Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, просить стягнути з відповідача на його користь 34 574 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням належного йому автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстр. номер [NUMBER], яка складається з вартості відновлювального ремонту на вказану суму, та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також суму сплаченого судового збору. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 25 вересня 2013 року з вини відповідача [PERSON] - водія автомобіля ЗАЗ «Сенс», сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому - позивачу - автомобіль. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ СК «Україна», яка не виплатила йому - позивачу - страхове відшкодування до цього часу, не зважаючи на його неодноразові звернення до страховика. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача пошкоджено його автомобіль, відповідач жодним чином не намагається відшкодувати завдану шкоду, виявив байдужість до скоєного, та він був вимушений експлуатувати автомобіль зі значними зовнішніми технічними ушкодженнями, витрачати свій час на листування зі страховою компанією, а також значні кошти на проведення ремонту. В момент ДТП у автомобілі знаходились його дружина та дитина, яка не досягла місячного віку, внаслідок удару випала з крісла та зазнала незначних забоїв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також зазначив, що позивач заперечує факт отримання страхового відшкодування, тому посилання відповідача на відшкодування шкоди страховиком є недоведеними. В останнє судове засідання представник позивача та позивач, який проживає у м. Севастополі, не з'явилися, позивач подав заяву про слухання справи у його відсутності та відсутності його представника. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вавжє їх необґрунтованими, послався на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПАТ СК «України», страхове відшкодування у розмірі 8 763 грн. 92 коп., за вирахуванням франшизи у розмірі 500 грн., перераховано на рахунок позивача в КБ «Приватбанку» платіжним дорученням №9587 від 20 серпня 2014 року. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважає недоведеними. Представник 3-ї особи ПАТ «СК «Україна» в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника 3-ї особи. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти. З постанови Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2013 року, яка набрала законної сили, вбачається, що 25 вересня 2013 року з вини [PERSON], який керував автомобілем марки ЗАЗ Сенс, реєстр. номер [NUMBER] на 471 км. автодороги «Київ-Харків-Довжанський», та порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, сталося зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстр. номер [NUMBER], що призвело до пошкодження автомобіля позивача і заподіяння матеріальної шкоди. Відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим Севастопольським МРЕВ 03.08.2007 року, позивач [PERSON] є власником автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстр. номер [NUMBER]. Відповідачем [PERSON] укладено з ПАТ СК «Україна» поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3930050 від 15.08.2013 року строком дії з 16.08.2013 року до 15.08.2014 року, в якому визначений страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну потерпілого, у розмірі 50 000 грн., та розмір франшизи - 500 грн. 14 квітня 2014 року позивачем направлена претензія на адресу ПАТ «СК «Україна» про виплату страхового відшкодування, в якій він зазначив, що своєчасно повідомив страховика про страховий випадок, 27.09.2013 року направив заяву про виплату страхового відшкодування та надав необхідні документи. В цей же день він направив скаргу на адресу голови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринкових фінансових послуг щодо ухилення ПАТ СК «Україна» від виплати страхового відшкодування. 20 серпня 2014 року ПАТ СК «Україна» складено страховий акт №2013-09-25/004, відповідно до якого визначено розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілій особі - [PERSON] внаслідок страхового випадку, який стався 25.09.2013 року, у розмірі 8 763 грн.92 коп. Розмір франшизи становить 500 грн. При цьому у пункті 4 вказаного акту зазначено, що страхувальник - [PERSON] належним чином виконав умови договору страхування, надав всі необхідні документи. Розрахунок розміру страхового відшкодування доданий до вказаного страхового акту, проведений на підставі ряду документів, у тому числі акту огляду пошкодженого автомобіля, фототаблиць. Платіжним дорученням № 9587 від 20 серпня 2014 року ПАТ СК «Україна» перерахувало на рахунок позивача [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанку» страхове відшкодування у розмірі 8 763 грн.92 коп. Позивачем наданий суду наряд-замовлення № АЛ-0005952 СПД ФО [PERSON], про виконані роботи з ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer», реєстр. номер [NUMBER] на загальну суму 34 574 грн., у тому числі вартість деталей та евакуатора - 20 570 грн., вартість виконаних робіт - 14 004 грн. Також позивачем надана розрахункова квитанція № 038861 від 30.04.2014 року на суму 24 594, 35 грн. без ПДВ, у тому числі вартість запчастин -10 768,09 грн., арматурних робіт 6 598, 40 грн., фарбування - 7 232, 86 грн. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина водія [PERSON] в пошкодженні автомобіля позивача повністю підтверджена постановою суду по адміністративній справі, яка набрала чинності. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам або майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифікату). Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно із статтею 29 Закону № 1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно з п. 34.3 ст. 34 Закону якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Пунктом 34.4. ст. 34 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються його працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно із положеннями ст. ст.22,35,36 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та додає до неї певний, визначений цим Законом, пакет документів. Відповідно до п.36.7. статті 36 цього Закону рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Згідно з ст.12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка становить за вищезазначеним страховим полісом 500 грн. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зміст вищенаведених правових норм, враховуючи, що позивачем заявлена вимога страховику - ПАТ СК «Україна» про виплату страхового відшкодування, останній провів оцінку завданої шкоди, перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування у визначеному розмірі - 8 763грн. 92 коп. , рішення страховика щодо визначення суми збитків та виплати страхового відшкодування, розмір якого до того ж не перевищував ліміту відповідальності, не було оспорено позивачем у визначеному Законом 1961-IV порядку, з новими вимогами в рамках ліміту відповідальності до страховика він не звертався, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту у розмірі 34 574 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідачем спростовано доводи позивача щодо невиплати страхового відшкодування страховиком, надано копію платіжного доручення про перерахування на рахунок позивача страхового відшкодування у розмірі 8 763 грн.92 коп. Позивачем вказаний доказ не спростовано. Його посилання на те, що він не отримав перераховану суму, нічим не підтверджені. Крім того, він не позбавлений права пред'явити вимоги до страховика стосовно неотримання суми відшкодування.. Крім того, суд звертає увагу на те, що у наданому позивачем на обґрунтування позовних вимог вищ вказаному наряді-замовленні № АЛ-0005952 від 30.04.2014 року причиною звернення позивача за наданням послуг зазначено - огляд після пограбування. Також зазначено, що передоплата становить 5 000 грн., а у рекомендаціях зазначено сума доплати - 19 574 грн., загальна сума до сплати без ПДВ- 34 574 грн., яка складається з вартості виконаних робіт - 14 004 грн., а також вартості деталей - 20 570 грн. (у тому числі амортизація обладнання - 200 грн., евакуатор - 300 грн.) До вартості виконаних робіт включена вартість арматурних робіт - 1 800 грн., а також вартість робіт по фарбуванню на загальну суму 1 584 грн., у тому числі фарбування крила заднього правого - 270 грн., задньої панелі - 270 грн., бамперу заднього - 270 грн., багажного відділення - 180 грн., крила заднього лівого - 180 грн., кришки багажника - 324 грн. В той же час позивачем надана розрахункова квитанція від 30.04.2014 року на суму 24 594, 35 грн. без ПДВ, яка складається з вартості запчастин -10 768,09 грн., арматурних робіт 6 598, 40 грн., фарбування - 7 232, 86 грн. Дослідивши надані позивачем на підтвердження заподіяної шкоди докази - наряд-замовлення, розрахункову квитанцію, суд зазначає, що вказані документи не є допустимими доказами розміру заподіяної позивачу шкоди, вони містять суперечливі дані, а висновок експертизи суду не наданий. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин відповідач . повинен нести відповідальність за заподіяну позивачу шкоду у невідшкодованій страховою компанією частині, тому позовні вимоги позивача про стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі франшизи в сумі 500 грн., яке не відшкодовується страховою компанією, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі, зокрема, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд вважає доведеним, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав душевних страждань у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, нервового стресу внаслідок ДТП, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Заподіяну позивачу шкоду суд оцінює в 500 грн. Доказів наявності інших обставин, на які посилається позивач в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, та заподіяння моральної шкоди на більшу суму суду не надано. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути у відшкодування матеріальної шкоди суму франшизи 500 грн., моральної шкоди - 500 грн., та відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по оплаті судового збору у загальній сумі 487 грн. 20 коп., у тому числі 243 грн. 60 коп. за задоволеними вимогами майнового характеру та 243 грн. 60 коп. - немайнового характеру.

Outcome: partial