Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] Судові витрати покласти на відповідача. Мотивуючи вимоги тим, що він з 22.05.2015 року являєтьєся власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У даній квартирі зареєстрований відповідач з 30.11.2010 року. Проте, реєстрація відповідача відбулась з дозволу попереднього власника квартири, та після набуття у власність спірної квартири позивачем, відповідач відмовляється добровільно зніматись з реєстраційного обліку квартири. Оскільки така реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника квартири на вільне розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном, це змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова Алла Миколаївна про визнання правочину недійсним до спільного розгляду з первісним позовом. 03.03.2017 року позивач змінив предмет зустрічного позову та просив суд усунути перешкоди у користуванні йому належним на праві власності нерухомим майном, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Судові витрати покласти на відповідача. Мотивуючи тим, що реєстрація відповідача відбулась з дозволу попереднього власника квартири, та після набуття у власність спірної квартири позивачем, відповідач відмовляється добровільно її звільнити та знятись з реєстраційного обліку квартири. Відповідач не є членом сім'ї позивача, його родичем та проживає у квартирі без його згоди та дозволу, чим порушує права [PERSON] на володіння, користування та розпорядження належною йому власністю. Посилаючись на ст.ст. 316,317,321,391 ЦК України просив суд позов задовольнити. Звертаючись із зустрічним позовом [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 22 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М. за реєстровим №266 та Договір від 29 травня 2015 року про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 травня 2015 року за реєстровим №266 та внесення змін та доповнень до нього. Визнати недійсним Договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 22 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М. за реєстровим №268 та Договір від 29 травня 2015 року про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 травня 2015 року за реєстровим №266 та внесення змін та доповнень до нього. (Т.1 а.с. 65-66). Вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, що він є сином [PERSON] 22 травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] спірний договір довічного утримання, на підставі якого передали належні їм на праві власності частини квартири [ADDRESS]. Через тиждень, 29 травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали із [PERSON] та [PERSON] договори про зміну набувача в договорах довічного утримання, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М. 22 травня 2015 року. Таким чином, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], натомість взяв на себе зобов'язання довічно утримувати відчужувачів у розмірі 400,00 грн. на місяць щодо кожного з відчужувачів, сплачувати комунальні послуги. Згідно договорів відчужувачі гарантували, що треті особи не мають жодних прав на квартиру, що відчужується. Проте, на день укладення спірних договорів, позивач був зареєстрований у вказаній квартирі та проживав, однак був тимчасово в ній відсутній. Після укладення договорів [PERSON] та [PERSON] раптово померли протягом короткого строку. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що спірні договори укладались його матір'ю та братом під впливом погроз фізичною розправою зі сторони відповідача [PERSON] та інших невідомих осіб, а також внаслідок обіцянок про їх повне матеріальне забезпечення. Відповідач скористався тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у скрутному матеріальному становищі, були беззахисними, не маючи підтримки зі сторони інших родичів та знайомих, спонукав їх укласти договори на вкрай невигідних для них умовах. За таких обставин укладені договори не відповідають волевиявленню померлих [PERSON] і [PERSON] та загальним принципам договорів довічного утримання, а тому позивач за зустрічним позовом вважає, що їх слід визнати недійсними. Також, [PERSON] вважає, що після смерті [INFO] своєї матері, та після смерті 18.06.2015 року свого брата [PERSON], він прийняв спадщину, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Оскільки на день відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] За таких обставин, проси відмовити у задоволенні первісного позову. 24.01.2017 року представником позивача за первісним позовом подано заперечення проти зустрічного позову Зі змісту яких убачається, що при укладенні оспорюваних договорів було виконано вимоги чинного законодавства з приводу належного їх оформлення. Умови договорів не були вкрай невигідними для відчужувачів, оскільки вони отримували щомісячне матеріальне забезпечення, збереження права безоплатного проживання у квартирі, звільнялись від обов'язку сплачувати комунальні платежі та отримали разову грошову допомогу у розмірі по 25 000,00 грн. Твердження [PERSON] про укладення договорів під тиском та всупереч волевиявленню відчужувачів не підтверджено належними та допустимими доказами. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. (Т. 1 а.с. 180-184). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року у означеній цивільній справі за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом призначено судову (посмертну) почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи виконаний підпис від імені [PERSON] та [PERSON] в розписках про отримання від [PERSON] та [PERSON] грошових коштів. Попередню оплату за проведення експертного дослідження покладено на [PERSON] (Т.2 а.с. 20-21). 23 березня 2018 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернуті матеріали вказаної цивільної справи разом з повідомленням про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи у зв'язку з несплатою вартості судово-почеркознавчої експертизи (Т. 2 а.с. 42-43). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова Алла Миколаївна про визнання правочину недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2018 року залишено без розгляду зустрічний позов у зв'язку із повторною неявкою позивача за зустрічним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просила позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. про причини повторної неявки суд не повідомили із заявами про розгляд справи у їх відсутність або з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов до висновку що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що Ѕ частини квартири [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.11.2001 року, зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 23.11.2001 року і записано у реєстрову книгу за №6367. (а.с.9). Інша Ѕ частини квартири [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.10.2010 року за реєстровим № 1653 та зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 04.11.2010 року і записано у реєстрову книгу за №6367 в книзі : д. 546-21 (а.с. 23). 22 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М., зареєстрований у реєстрі за номером 266, відповідно до умов якого [PERSON], передає у власність, а набувач отримує у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS], в замін чого, [PERSON] зобов'язується довічно утримувати відчужувача на умовах цього договору (Т.1, а.с. 9-12). Також, 22 травня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М., зареєстрований у реєстрі за номером 268, відповідно до умов якого [PERSON], передає у власність, а набувач отримує у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS], в замін чого, [PERSON] зобов'язується довічно утримувати відчужувача на умовах цього договору (Т.1, а.с. 23-26). 29 травня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали з [PERSON] та [PERSON] договори про зміну набувача в договорах довічного утримання, посвідчені Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 травня 2015 року, за умовами якого сторони домовились про заміну набувача з [PERSON] на [PERSON] (Т. 1, а.с. 13-16, 27-30). Пунктом 7 означених договорів передбачено, що [PERSON] зобов'язався довічно утримувати [PERSON] та [PERSON], тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувачі будуть самостійно забезпечувати себе харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 400 (чотириста) грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачам шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачам шляхом банківського чи поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім того, [PERSON] та [PERSON], перед підписанням договорів довічного утримання [PERSON] виплачене одноразове грошове утримання у розмірі по 25 000 грн., яке передбачено п. 9 Договору, що підтверджується розписками від 22 травня 2015 року (Т.1, а.с. 185, 186). 29 травня 2015 року [PERSON] додатково виплатив [PERSON] та [PERSON] грошову суму в розмірі 1500,00 грн. кожному в якості доплати до договорів №266 та №268 від 22 травня 2015 року (Т. 1, а.с. 187, 188). 22.05.2015 року [PERSON] зареєстрував в установленому законом порядку право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2015 року (а.с. 17-22). Пунктами 5 та 6 договорів довічного утримання передбачено, що треті особи не мають жодних прав на квартиру, що відчужується. Відчужувач заявляє, що в належній йому частині квартири, відсутні малолітні та неповнолітні члени сім'ї наймача, які проживають разом ним та особи, що мають право на користування цим житлом згідно вимог ст. 405 ЦК України. Проте, як убачається із довідки КК «Центр комунального сервісу» від 25.11.2015 року «256 у квартирі [ADDRESS], з 30.11. 2010 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO] (Т.1, а.с. 40). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть виданим 03 грудня 2015 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві (Т. 1, а.с. 78). За даними витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.12.2015 року №42408607, [PERSON] померла [INFO] (Т. 1, а.с. 77.) Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 25 липня 2015 року №41229228 та №41228935 обтяження на квартиру [ADDRESS] було припинено на підставі свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 15.07.2015 року, свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 19.06.2015 року, договору довічного утримання №266 від 22.05.2016 року та договору довічного утримання №268 від 22.05.2016 року (Т.1, а.с. 21-22, 35-36). За положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 11 січня 2016 року [PERSON] на адресу [PERSON] направляв вимогу про звільнення протягом 3-ох днів квартири [ADDRESS] та зняття з реєстрації за вказаною адресою (Т.1, а.с. 42). Відповідач не бажає добровільно зніматись з реєстраційного обліку квартири, що створює для позивача незручності у реалізації права власності та користуванні квартирою. Відповідно до ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов'язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю. Позивач є новим власником вказаної квартири на законних підставах, згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідача не надавав, останній проживає у квартирі [ADDRESS] без згоди власника, чим порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правовою позицією, висловленою Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи №6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цими жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. За таких обставин, із припиненням права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], відповідач [PERSON], як член сім'ї колишніх власників втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, оскільки позивач в установленому законом порядку на відповідній правовій підставі набув право власності на вказану квартиру, відповідач не знімається з реєстраційного обліку добровільно, що призводить до порушення прав і законних інтересів власника квартири [ADDRESS] - позивача у справі, у здійсненні ним права власності належного йому нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту, а тому позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування означеною квартирою, підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved