Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (пай) члена КСП «Прикордонник» розміром 2,55 умовних кадастрових гектара, розташованої в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, після смерті матері [PERSON].. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, спадкоємців які б мали обовязкову частку у спадщині, не має, у встановлений законодавством строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину фактично. Пізніше, 04.10.2016 р., позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у підготовче судове засідання не зявився, представник позивачки [PERSON] (ордер серії ОД № 305268 від 27.10.2017 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла 16.12.2000 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер 10.03.2010 р.; копії свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія заповіту від 20.11.2000 р., згідно якого [PERSON] все своє майно заповідала сину [PERSON]; довідка Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області від 08.09.2017 р. № 02-23/340, згідно якої на момент смерті [PERSON] разом з нею мешкав син [PERSON]; копія сертифікату на право на земельну частку (пай) КСП «Прикордонник» розміром 2,55 умовних кадастрових гектара на імя [PERSON], серія ОД № 0092869 від 20.11.1996 р.; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,55 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 53953,08 грн.; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 16.12.2000 року померла [PERSON], яка була матірю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (пай) члена КСП «Прикордонник» розміром 2,55 умовних кадастрових гектара, розташованої в с. Орлівка Ренійського району Одеської області. Під час життя [PERSON] склала заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповіла сину [PERSON], позивачу по справі, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк, позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері та по теперішній час володіє земельною часткою (пай), отримує плату за пай. 04.10.2016 р. позивач звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Це пояснюється тим, що за життя спадкоємець загубив оригінал сертифікату на\~право на\~земельну частку\~(пай). Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині, не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Відповідно до\~ст.\~524\~ЦК України\~(1963\~р.) Спадкоємство\~здійснюється за\~законом і\~за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 534 ЦК України (1963 р.) встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно\~ст.\~548\~ЦК України\~(1963\~р.) для\~придбання спадщини\~необхідно,\~щоб спадкоємець\~її прийняв.\~Не \~допускається \~прийняття \~спадщини \~ \~під \~ \~умовою \~ \~або \~ \~з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом (ст. 534 ЦК України (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв її шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері та по теперішній час володіє спадковою земельною часткою (пай) та отримую відповідну плату за пай. Спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині, не має. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.), шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, однак не може оформити її у звязку із обставинами, що не залежать від нього (втрата оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай)). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved