Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що відповідач з неповнолітніми дітьми добровільно покинула місце проживання у належному йому житловому будинку за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі, вулиця Шевченка, будинок 28, не приймає участь в утриманні приміщення, оплаті житлово-комунальних послуг, тому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що після розлучення сина його колишня дружина виїхала із його будинку, не проживає із дітьми близько 1,5 роки, але це перешкоджає йому отримати субсидію. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, заяв, клопотань чи заперечень суду не надала, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Обухівський районний відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечив. Свідки [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні показали, що є сусідами позивача, відповідач з дітьми виїхала в жовтні 2014 року і більше не проживала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі, вулиця Шевченка, будинок 28, що підтверджується свідоцтвом на право власності. Відповідач [PERSON] та ії син від першого шлюбу [PERSON] зареєстровані у спірному житловому будинку в якості членів сімї власника, що підтверджується витягами із по господарської книги, іншими матеріалами справи. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.11.2014 року шлюб між сином позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується судовим рішенням. Таким чином, відповідач та її діти втратили статус членів сімї власника. Відповідач та її діти у спірному житловому приміщенні не проживають з жовтня 2014 року, що підтверджується актами, показами свідків. Позивачеві відмовлено у знятті з реєстрації відповідача у спірному житловому приміщенні у позасудовому порядку, що підтверджується заявою, листом Обухівського РВ УДМС України в Київській області. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач та її син [PERSON] зареєстровані у спірному житловому приміщенні, але їх реєстрація породжує наслідки у виді додаткових витрат на утримання житла без згоди власника, це обмежує позивача у здійсненні належного йому права власності на спірне житлове приміщення, створює обмеження і перешкоди у реалізації однієї із складових права власності права розпорядження, а неможливість оформлення державної допомоги та додаткові витрати власника через відмову відповідача знятися із реєстраційного обліку у позасудовому порядку порушує права власника на належне користування майном. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання відповідача та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту її інтересів грунтується на законі. Поряд з тим, суд вважає недоведеними позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки будь-яких доказів існування такої особи та її реєстрації у спірному будинку суду не подано, при цьому позивач посилався лише на те, що зі слів інших осіб йому стало відомо про те, що відповідач народила дитину від якогось чоловіка та має намір її зареєструвати у його будинку, однак достатніх ідентифікуючих відомостей про дитину від повідомити не зміг. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав власників доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не подала заперечень на позов та їх не довела. Таким чином, позовні вимоги грунтуються на законі та зібраних у справі доказах лише частково, судом встановлено достатність підстав для визнання відповідача та її сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням шляхом позбавлення такого права у судовому порядку, тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial