Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 травня 2013 року о 05 год. 40 хв. на перехресті вулиць Слобідської та Грінченка в м. Києві відповідач, керуючи автомобілем марки «Шевролет», державний номерний знак [NUMBER], не врахувавши дорожньої обстановки, виїхала на перехрестя на заборонений сигнал світлофора та здійснила зіткнення з автомобілем марки «Сітроен», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року відповідача було визнано винним у вищезазначеному ДТП. Разом з тим, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля, було завдано матеріальну шкоду у розмірі 49 820 грн. 40 коп., у зв'язку з чим позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь зазначену суму матеріальної шкоди. Представник позивача Журавель В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та додав, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на сьогоднішній день так і не виплатила позивачу страхове відшкодування, а тому на підставі ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 14 травня 2013 року о 05 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шевролет», державний номерний знак [NUMBER], на перехресті вулиць Слобідської - Грінченка в м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки, виїхала на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Сітроен», державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2013 року відповідача було визнано винним у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 4). В результаті ДТП автомобіль марки «Сітроен», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 3), були завдані механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу № 08/06/13 від 17 червня 2013 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Сітроен», державний номерний знак [NUMBER], становить 49 820 грн. 40 коп. (а.с. 5-23). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, визначено, що завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні з наданих пояснень представника позивача, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах» і відповідно до умов договору страхування, ліміт страхування цивільно-правової відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмірі 50 000 грн. 00 коп. При цьому, згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Враховуючи вищенаведені норми закону та встановленні обставини, суд прийшов до висновку, що завдана позивачу внаслідок ДТП матеріальна шкода, вказана ним у позовній заяві, повинна повністю покриватись вищезазначеною страховою виплатою. Разом з тим, згідно вимог ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до вимог ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається зі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу № 08/06/13 від 17 червня 2013 року(а.с. 5-23), автомобіль марки «Сітроен», державний номерний знак [NUMBER], вважається фізично знищеним. Однак, позивачем не додано до позовної заяви належних та допустимих доказів, які б підтверджували як розмір франшизи, встановлений у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеному між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах», так і вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що надало б можливість суду вирахувати ймовірну суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті на користь позивача на підставі вищевказаного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та, відповідно, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Не встановлено наявності таких доказів і під час розгляду справи в суді, оскільки клопотань щодо витребування таких доказів представник позивача в судовому засіданні не заявляв. При цьому, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиціно-Будівельна Компанія» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є необґрунтованим і тому не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст. 12, 22, 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 979, 1166, 1187, 1194 ЦК України та

Outcome: dismissed