Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що з 17 липня 2015 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають одну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із відповідачкою. Причиною припинення сімейних стосунків вказує, те, що вони мають різні характери та різні погляди на життя, внаслідок чого перестали розуміти один одного та втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. З кінця 2018 та по теперішній час вони не ведуть спільного господарства та разом не проживають. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ним неможливе. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 17 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 57. Ухвалою судді від 15 вересня 2020 позовна заява прийнята судом до розгляду та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. (а.с.12). Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Крім того підтвердила, що з грудня 2018 вони з позивачем проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». (а.с. 20). В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 57, дошлюбне прізвище відповідача « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » при реєстрації шлюбу, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] ( а.с. 6). Позивач стверджує, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені наприкінці 2018. Відповідач у судове засідання не з`явилася, в заяві про визнання позову факти викладені в ньому не заперечувала, підтвердила факт спільного не проживання з позивачем з кінця 2018. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, вони проживають окремо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Беручи до уваги викладене, те що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач позов визнав і це не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що шлюб зареєстрований між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що відповідач при укладенні шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». В заяві про розгляд справи за її відсутності, відповідач висловила бажання щодо залишення прізвища після розірвання шлюбу « [PERSON] », що підлягає задоволенню відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору, в розмірі 420,40 гривень, а інша частина в розмірі 420,40 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved