Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який у подальшому неодноразово був уточнений, та за останніми вимогами просив суд визнати частково недійсним договір поставки електроенергії від 12.08.2013 року № 5316 в гуртожиток по вул. Сегедській, 7-а в м. Одесі, укладений між відповідачем без згоди позивача на поставку електроенергії в усе приміщення гуртожитку; зобовязати відповідача, ПАТ ЕК « Одесаобленерго», укласти з позивачем договір користування електричною енергією для населення в 1/20 частину приміщення гуртожитку по вул. Сегедській, 7-а в м. Одесі на умовах позивача: - підключення обєктів провести в 3-денний строк, з дня укладання договору; підключити у відповідності до технічних умов електромережі приміщення позивача, обладнаних ( освітлення дротом 1,5 кв.мм., для побутових приладів дротом 2,5 кв.мм., с 3-х фазним лічильником обліку електроенергії), кабелем підєднання перерізом 6 кв.мм. ( 6 квадрат) мереж позивача до мережі відповідача в межах дозвільної потужності 10 кВт на введені до гуртожитку розташованого на фасаді будівлі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про укладення договору на поставку електроенергії та підключення до електроенергії приміщень, які складають 1/20 частину приміщення гуртожитку по вул. Сегедській, 7-а в м. Одесі та належить позивачу на праві власності, відповідно до п. 3,7 Правил користування електричною енергією для населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.200 року № 1607. Підставою звернення до суду із даним позовом стала невиконання відповідачем даних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що приміщення, в яке позивач просить суд укласти договір про постачання електроенергії, належить позивачу на праві спільної часткової власності. Відповідно до норм чинного законодавства право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, яких позивачем отримано не було. Також наголошував на тому, що позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а саме, що на спірному обєкті відсутня електроенергія. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач по справі [PERSON] є власником 1/20 частини приміщення гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 7 «а» на підставі мирової угоди від 11.05.2010 року, укладеної між фізичною та юридичною особами( приватна спільна часткова власність); затвердженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-8684/10 від 25.05.2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2010 року за № 27329037, наявним в матеріалах справи. 03.09.2015 року позивач звернувся до ПАТ « ЕК « Одесаобленерго» з заявою, по якій просив укласти договір на поставку електроенергії та підключення до електроенергії 1/20 частин приміщення гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 7 « а». Підставою звернення до суду із даним позовом є посилання позивача,на те, що відповідачем вимоги, викладені в заяві, виконані не були. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо питання доказів, їх дослідження перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення належить позивачу на праві приватної спільної, часткової власності відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2010 року за № 27329037. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно, що передбачено ст. 358 ЦК України. Нормами чинного законодавства передбачено, що співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязання, повязані із спільним майном. Таким чином, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що співвласники приміщення гуртожитку не заперечують проти часткового визнання недійсним договору на постачання електричної енергії та укладення його з позивачем. Позивач, ставши власником 1/20 частини гуртожитку набув не лише права але й обовязки, повязані із утриманням цього майна. З чого слідує, що гуртожиток є єдиним обєктом відносно якого співвласники користуються ним за своєю спільною згодою. З матеріалів справи вбачається, що за адресою проживання позивача вже існують договірні відносини між ПАТ « Одесаобленерго» та Одеським Виробничим Обєднанням Електрик» Українського товариства глухих на підставі договору про постачання електричної енергії № 5416 від 12.08.2013 року. Відповідно до п.8 Додатку №2 до Договору , адреса обєкта, на який постачається електрична енергія: вул. Сегедська, 7 « а», найменування гуртожиток. Згідно ст. 26 Закону України « Про електроенергетику», споживання енергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до п. 1.1 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Пунктом першим Договору про постачання електроенергії визначено, що постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком № 2 «Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Електропостачальна організація несе відповідальність за технічний стан і безпечну експлуатацію електромереж та установок які їй належать, а також за стан контактних зєднань на межі відповідальності. У листі Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 26.03.2013 за № 2086/26/47-13 зазначено особливості постачання електричної енергії для населених пунктів визначені розділом 12 ПКЕЕ. Так, пунктами 12.3 та 12.4 ПКЕЕ визначено, що населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт відповідно до умов договору. Закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. З наведеного вище вбачається, що чинним законодавством у сфері постачання електричної енергії не передбачено укладання декількох договорів на один обєкт, якщо відносно останнього вже існують договірні відносини, отже в задоволенні вимоги про зобовязання відповідача заключити з позивачем договір про постачання електричної енергії слід відмовити. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги необґрунтованими, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed