Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.03.2018 його було звільнено із займаної посади за власним бажанням, однак відповідач в установлені законом строки не провів з ним кінцевого розрахунку. Зважаючи на вказані обставини, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, нарахованій на дату звільнення в розмірі 22 700,00 грн. та 13 750,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримаву повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надав, як і не надав витребовуваних документів на вимогу суду, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, з квітня 2017 року позивач був прийнятий на посаду робочого по мийці дерев`яних контейнерів у ТОВ «Поліал-Інжиніринг». 10.08.2017 позивача переведено на посаду адміністратора ТОВ «Поліал-Інжиніринг», що підтверджується Трудовим договором, укладеним з відповідачем (а.с. 5-6). 22.03.2018 позивач звільнився із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 11). В день припинення трудових відносин відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні. При визначенні розміру заробітної плати, яка не була виплачена відповідачем у день припинення трудових відносин з позивачем, останній керувався власними відомостями про отриманий ним заробіток у зв`язку із тим, що відповідач таких відомостей позивачу не надав. Крім того, позивачем було заявлено клопотання про витребування від відповідача довідки про середню заробітну плату, довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, а також відомостей про прийняття та звільнення позивача з роботи. Ухвалою суду від 22.04.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, вказане клопотання про витребування доказів було задоволено. Разом з тим, на неодноразові вимоги суду Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліал-Інжиніринг» жодних відомостей надано не було. У день звільнення [PERSON] відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2017 по 10.08.2017 та з 01.01.2018 по 22.03.2018, що в загальному розмірі становить 22 700,00 грн. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Із матеріалів справи убачається, що заборгованість по заробітній платі становить 22 700,00 грн. Відповідач не проводить виплат, що суттєво порушує права та законні інтереси позивача. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі є правомірним. Стосовно вимоги про середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати слід відзначити наступне. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. З матеріалів справи убачається, що позивач був звільнений із займаної посади 22.03.2018. Відомостей про те, за яких поважних причин з позивачем не було проведено відповідний розрахунок при звільненні, стороною відповідача надано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реальних перешкод для проведення остаточного розрахунку при звільненні у відповідача не було. Таким чином, зважаючи на правомірність вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також на те, що відповідачем не надано жодних відомостей на спростування доводів позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в межах заявлених позовних вимог, а саме: компенсації за час затримку розрахунку при звільненні за період з 01.01.2018 по 07.05.2018 у розмірі 13 750,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved