Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], про визнання права власності на житловий будинок та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, в якому просив суд, визнати за ним, право власності на житловий будинок №21, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, село Лебяже, вул. Гагаріна, з відповідними господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок літ. «А»; тамбур літ. «а»; веранда літ.«а1»; сарай літ. «Б», сарай літ. «В»; погріб літ. «Г»; вбиральня літ. «Д»; огорожа №; хвіртка №1; ворота №2, а також на земельну частку (пай) розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 02 січня 1998 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 11 листопада 1994 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] 02 січня 1998 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Оригінали правовстановлюючих документів на майно не збереглися. [PERSON], прийняв зазначену спадщину, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, не заявив про відмову від спадщини. [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР вважається такою, що відмовилась від спадщини, оскільки не вчинила жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом Позивач не може у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 листопада 1994 року [PERSON] все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що по закону належатиме їй на день смерті і на що вона матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом від 11.11.1994 року, зареєстрованого в книзі нотаріальних дій за №223 (а.с.8). 02 січня 1998 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії ІВЛ №087997 від 03 січня 1998 року, виданим Лебязькою сільською радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис №3 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок №21 з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Лебяже, вул. Гагаріна, що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 січня 1994 року, зареєстроване в реєстрі за №2-174 (а.с.10), та земельна частка (пай), яка належала [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0200597, виданий на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 31 березня 1999 року №138/1, згідно якого їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Лебежанський» розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Сертифікат зареєстровано 05 квітня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №494 (а.с.11). Оригінали вищевказаних правовстановлюючих документів не збереглися. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 524 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON], прийняв зазначену спадщину, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном, та протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, не заявив про відмову від спадщини. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не може у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну частку (пай). Інший спадкоємець за заповітом [PERSON] відповідно до ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР вважається такою, що відмовилась від спадщини, оскільки не вчинила жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, а тому на підставі ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу Української РСР Позивач має законне право на все майно, що залишилося після смерті матері. У відповідності до п. 17 перехідних положень ЗК України сертифікат на право на земельну частку (пай), вважається правовстановлюючим документом і є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі. В разі смерті власника такого сертифіката, спадкування права на земельний пай здійснюється за нормами чинного законодавства, згідно норм ЦК України. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом чи Державним актом. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє Позивача можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного, керуюсись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

Outcome: approved