Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 08.08.1998 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON]було набуто у спільну власність житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 881,0 кв.м по [ADDRESS]. Право власності на будинок та на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою. Відповідачка на вимоги позивача в досудовому порядку вирішити спір та мирним шляхом поділити майно не реагує. Оскільки, на момент подачі позову [PERSON] не користується спільною власністю, позивач вважає, що право власності на будинок має бути визнано за його дружиною [PERSON], а на його користь стягнути компенсацію за належну йому частку в майні. Тобто, виділити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 361,4 кв.м, житлова площа 148,1 кв.м з погрібом літ. «Б», гаражем літ. «В», бесідкою літ. «Г», огорожею 1-4, замощенням І, каміном ІІ, який розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 881,0 кв.м.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за належну йому частину спільного сумісного майна, грошову компенсацію в розмірі 12 000 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON], до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без присутності позивача та будь - кого з представників за довіреністю. На позовних вимогах наполягала та не заперечували проти ухвалення рішення суду без присутності позивача та його представника. Відповідачкою, до початку судового засідання до суду було направлено письмову заяву, в якій [PERSON] просить проводити слухання по справі без її присутності. Позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення рішення за її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи встановлено, що 08 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадського стану Шполянської райдержадміністрації Черкаської області був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 65. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти було придбано житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 881,0 кв.м по [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 5040. Право власності на зареєстровано за [PERSON] У подальшому, взамін вказаного вище договору купівлі-продажу та рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 25.05.2007р. Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради 16.12.2011 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ 311098. Згідно з вказаним свідоцтвом та Витягом про державну реєстрацію прав № 32579343 від 20.12.2011 року власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Черкаси, [ADDRESS] являється [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тобто, будинковолодіння за адресою: м. Черкаси, [ADDRESS], являється спільною сумісною власністю сторін в даній цивільній справі. Статтею 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві спільної власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позивачу належить ? частина будинковолодіння за адресою: м. Черкаси, [ADDRESS]. Частиною 4 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Позивач згідний на отримання компенсації за належну йому частину спірного майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своє інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Земельна ділянка площею 881,0 кв.м. по [ADDRESS] в м. Черкаси зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 133457 від 11.05.2007 року, який виданий на підставі рішення Черкаської міської ради від 29.03.2007 року № 2-527 п. 1.18. Отже земельна ділянка, на якій знаходиться спірний житловий будинок не є спільним сумісним майном подружжя та не підлягає поділу під час розгляду даної цивільної справи, оскільки відповідно до норм статті 57 Сімейного кодексу України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON]. Крім того, суд розглядає цивільну справу в лише межах заявлених позивачем вимог, а вимога про поділ земельної ділянки позивачем не заявлялася. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved