Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із уточненою позовною заявою та пояснив, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін в якості подружжя. Також пояснив, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2013 року визначено право власності відповідача на 1/2 частку вказаного майна. Разом із тим з квітня 2013 року відповідач в будинку не мешкає, знаходиться за межами України, що примушує його самостійно утримувати частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, на яку у нього відсутнє право власності. За висновком експерта №02/07-2018 від 16 березня 2018 року будинок є неподільною річчю, а висновком експерта за №41/70-2018 від 28 листопада 2018 року дійсна (ринкова) вартість визначена в розмірі 737400 грн. Він сплатив на депозитний рахунок суду частку вартості відповідача в розмірі 368700 грн., у зв?язку із чим просить припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] з виплатою на її користь 368700 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з?явилась, повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причину неявки не повідомила. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечує, визнає доведеним дійсну вартість майна та оплату позивачем за частку, яка належить [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін в якості подружжя, а рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 грудня 2013 року визначено право власності відповідача на 1/2 частку вказаного майна. Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу, співвласник, якай бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: ?частка є незначною і не може бути виділена в натурі; ?річ є неподільною; ?спільне володіння і користування майном є неможливим; ?таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім?ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Представник відповідача не заперечує проти того, що вказана особа з квітня 2013 року відповідач в будинку не мешкає, знаходиться за межами України, що примушує позивача самостійно утримувати частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, на яку у нього відсутнє право власності. За висновком експерта №02/07-2018 від 16 березня 2018 року будинок є неподільною річчю, а висновком експерта за №41/70-2018 від 28 листопада 2018 року дійсна (ринкова) вартість визначена в розмірі 737400 грн. Позивач сплатив на депозитний рахунок суду частку вартості відповідача в розмірі 368700 грн., що підтверджене квитанцією №1-187ОК від 25 січня 2019 року на транзитний рахунок № [NUMBER] , відкритий ТУ ДСА України в Одеській області в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, код ЄДРПОУ 26302945. Вказані обставини є такими, що зумовлюють задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved