Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, надалі- ДТП, у розмірі 18802грн., моральну шкоду у сумі 25000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує на те , що 19.09.2012 року о 14.35 [PERSON], керуючи автомобілем « Мерседес», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], на вул.Чорновола, 52 у м.Києві, що являється адміністративною зоною обслуговування Солом`янського РУГУ МВС України у м.Києві , перед початком руху не переконався , що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем « Фольксваген», д.н. [NUMBER], що йому належить. Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] є застрахованою у ПрАТ « СК « Лафорт» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «АВ/3235990 у зв`язку із чим після дорожньо-транспортної пригоду , він у встановлений законом строк звернувся до ПрАТ « СК « Лафорт» з повідомленням про ДТП. Винним у вчиненні даної ДТП згідно із постановою Солом`янського районного суду м.Києва визнано водія [PERSON] 25.10.2012 року ПрАТ « СК « Лафорт» повідомлено позивача про те, що після розгляду наданих до компанії документів, за страховим випадком, що стався 19.09.2012р., складений страховий акт № 26-12-02218-01/1 та прийняте рішення про виплату страхового відшкодування. Позивач, мотивуючи свої вимоги до відповідачів [PERSON],[PERSON] про солідарне стягнення із них спричиненої шкоди, посилається на те, що оскільки страхова компанія перебуває на стадії ліквідації, МТСБУ відмовлено у виплаті страхового відшкодування, відповідальність в даному випадку повинна бути покладена саме на власника транспортного засобу- [PERSON]. та водія з вини якого сталась ДТП -[PERSON] В підтвердження розміру заподіяних збитків , позивач посилається на рахунки від 27.09.2012 року № 17 від 27.09.2012 року ФОП [PERSON] за придбання запасних частин на суму 11830,00 грн. та рахунок « ЧП Станкевич» про вартість відновлювального ремонту на суму 6972,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пославшись на те, що зважаючи на наявність страхового полісу цивільно-правової відповідальності [PERSON], обов`язок відшкодування будь-якої шкоди, завданої третім особам внаслідок ДТП покладається на страхову компанію, а тому вимоги до відповідача [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими. Крім того, представник відповідача вказав на те, що рахунки фактури СТО не є належними та допустимими доказами у підтвердження заподіяної шкоди. Відповідач [PERSON], представники ПрАТ « Лафорт» та МТСБУ у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у відсутність відповідачів , що не з`явились. Вислухавши позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає із наступних підстав. Встановлено, що 19.09.2012 року о 14.35 [PERSON], керуючи автомобілем « Мерседес», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], на вул.Чорновола, 52 у м.Києві, що являється адміністративною зоною обслуговування Солом`янського РУГУ МВС України у м.Києві , перед початком руху не переконався , що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем « Фольксваген», д.н. [NUMBER], що належить позивачу [PERSON] внаслідок чого автомобіль останнього зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку із чим притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. З матеріалів справи вбачається , що відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до Полісу № АВ/323590 відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] є застрахованою перед третіми особами ПрАТ « Лафорт». З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2012 року до ПрАТ « Лафорт» звернувся позивач про виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку. Відповідно до листа ПрАТ « Лафорт» від 25.10.2012 року позивача повідомлено про складання страхового акту № 26-12-02218-01/1 та прийняття рішення про виплату стразового відшкодування. Посилаючись на зволікання страхової компанії із виплатою страхового відшкодування та наявністю процедури ліквідації страхової компанії, позивач вважає, що обов`язок по відшкодуванню шкоди повинен бути покладений на ії заподіювача та власника транспортного засобу. Проте, такі твердження позивача не узгоджуються із вимогами закону, а тому є необґрунтованими, виходячи із наступного. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ своїм листом від 24.07.2013 року № 4/4-10 /19565 повідомляло позивача про відсутність відомостей про ліквідацію ПрАТ « СК « Лафорт», а також банкротства страхової компанії, у зв»язку із чим у МТСБУ відсутній обов`язок по здійсненню регламентної виплати. Згідно із Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» cтрахове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV. Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування. Складовими частинами ( елементами) позову є його підстава і предмет,яким є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка характеризує те, на що спрямований позов, і випливає із спірних матеріально-правових відносин. При цьому право формулювання правових підстав позову та його предмету належить виключно позивачу, тобто особі , яка звертається до суду із позовом, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу заявлених вимог. В даному випадку суд вважає, що позивачем не вірно обрано правову підставу для заявлення позовних вимог, а сформульоване викладення підстав позову , які були підтримані позивачем у ході судового розгляду, не дають права суду для задоволення позову, виходячи із того, що в даному випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди повинна нести страхова компанія, до якої позивачем вимоги не були заявлені. В ході розгляду справи судом не однократно було запропоновано позивачу скористатись своїм правом згідно із ст.33 ЦПК України щодо зміни предмету та підстав позову. Проте, позивач таким своїм правом не скористався та від запропонованого судом відмовився, що підтверджується технічною фіксацією судового процесу. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача не є обґрунтованими. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог, не підлягають задоволенню також і вимоги про стягнення судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed