Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON], [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Із позовної заяви вбачається, що 22.06.2006 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», яке виступає правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний та іпотечний договір. Відповідно до іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавці передали в іпотеку належне їм на праві спільної часткової власності майно. Портім було укладено договори факторингу, внаслідок укладення яких відбулася заміна кредитора. 29.07.2011 року відповідач виніс постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Позивач вважає, що накладення арешту на вищевказане майно, що знаходиться в іпотеці ТОВ «Кредитні ініціативи» є порушенням прав та інтересів позивача, тому і звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача - Шкаран І.І. в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду клопотання в якому просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Суд встановив, що 22.06.2006 року між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Косівського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №1969 (а.с. 29-34). Відповідно до п.2 вказаного договору на забезпечення основного зобов'язання, а саме забезпечення виконання Кредитного договору №1/12-Ф від 22.06.2006 року (а.с. 22-28), в іпотеку передано житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 22.06.2006 р. р. відповідні записи щодо підстави та об'єкту обтяження внесено до Державного реєстру іпотек за №3519537 та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №3370759 (а.с. 35, 36). 28.11.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір Факторингу (а.с. 09-13). 28.11.2012 між Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2. вказаного договору Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право вимоги якої належить Банку на підставі документації (а.с. 14-20). Відповідно до копії витягу про реєстраці у Державному реєстрі іпотек від 11.12.2012 до реєстраційного запису №3519537, внаслідок відступлення прав, вилучено іпотекодержателя ТОВ «Вектор плюс», та додано іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 21). 29.07.2011 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції [PERSON] виніс постанову в рамках виконавчого провадження № 27138965 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] в тому числі і на нерухоме майно, у межах суми звернення стягнення - 97529,65 грн. (а.с. 37-38). Відповідно до Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно з ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. В даному випадку відповідач виніс постанову про арешт майна боржника по виконавчому проваджені № 27138965, пізніше, аніж внесено обтяження нерухомого майна. Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно з ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про звільнення майна з-під арешту. На підставі викладеного та

Outcome: approved