Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нежиле приміщення (в літері А) загальною площею 137,65 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], що складаються з : підвалу з №1 по №8, 1 (групи приміщень №9), площею 104,70 кв.м., 1 поверх: частина групи приміщень №1а: приміщення 1 пл. - 16,60 кв.м., приміщення 1 пл. - 1,90 кв.м., приміщення 2 пл. - 5,70 кв.м., приміщення 3 пл. - 1,90 кв.м., ? частина приміщення ІІ пл.. - 6,85 кв.м. (заг. пл.. приміщення ІІ -13,70 кв.м.). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 04.07.2008 року був укладений договір купівлі - продажу вказаних нежилих приміщень, які належали йому на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2007 року. Умовами договору передбачено, що право власності на майно, що відчужується переходить до покупця з моменту державної реєстрації договору. Проте, як йому стало відомо в квітні 2012 року, в порушення вимог договору відповідач не виконав його умови та не здійснив державної реєстрації нежилих приміщень, що створює йому незручності, оскільки, у 2014 році у нього виник обов»язок подачі податкової декларації у зв»язку з отриманням доходів, які підлягають декларуванню. Невиконання відповідачем пунктів договору купівлі продажу нерухомого майна призведе до внесення ним до податкової декларації неправдивих відомостей, адже приміщення до цього часу зареєстровані за ним. Вказані обставини, змушують його доводити свою правову позицію та доказувати те, що майно було продане згідно відповідного договору та передане відповідачу на підставі акту приймання-передачі. В зв»язку з викладеним вище, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, просить визнати за відповідачем право власності на вказані вище нежилі приміщення, а також зобов»язати його виконати п.п. 4.3, 4.4 договору купівлі - продажу нежилих приміщень від 04.07.2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що його довіритель не здійснив державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Київському бюро технічної інвентаризації та не отримав відповідного свідоцтва в зв»язку з тим, що у нього не було коштів. На даний час він готовий зареєструвати право власності на вказані нежилі приміщення. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник третьої особи - ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. 04.07.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу нежилих приміщень (в літері А) загальною площею 137,65 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], що складаються з : підвалу з №1 по №8, 1 (групи приміщень №9), площею 104,70 кв.м., 1 поверх: частина групи приміщень №1а: приміщення 1 пл. - 16,60 кв.м., приміщення 1 пл. - 1,90 кв.м., приміщення 2 пл. - 5,70 кв.м., приміщення 3 пл. - 1,90 кв.м., ? частина приміщення ІІ пл.. - 6,85 кв.м. (заг. пл.. приміщення ІІ -13,70 кв.м.). Пунктом 4.3 договору передбачено, що право власності на майно, що відчужується переходить до покупця з моменту державної реєстрації договору. Згідно п. 4.4 вказаного договору відповідач мав здійснити державну реєстрацію права власності. Проте, в порушення вимог договору та чинного законодавства України відповідач не виконав умови договору належним чином та не здійснив державної реєстрації нежилих приміщень. В судовому засіданні представник позивача просила суд визнати за відповідачем право власності на нежилі приміщення, вказуючи на те, що відповідач не виконав умови договору та не здійснив державної реєстрації нежилих приміщень, що створює її довірителю незручності, оскільки, у 2014 році у нього виник обов»язок подачі податкової декларації у зв»язку з отриманням доходів, які підлягають декларуванню, а невиконання відповідачем пунктів договору купівлі продажу нерухомого майна призведе до внесення ним до податкової декларації неправдивих відомостей, адже приміщення до цього часу зареєстровані за ним. Крім того, є багато інших обставин, які з 2012 року вимушують її довірителя доводити, що нежилі приміщення ним були відчужені відповідно до договору купівлі-продажу і він не являється їх власником. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Якщо в договорі не передбачено інше, право на нерухоме майно та його обтяження, виникають з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності з ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні судом було встановлено, що відсутність за відповідачем відомостей в реєстрі про майно свідчать про те, що в порушення законодавства останній, на момент виникнення права власності на нерухоме майно фактично не виконав вимоги п.п. 4.3 та 4.4 договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 04.07.2008 року, зокрема, не здійснив державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Київському БТІ та не отримав відповідного свідоцтва, чим порушив майнові права позивача, адже перехід права власності на майно породжує, крім прав ще й певні правові обов»язки, які відповідач виконує не належним чином. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що право власності у відповідача на майно, вказане у договорі купівлі-продажу нежилих приміщень від 04.07.2008 року виникло з моменту державної реєстрації договору, а саме з 04.07.2008 року, а тому позовні вимоги в частині визнання за ним права власності задоволенню не підлягають, оскільки ним вже набуто право власності на вказане в договорі майно. Що стосується іншої частини позовних вимог, то суд вважає їх доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки, як було з»ясовано при розгляді справи, відповідач фактично не виконав вимоги п.п. 4.3 та 4.4 договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 04.07.2008 року, зокрема, не здійснив державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Київському БТІ та не отримав відповідного свідоцтва. На підставі викладеного,

Outcome: partial