Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 48593 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2011 року було укладено договір позики між позивачем та відповідачем, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 1 Договору позикодавець., передав у власність [PERSON], позичальнику, грошові кошти в розмірі 48 593,00 (сорок вісім тисяч п'ятсот дев'яносто три гривні 00 копійок) гривень, що становить 6 095,00 (шість тисяч дев'яносто п'ять) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладання договору. Вказана сума гр. [PERSON] отримана повністю до підписання цього договору, про що вона засвідчила своїм підписом під цим договором. Позивач свій обов'язок по передачі грошей виконав: надав Позичальнику грошові кошти, а позичальник їх отримала, про що зазначено в договорі. Позичальник у свою чергу зобов'язувалась повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів в строк до 03.04.2012 (третього квітня дві тисячі дванадцятого) року включно в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умову договору не виконала: у передбачений законом строк позику не повернула. На сьогоднішній день грошові кошти позивачу не повернуті. Відповідно до п. 8 Договору борг повинен бути повернений позичальником повністю. У випадку неповернення позичених грошей в обумовлений у договорі строк позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення, шляхом пред'явлення позовної заяви до суду. Оскільки відповідач не бажає виконувати свого обов'язку за договором позики та не повертає грошові кошти, позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Згідно із вимогами ч 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до вимог от. 1049 ЦК України, позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач своїми діями по неповерненню позивачу грошових коштів порушує не тільки умови договору, але й норми діючого законодавства України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ст. 526 ЦК України передбачає виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. В процесі розгляду цивільної справи представник позивача доповнив позовні вимоги просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 48593 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 39914,66 грн., стягнути відсотки за договором позики в розмірі 613729,59 грн., суму сплаченого судового збору в сумі 6575,93 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що дійсно 03.10.2011 року між [PERSON] та громадянином [PERSON] [PERSON] був підписаний договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. У відповідності до змісту договору [PERSON] повинна отримати у позику від відповідача грошові кошти в розмірі 48\~593, 00 грн. Відповідно до п. 3 договору, договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей, але позику (гроші) в розмірі 48\~593, 00 грн. [PERSON] від [PERSON] не отримала. 14.10.2011 року [PERSON] була вимушена направити на адресу позивача та приватного нотаріуса претензію (копія претензії, поштового реєстру та поштової квитанції додаються) з вимогою передачі суми позики, на підставі частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний термін від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Не зважаючи на надіслання [PERSON] претензії, умови договору з боку позивача не виконані, сума позики [PERSON] позивачем не передана та відповідь на претензію вона не отримала, а тому 18.11.2011 року направила позивачу та нотаріусу повідомлення про те, що вважає договір позики не укладеним. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1051 Цивільного кодексу України , позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Боржником щодо умови договору про передачу грошей за договором позики є позивач, як позикодавець, який ухиляється від виконання свого обовязку, а кредитором є відповідач. Передача грошей за договором позики є предметом зазначеного договору, а тому є істотною умовою договору позики, при не виконанні якою позивачем договір втрачає сенс, а правовідносини за договором є таким, що не відбулись. Відповідно до вимог ст. 545, 1051 ЦК України, передача грошей [PERSON] [PERSON] повинна бути підтверджена її розпискою в отримані грошей (борговим документом), але зазначена розписка не надана позивачем суду. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила суду, що вищевказаний договір вона дійсно підписувала, але підписувала під тиском з боку [PERSON], при цьому в судовому порядку вказаний договір вона не оскаржувала, договір не визнає, а визнає вказану суму як суму нестачі грошових коштів під час її праці у [PERSON], будь-яких коштів з-за вказаним договором позики вона [PERSON] з часу укладення договору вона не повертала. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 48593 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 39914,66 грн., стягнення відсотків за договором позики в розмірі 613729,59 грн. судового збору в сумі 6575,93 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. необхідно задовольнити частково. В судовому засіданні встановлено, що 03.10.2011 року було укладено договір позики між позивачем та відповідачем, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 1 Договору позикодавець., передав у власність [PERSON], позичальнику, грошові кошти в розмірі 48 593,00 (сорок вісім тисяч п'ятсот дев'яносто три гривні 00 копійок) гривень, що становить 6 095,00 (шість тисяч дев'яносто п'ять) доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладання договору. Вказана сума гр. [PERSON] отримана повністю до підписання цього договору, про що вона засвідчила своїм підписом під цим договором. Позивач свій обов'язок по передачі грошей виконав: надав Позичальнику грошові кошти, а позичальник їх отримала, про що зазначено в договорі. Позичальник у свою чергу зобов'язувалась повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів в строк до 03.04.2012 (третього квітня дві тисячі дванадцятого) року включно в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умову договору не виконала: у передбачений законом строк позику не повернула. На теперішній грошові кошти позивачу не повернуті навіть частково, що визнала відповідач [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до п. 8 Договору борг повинен бути повернений позичальником повністю. У випадку неповернення позичених грошей в обумовлений у договорі строк позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення, шляхом пред'явлення позовної заяви до суду. Оскільки відповідач не бажає виконувати свого обов'язку за договором позики та не повертає грошові кошти, позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Згідно із вимогами ч 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до вимог от. 1049 ЦК України, позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач своїми діями по неповерненню позивачу грошових коштів порушує не тільки умови договору, але й норми діючого законодавства України. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ст. 526 ЦК України передбачає виконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується тверджень відповідача та представника відповідача про те, що фактично грошові за укладеним договором позики [PERSON] не отримувала, то вказане спростовується заявою [PERSON] на імя приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 03.10.2011 року, згідно якої [PERSON] підтверджує факт одержання нею від [PERSON] грошових коштів в сумі 48593,00 грн. за договором позики, укладеним 03.10.2011 року, та вказана заява в ході судового розгляду сторонами не оспорювалась. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. При таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 48593 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 39914,66 грн., стягнення відсотків за договором позики в розмірі 613729,59 грн. судового збору в сумі 6575,93 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. необхідно задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], заборгованість за договором позики в розмірі 48593 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 39914,66 грн., відсотки за договором позики в розмірі 613729,59 грн. та судові витрати в виді судового збору в сумі 6575,93 грн., а всього підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 708813,18 грн. В частині позову щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. суд вважає, що необхідно відмовити, так як позивачем, представником позивача не надано до суду доказів, які б підтверджували понесення позивачем цих витрат.

Outcome: partial