Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку по вул.. Миру, 8 в с. Лиманське, Ренійського району Одеської області, після смерті матері [PERSON], померлої 21.03.1999 р. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає, у встановлений законодавством строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину фактично. Пізніше, 09.11.2017 р., позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач та його представник [PERSON] (ордер серії ОД № 242240 від 29.11.2017 р.) у підготовче судове засідання не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла - 21.03.1999 р.; копії свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 02.10.2017 р. № 1441, згідно якої на момент смерті [PERSON] з нею проживав син [PERSON]; копія довідки Лиманської сільської ради від 19.06.2017 р. № 857, згідно якої [PERSON] належить приватизована земельна ділянка площею 0,17 га для обслуговування та будівництва житлового будинку по вул.. Миру, 2 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області; копія рішення 12 сесії 21 скликання від 21.12.1993 р. Лиманської сільської ради народних депутатів про передання безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Миру, 2 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області, самочинних споруд немає, власник [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 21.03.1999 року померла [PERSON], яка була матірю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Миру, 2 в с. Лиманське Ренійського району Одеської області. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги є позивач по справі [PERSON], інших спадкоємців не має. У шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері продовжував проживати у спадковому житловому будинку, слідкував за технічним станом житлового будинку, власними коштами проводив поточний ремонт, сплачував комунальні платежі. 09.11.2017 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Це пояснюється тим, що за життя [PERSON] не зареєструвала право власності на житловий будинок, відповідно до вимог закону, хоча про належність спадкодавцю даного обєкту нерухомості свідчить рішення 12 сесії 21 скликання. Лиманської сільської ради народних депутатів від 21.12.1993 р. та технічний паспорт на житловий будинок. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] який є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК України (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняв спадщину, оскільки після смерті матері продовжував проживати у житловому будинку, слідкував за технічним станом житлового будинку, власними коштами проводив поточний ремонт, сплачував комунальні платежі. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього (відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved