Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що між нею та відповідачем 01.11.2009 р. було укладено договір оренди нежитлового приміщення - будівлі кафе «[INFO]» з подальшим викупом у розстрочку строком на сім-десять років, зі щомісячною орендною платою в розмірі 10 000 грн. та щомісячною платою за викуп орендованого майна. Вказані домовленості були оформлені письмово. Цим договором та додатком до нього було передбачено, що загальна сума, яка підлягала сплаті за викуп цієї споруди складала 300 000 доларів США, при цьому вона мала сплатити відповідачу початковий внесок в сумі 25 000 доларів США і кожного наступного місяця сплачувати їй по 3000 або 3500 доларів США за умови, що річна сума таких виплат становитиме не менше 40 000 доларів США. Після сплати суми викупу в розмірі 300 000 доларів США, кафе мало перейти у її власність. Строк дії договору починався з 01.11.2009 року і діяв до повної виплати суми викупу. Також відповідно до умов договору, відповідачка передала їй згідно акту приймання-передачі від 01.11.2009 року будівлю кафе «[INFO]» , яка розташована в [ADDRESS], а вона зі свого боку сплативши їй 04.10.2009 року та 25.11.2009 року в рахунок оплати за викуп орендованого майна відповідно 22 200 доларів, 2800 доларів, та 4000 доларів США, почала сплачувати щомісячні платежі в розмірі 3 000 доларів США. Прийняттям від неї грошових коштів та оформленням їх надходження до відповідачки займалась [PERSON]. При цьому за їх спільною домовленістю як форму підтвердження отримання коштів відповідачем за викуп орендованого майна, для можливості у майбутньому підтвердити факт взаємних розрахунків, було обрано видачу квитанцій до прибуткових касових ордерів. Усього нею було сплачено відповідачу 41 000 доларів США, що визнавалося відповідачем. Але коли в травні 2012 року вона пред'явила до неї позов про визнання недійсним іншого правочину та стягнення з відповідачки, як спадкоємця, на її користь отриманих за недійсним правочином грошових коштів, [PERSON] відмовилась від їх повернення. Вважає, що така поведінка відповідачки була обумовлена також тим, що рішенням апеляційної інстанції у задоволенні позову їй ([PERSON].) було відмовлено, оскільки судом було встановлено, що спірний правочин не було укладено, у зв'язку з чим вона не могла вимагати визнання його недійсним. Оскільки відповідачка переконалась, що вона не зможе саме в такий правовий спосіб повернути сплачені нею грошові кошти за договором оренди нерухомого майна з викупом, а це також стосувалось і грошей отриманих нею за договором від 01.11.2009 року, вона в квітні 2013 року відмовилась від їх повернення, та безпідставно утримує їх у себе. Просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача безпідставно набуті нею належні [PERSON] грошові кошти у сумі 41 000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 27.06.2013 р. дорівнює 327 713 грн., а також проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 6144,6 грн.. А всього 333 857, 6 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Збільшили позовні вимоги, просять стягнути з відповідача безпідставно набуті нею належні [PERSON] грошові кошти у сумі 41 000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 11.08.2014 р. дорівнює 516 876 грн., а також проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 6144 грн.. А всього 523 021 грн.. Також пояснили, що про умови договору вона домовлялася як з чоловіком відповідачки - [PERSON], так і з самою [PERSON], та це ніяким чином не було пов'язано з її підприємницькою діяльністю. Також між ними було досягнуто згоди, що прийняттям від неї грошових коштів та оформленням їх надходження до відповідачки буде займатися [PERSON]. Пізніше їй було запропоновано замість кафе «[INFO]» придбати житловий будинок по [ADDRESS] з умовою, що всі гроші, сплачені нею за викуп кафе «[INFO]», будуть зараховані у суму, що підлягає виплаті за житловий будинок. Вона погодилася на цю пропозицію, і тому 25.03.2010 року виплати за кафе «[INFO]» припинилися, та було укладено угоду про оренду з викупом житлового будинку по [ADDRESS]. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що у 2009 році у позивачки були проблеми з бізнесом - намагання його рейдерського захвату, в зв'язку з чим вона звернулась до чоловіка [PERSON] - [PERSON] з проханням про допомогу. [PERSON], який мав у місті Генічеську авторитет серед мешканців міста, запропонував їй оформити нібито угоду купівлі-продажу для того, щоб склалася уява, що [PERSON] всі гроші, що заробляє, віддає йому. Оскільки у нього не було нерухомого майна, яке можна було б продати, то 01.11.2009 року було складено договір про купівлю-продаж кафе «[INFO]», яке належить [PERSON], куди [PERSON] разом з родиною і переїхала жити для більшої переконливості. Вважає, що насправді гроші за цим договором [PERSON] не сплачувалися. Наявність графіків пояснює тим, що таким чином підтверджувалася безгрошовість угоди - спочатку [PERSON] розписувалася в графіку [PERSON] про те, що отримала від неї гроші, а потім [PERSON] чи інша особа за її дорученням розписувалися в тому, що гроші [PERSON] повернуті. Тобто [PERSON] гроші не платила, а [PERSON] ніяких грошей від позивачки не отримувала. Крім того, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, початок якого вона рахує з 01.11.2009 р. - дати, зазначеної на договорі, оскільки за законом цей договір є неукладеним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву та письмові пояснення (а.с. 133), відповідно до яких [PERSON] гроші їй не передавала. Наявність своїх підписів в квитанціях до приходно-касових ордерів та в графіках пояснює тим, що це вона робила по вказівці [PERSON]. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2010 році він вирішив придбати будівлю кафе «[INFO]» про що повідомив батьку - [PERSON]. На що останній відповів, що кафе перебуває у оренді з викупом у [PERSON], та якщо вона погодиться помінятися на іншу нерухомість за умови, що гроші, сплачені за викуп кафе перейдуть в рахунок оплати іншої нерухомості, то тоді договір оренди з викупом кафе можна буде укладати з ним. [PERSON] погодилась на пропозицію [PERSON], та у 2010 році він став орендатором кафе «[INFO]» з подальшим його викупом. Зазначив, що [PERSON] була касиром, та хоча і була оформлена на фірмі його батька, проте працювала також і у дружини батька - [PERSON]. Він особисто бачив, що [PERSON] передавала [PERSON] гроші за викуп кафе «[INFO]», які остання передавала [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що за усним дорученням [PERSON] вона один чи декілька разів носила гроші за викуп [PERSON] будівлі кафе «[INFO]». Гроші вона передавала [PERSON], а та їй давала квитанцію до прибуткового касового ордеру. Також для підтвердження розрахунку велись графіки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в аптеці у [PERSON] санітаркою - прибирала приміщення. Перебуваючи на роботі, чула, що [PERSON] уклала договір оренди з викупом кафе «[INFO]», і щомісячно 25 числа сплачує кошти за цим договором. Свідок [PERSON] суду пояснив, що договір про оренду з викупом кафе «[INFO]» у м. Генічеську укладався між [PERSON] та його дружиною [PERSON], оскільки [PERSON] є власником цієї будівлі. Але всі домовленості обговорювалися з [PERSON] - чоловіком [PERSON], та саме [PERSON] сказав, щоб гроші передавались [PERSON], а вона буде видавати квитанції до прибуткового касового ордеру та розписуватися у графіку. Також пояснив, що він також декілька разів приносив платежі за викуп кафе. В підтвердження того, що кошти передані [PERSON] його дружина, чи інша особа, яка за її дорученням приносила гроші, розписувалися в графіку, який залишався у [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши сторін, свідків вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення - будівлі кафе «[INFO]» з подальшим викупом у розстрочку строком на 7-10 років, з щомісячною орендною платою в розмірі 10000 грн. (а.с. 5-7). Відповідно до доповнень до договору про оренду, викуп кафе «[INFO]» без дати, кафе «[INFO]» викупається у розстрочку на 7-10 років. Загальна сума викупу складає 300 000 доларів США. Вноситься застава в розмірі 25000 доларів США та щомісячною платою за викуп орендованого майна в сумі 3000-3500 доларів США (а.с. 9). Приміщення кафе «[INFO]» [PERSON] передала [PERSON] 01.11.2009 р., про що складено акту прийому-передачі. Також зі змісту акту вбачається, що приміщення кафе знаходиться у відмінному стані, придатному як для використання у різноманітних напрямках, в тому числі і для проживання. Як пояснює позивач, дане приміщення вона вирішила придбати для проживання у ньому разом з родиною. Тобто з тексту договору оренди від 01.11.2009 р. та доповнення до нього без дати, акту прийому-передачі, показів позивача вбачається, що він містить умови договору оренди житла з викупом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 811 ЦК України договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладений з дня такого посвідчення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 2043 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В матеріалах справи містяться копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, відповідно до яких [PERSON] внесено гроші за викуп кафе «[INFO]» загальною сумою 41000 доларів США. При цьому квитанція на суму 22200 доларів США датована 04.10.2009 року, тобто до укладення договору. Відповідно до графіків, наданих сторонами, вперше гроші для погашення виплати по викупу кафе «[INFO]» також сплачені 04.10.2009 р. (а.с. 10, 64). Позивач пояснила, що дата 04.10.2009 рік зазначена помилково, допущена описка, оскільки гроші були передані після укладення договору. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] вона гроші від [PERSON] взагалі жодного разу не отримувала, а лише виписувала квитанції до прибуткового касового ордеру за вказівкою [PERSON], проте її пояснення спростовуються показами свідків [PERSON], який особисто бачив, як [PERSON] передавала гроші [PERSON], та [PERSON], [PERSON], які особисто за проханням [PERSON] декілька разів передавали гроші [PERSON] як платіж за викуп кафе «[INFO]». Пояснення представника [PERSON] про те, що гроші сплачувалися [PERSON] та одразу ж їй поверталися, що на її думку підтверджується з однієї сторони графіком погашення по викупу кафе «[INFO]» з підписом [PERSON] (а.с. 10), а з іншого боку аналогічним графіком з підписами [PERSON] та її чоловіка [PERSON], суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам. Суд вважає, що ці графіки свідчать про реальну сплату [PERSON] грошей за кафе «[INFO]», при цьому в підтвердження цього на руках у [PERSON] залишався графік з підписами [PERSON] про отримання грошей, а у [PERSON] залишався графік з підписами [PERSON] та її чоловіка про внесення цих коштів. В іншому випадку графік повернення коштів мав би відповідну назву, з якої можна б було встановити саме повернення коштів [PERSON], але він має назву «Графік погашення по викупу кафе «[INFO]». Відповідно до показів свідка [PERSON] у 2010 році він захотів орендувати кафе «[INFO]». Його батько [PERSON] запропонував [PERSON], яка на той час була орендарем цього кафе, іншу нерухомість - будинок у [ADDRESS] - з умовою, що сплачені нею кошти за кафе будуть зараховані у сплату нею вартості запропонованого будинку. [PERSON] погодилася на цю пропозицію. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], між нею та [PERSON] було досягнуто згоди, що гроші, які вона виплачувала за викуп кафе «[INFO]», будуть зараховані за викуп житлового будинку по [ADDRESS]. При цьому [PERSON] не заперечувала щодо цієї домовленості. Аналізуючи в сукупності покази свідка [PERSON], пояснення позивача [PERSON], договір оренди з викупом кафе «[INFO]» укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.08.2010 р., договір оренди з викупом житлового будинку по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.09.2010 р., суд приходить до висновку, що між сторонами було досягнуто згоди, що гроші, які [PERSON] виплачувала за викуп кафе «[INFO]» у сумі 41 000 доларів США, будуть зараховані за викуп житлового будинку по [ADDRESS], та внаслідок цих домовленостей між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди з викупом житлового будинку по [ADDRESS]. Тобто вищевказані грошові кошти були зараховані за викуп житлового будинку по [ADDRESS], а тому [PERSON] не може їх безпідставно утримувати. Таким чином, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed