Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути зі [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 2541,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 35000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який був розірваний 03 червня 2015 року. Після розірвання шлюбу відповідач намагалася позбавити [PERSON] права на квартиру за адресою: [ADDRESS] , використовуючи наклепи і образи, надумані скарги за місцем роботи позивача та в органи опіки. Проте, у судовому порядку було визнано право власності [PERSON] на Ѕ частку вказаної квартири. Відповідач після розлучення повторно вийшла заміж, при цьому продовжила писати скарги за місцем роботи позивача. В результаті незаконних, на думку позивача, дій [PERSON] його здоров`я значно погіршилося, він частково втратив працездатність, через постійне перебування [PERSON] в емоційній залежності від скарг відповідачки. У результаті [PERSON] змушений був проходити неодноразово лікування, витрачаючи кошти на ліки. Витрати на лікування оцінені ним у 2541,00 грн. Моральна шкода, спричинена позивачу з вини відповідачки, оцінена ним у 35 000,00 грн. та полягає в тому, що через урон завданий репутації позивача він зазнав душевних страждань, були порушені його нормальні життєві стосунки, в зв`язку із необхідністю збирання документів для суду, звернення до рівних інстанцій тощо. Ухвалою суду від 21 грудня 2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року закрито підготовче провадження, призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, встановлено порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів. Позивач та його представник - адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала суду відзив на позовну заяву, в зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК). Відповідно до ч.ч..1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як випливає зі ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 03 червня 2015 року (а.с. 4). Наявність матеріальної шкоди у сумі 2541, 25 грн. позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що в результаті незаконних, на його думку, дій відповідача [PERSON] , у нього виникли розлади здоров`я, частково втрачена працездатність, виникла емоційна залежність та погіршилась якість життя, в результаті чого він змушений був проходити лікування і витрачати кошти на ліки. Моральна шкода, заподіяна відповідачем позивачу, на його думку, полягає у приниженні честі і порядності через надумані скарги, наклепи, образи з боку [PERSON] , завдання шкоди діловій репутації, в результаті чого позивач [PERSON] зазнав душевних страждань. Позивач вказує на прошення нормальних життєвих стосунків, оскільки він був змушений збирати документи для суду, звертатися до різних інстанцій, замість того, щоб працювати і влаштовувати особисті справи, приділяти увагу своїм близьким. Моральну шкоду позивач оцінив у 35 000,00 грн. Так, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7550 [PERSON] з 02.10.2018 року по 12.10.2018 року проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня № 8», основний діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІІ ступінь; екстрасистолічна аритмія СН 0ст; супутній діагноз: сахарний діабет ІІ тип, середньої тяжкості (стадія компенсації) (а.с. 26). Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 965 [PERSON] з 05.02.2019 року по 19.02.2019 року проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня № 8», основний діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІІ ступінь; гіпертензивний криз неускладенений (05.02.2019) ризик 3 (високий) ІХС: стабільна стенокардія напруги ФК ІІ (дані холтерівського моніторування); екстрасистолічна аритмія СН ІІ А ст зі збереженою ФВ ЛШ ФК ІІ ; супутній діагноз: сахарний діабет ІІ тип, середньої тяжкості (а.с. 32). Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7396 [PERSON] з 30.09.2019 року по 11.10.2019 року проходив лікування у КНП «Міська клінічна лікарня № 8», основний діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІІ ступінь; гіпертензивний криз неускладнений (05.02.2019) ризик 3 (високий) ІХС, стабільна стенокардія напруги ФК ІІ (дані холтерівського моніторування); екстрасистолічна аритмія СН ІІ А ст зі збереженою ФВ ЛШ ФК ІІ ; супутній діагноз: сахарний діабет ІІ тип, середньої тяжкості (а.с. 39). Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 15188 [PERSON] з 15.10.2019 року по 25.10.2019 року проходив лікування у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17», діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІІ ступінь; неускладнений гіпертонічний криз (05.10.2019) ІХС, стабільна стенокардія напруги ІІ ФК; екстрасистолічна аритмія СН ІІ А зі збереженою функцією лівого шлуночку (ФВ 58%) ФК ІІ; цукровий діабет ІІ тип, субкомпенсований, перебіг середньої важкості; дисциркуляторна гіпертонічна, дисметаболічна енцефалопатія ІІ ст з лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атктичний синдром (а.с. 44-45). На підтвердження проходження лікування [PERSON] надано чеки на придбання медичних препаратів та висновки за результатами медичних обстежень (а.с. 27-31, 33-38, 40-43, 46-50). Проте, доказів того, що захворювання, зазначені у вищеперелічених документах, отримані [PERSON] з вини саме відповідача [PERSON] , матеріали справи не містять. З висновку психолога [PERSON] з психологічного центру розвитку «Тривіум» про емоційно-психологічний стан [PERSON] вбачається, що через дії колишньої дружини, які приводять до великих проблем на роботі та в особистому житті, у [PERSON] значно виріс рівень тривожності, погіршився емоційний стан та соматичне здоров`я (а.с. 51-52). Щодо висновку психолога, то із вказаного документу не зрозуміло, коли саме позивач звернувся до психолога, як довго відбувалося спілкування із вказаним спеціалістом та спостереження за [PERSON] , яка кваліфікація психолога, з яких джерел психологом зроблено висновок, що саме «через дії колишньої дружини, які приводять до великих проблем на роботі та в особистому житті, у [PERSON] значно виріс рівень тривожності, погіршився емоційний стан та соматичне здоров`я», у чому полягали «дії колишньої дружини», наскільки великими виявилися проблеми на роботі та в особистому житті позивача, про які йдеться у висновку. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказані вище докази, дослідженні судом, не свідчать про те, що відповідні захворювання позивача [PERSON] та періодичне лікування за їх результатом, є наслідком неправомірних дій саме відповідача [PERSON] і що існує причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, яка виникла. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed