Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 28.08.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. Дану грошову сумму відповідачка повинна була повернути у продовж одного року від дня укладання договору позики. По закінченню зазначеного строку відповідачка боргу не повернула. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явивлась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 28.08.2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У судовому засіданні встановлено, що відповідач умови повернення позики не виконав, кошти у строки, визначені у розписці, не повернув. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем виконані всі умови щодо надання позики, а відповідачем вказані вимоги порушені, кошти у строки, визначені у розписці, не повернуті, а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволений частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved