Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вказав, що 19.11.2007 р. між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 228, згідно з умовами якого кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування у сумі 40000,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних, одноразовою комісією за підготовку та оброблення документів у розмірі 1,5 % від суми кредиту та кінцевим строком повернення кредиту та процентів за кредитом 19.11.2009 р. на умовах, визначений даним Договором строк та сплати процентів і комісії за користування кредитом. Оскільки позичальником не виковувалися умови кредитного договору, банк звернувся до нотаріуса та 12.08.2008 р. було отримано виконавчий припис про звернення стягнення на предмет іпотеки. 28.10.2008 р. ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження з метою виконання виконавчого напису, заставлене майно виставлялося на продаж на прилюдні торги 2 рази, але торги не відбулись через відсутність покупців. 27.08.2009 р. державним нотаріусом ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий напис повернуто без виконання на адресу банку, але не надходив. 21.12.2015 р. отримано відповідь від Управління ДВС ГТУЮ у Донецькій області про те, що виконавче провадження з примусового виконання напису від 20.08.2008 р., виданого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нежиле приміщення магазин «Афелія», загальною площею 88,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул..Нагорна, 13, яке на праві приватної власності належить [PERSON], знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу ДВС від 01.03.2013 р., у відповідності з п.9.9 Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2009 р. № 2274/5. З урахуванням вище викладеного, реалізація заставленого майна не відбулася, а у [PERSON] залишилася заборгованість за кредитним договором, яка станом на 12.01.2016 р. складає 41926,20 доларів США, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 38261,20 доларів США; прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 3665,00 доларів США. Загальна сума нарахованої пені за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів станом на 12.01.2016 р. становить 59264,28 грн. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначає, що 12.08.2008 р. було отримано виконавчий припис про звернення стягнення на предмет іпотеки. 28.10.2008 р. ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження з метою виконання виконавчого напису, заставлене майно виставлялося на продаж на прилюдні торги 2 рази, але торги не відбулись через відсутність покупців. 27.08.2009 р. державним нотаріусом ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий напис повернуто без виконання на адресу банку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із. суті кредитного договору. Згідно ст.87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно ст.90 зазначеного Закону, стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно Наказу Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» із змінами станом на 17.10.2008 р. (на день вчинення виконавчого напису), у розділі 32 зазначеної Інструкції вказано, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. П.288 Інструкції передбачено, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість. Згідно п.290 у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, або витяг з особового рахунку боржника і копія виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобовязання повертається стягувану, а другий залишається в нотаріуса. У ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою. Згідно ст.47 зазначеного Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Згідно ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відносини між сторонами спору виникли на підставі Кредитного договору, на час звернення з цим позовом до суду строк дії договору закінчився. Суд звертає увагу, що 12.08.2008 р. банком було отримано виконавчий припис про звернення стягнення на предмет іпотеки. 28.10.2008 р. ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області було відкрито виконавче провадження з метою виконання виконавчого напису було звернуто стягнення на предмет застави - на нежиле приміщення магазин «Афелія», загальною площею 88,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул..Нагорна, 13. Реалізація заставленого майна не відбулася, виконавчий напис повернуто без виконання на адресу банку, але було втрачено. Тобто зазначене не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобовязання повертається стягувачу, а другий залишається в нотаріуса. Тобто позивач має можливість звернутися до нотаріуса для отримання копії витягу з виконавчим написом. За змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості, тоді як звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за договором кредиту в даному випадку може призвести до подвійного стягнення заборгованості на користь кредитора. Суд наголошує, що відповідно до умов договору, звернення стягнення на предмет застави направлено на задоволення вимог кредитора за основним зобовязанням, і ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, оскільки внаслідок порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачеві без подальшого виконання, внаслідок чого стягувач має право на оскарження або повторне звернення за даним виконавчим документом. Навпроти, ПАТ «КБ Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» звертається до суду із позовом про стягнення суми заборгованості, а подвійна відповідальність за однією вимогою стягувача не відповідає діючому законодавству.

Outcome: dismissed