Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором вкладу № SAMDN010007106522440 від 28.05.2010 року в сумі 52 742 118, 04 грн.. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 07.02.2017 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси стягнуто з АТ КБ « Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за договором вкладу в сумі 170 547,94 дол. США. Посилаючись на невчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення грошових коштів позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просить стягнути пеню та відсотки за прострочення виконання зобов`язання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що пеня є неспівмірною із сумою вкладу та додала, що діючим законодавством не передбачено нарахування пені та відсотків, у зв`язку із чим в задоволенні позову просив відмовити. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.06.2017 року та постановою Верховного Суду від 26.12.2018 року, стягнуто з ПАТ « КБ « Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за договором вкладу № SAMDN010007106522440 від 28.05.2010 року в сумі 170 547,94 дол. США, що еквівалентно становило 4 649 136,84 грн. та судовий збір в розмірі 6890 грн. Вищезазначеним рішенням встановлено, що 25.05.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ « Приватбанк» укладено договір № SAMDN010007106522440вклад « Депозит VIP». На підставі зазначеного договору позивач передала, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 150 000,00 дол. США строком на 12 місяців до 25.05.2011 року включено, та зобов`язався сплачувати проценти за вкладом 11% річних. Договір продовжував свою дію кожні 12 місяців на той самий строк. З березня 2014 року банк припинив виплачувати позивачу відсотки за користування вкладом та заблокував її рахунки. 16.02.2016 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ « Приватбанк» з заявою про дострокове розірвання договору вкладу на третій робочий день з моменту отримання ПАТ КБ « Приватбанк» зазначеної заяви з вимогою повернути їй належні за договором вкладу кошти. Зазначену заяву ПАТ КБ « Приватбанк» було отримано 19.02.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення цінного листа, копія якого міститься в матеріалах справи. Крім того, заявами від 16.02.2016 року та 18.03.2016 року [PERSON] просила повернути належні їй за договором банківського вкладу кошти, втім, відповідач свого зобов`язання не виконав. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обов`язок по поверненню грошових коштів за договором настав 23.02.2016 року та не був виконаний у зазначений термін. Таким чином, сума коштів, що підлягає стягненню на користь [PERSON] за рішенням суду за договором вкладу становить: -150 000,00 дол. США - сума основної заборгованості; - 20 547,94 дол. США - сума процентів за вкладом. Позивач просить суд стягнути 3% річних на підставі наступного. Згідно ч.1,4 ст. 549 ЦК України, неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 522 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч.5 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу ( надання послуги) згідно з договором, за кожен день ( кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Згідно правової позиції м ВСУ у справі № 6-2558цс15 від 01.06.2016 року, вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України « Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Вищезазначена правова позиція кореспондується також з правовою позицією ВСУ у справах від 13.03.2017 року № 6-2128цс та від 19.09.2018 року №761/46145/16-ц). Таким чином суд вважає за можливе стягнути пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за основним боргом в розмірі 46 022 850,00 грн. та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за процентами на суму вкладу в розмірі 6 304 498,42 грн.. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовою позицією у справі від 16.11.2016 року № 6-128цс16 встановлено, що згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних, а саме 3% річних за основною заборгованістю в сумі 364 797,40 грн. та за процентами на суму вкладу в розмірі 49 972,22 грн. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved