Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про невиконання відповідачем взятих на себе за борговою розпискою від 22 листопада 2010 року та 18 вересня 2012 року грошових зобов'язань в сумі 2000 доларів США, стягнувши з нього на його користь, за його особистим підрахунком з врахуванням курсу долара, 15969 грн. та судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, він підтвердив факт передачі відповідачеві 22 листопада 2010 року та 18 вересня 2012 року, на підставі власноручно виконаної останнім розписці, коштів в сумі, відповідно 3000 та 1000 доларів США, та частково їх повернення у другий половині 2013 року лише в сумі 2000 доларів США. Він просив стягнути з відповідача на його користь кошти в перерахунку саме за курсом долара на час їх отримання останнім в листопаді 2010 року. На стягнені з відповідача відсотків за користування останнім його коштами він не наполягав. Відповідач вимог позову не визнав, підтвердив отримання від позивача в борг 4000 доларів США, але наполягаючи на тому, що в кінці 2013 року взяті ним у позику гроші за розпискою були ним повернути, в тому числі через підлеглу по роботі його працівницю, в повному обсязі, але відповідних письмових доказів цьому у нього не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов'язків до виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов'язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, 22 листопада 2010 року відповідач отримав від позивача 3000 доларів США, які зобов'язався повернути до 1 грудня 2011 року, та 18 вересня 2012 року - додатково 1000 доларів США. Тобто, факт укладення сторонами договору позики підтверджується розпискою позичальника. Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Проте, відповідач будь яких доказів на підтвердження його доводів щодо повернення грошових коштів суду не надав. Таким чином, судом достовірно встановлено, що у встановлений договором позики строк, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення взятих у борг грошових коштів не виконав. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за укладеним із позивачем договором позики, взяті у борг кошти не повернув, на підтвердження своїх доводів повернення коштів за позикою доказів не надав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики всього, з урахуванням курсу долару станом на час отримання коштів 22 листопада 2010 року - 793,77 грн. за 100 доларів США, 15875,40 грн. Суд задовольняє вимоги позову частково через застосування позивачем при розрахунку заборгованості курсу долара США станом не на 22 листопада 2010 рік, а 2011 рік. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у звзяку із звільненням позивача від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частині вимог.

Outcome: partial