Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на наступне. Він перебуває у шлюбі з відповідачкою з 5 вересня 2009 року. Від шлюбу у сторін народились діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання з відповідачкою він постійно працював та мав велику заробітну плату, що надало змоги придбати майно у період шлюбу. На теперішній момент з нього за рішенням суду стягуються аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/14 частини та аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1/8 частини на кожну дитину. Вказував, що за час спільного проживання із [PERSON] було придбано: [ADDRESS], земельна ділянка 82-А площею 0,0956 га, кадастровий номер 1412336900:01:011:0521, що знаходиться в м. Маріуполі по бул. Комсомольському; 37/100 частки [ADDRESS]. Також вказував, що 63/100 частки [ADDRESS] перейшло відповідачці на підставі договору довічного утримання від 17 березня 2005 року. Заборона на відчуження вказаної 63/100 частки була знята нотаріусом у звязку зі смертю утриманця 27 липня 2013 року, а матеріальне забезпечення за таким договором довічного утримання здійснювалось за спільні кошти подружжя, тому вважав, що таке нерухоме майно є також спільною власністю сторін. Додавав, що [ADDRESS] розташована на одному поверсі з квартирою батьків відповідачки, які проживають у кв. 16 цього ж будинку. Додавав, що за час шлюбу подружжям сторін була придбана побутова техніка: холодильник вартістю 12800 грн., пральна машина вартістю 3500 грн., посудомийна машина вартістю 3280 грн., мікрохвильова піч за 2000 грн., газова панель - 5500 грн., електродугова шафа - 5300 грн., витяжка вентиляційна - 3500 грн., електрична мясорубка - 1500 грн., каво машина вартістю 5500 грн., телевізор вартістю 4500 грн., сейф вартістю 3800 грн., устаткування відчищання води вартістю 6000 грн., відеокамера вартістю 6900 грн., електрична скороварка за 600 грн., Ді-Ві-Ді програвач - 800 грн., авто холодильник - 1200 грн., а всього на загальну суму 66680 грн. Також подружжям сторін були придбані меблеві гарнітури на загальну суму 128305 грн. (без вартості кухонного гарнітуру). Зазначав, що тепер, враховуючи наявність переліченого майна, яке використовує відповідачка одноособово, позивач змушений знімати квартиру, оскільки відповідачка перешкоджає його проживанню в таких квартирах, що змушує його винаймати собі орендоване житло, де він мешкає разом із неповнолітньою донькою від першого шлюбу, [PERSON], [INFO]. Оскільки в добровільному порядку відповідачка не бажає вирішити наявний спір, то він просив суд визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]: [ADDRESS], земельну ділянку 82-А площею 0,0956 га, 37/100 частки [ADDRESS]; а також побутову техніку: холодильник «ЕлДжі» 12800 грн., пральна машина «Зануссі» 3500 грн., посудомийна машина «Зануссі» 3280 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» 2000 грн., газова панель 5500 грн., електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон» 5300 грн., витяжка вентиляційна 3500 грн., електро мясорубка «Мулінекс» 1500 грн., каво машина «Делонгі» 5500 грн., телевізор «Самсунг» 4500 грн., сейф 3800 грн., устаткування очищення води 6000 грн., відеокамера «Соні» 6900 грн., електроскороварка «Сатурн» 600 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., авто холодильник 1200 грн., що всього вартує 66680 грн., а також меблеві гарнітури на загальну суму 128305 грн. Також просив суд визнати обєктам права спільної сумісної власності подружжя сторін 63/100 частки [ADDRESS]. Просив суд також провести поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] шляхом виділення позивачу у власність [ADDRESS], а також: посудомийну машину «Зануссі» 3280 грн., газову панель 5500 грн., електричну духову шафу 5300 грн., вентиляційну витяжку 3500 грн., холодильник 12800 грн., пральну машину 3500 грн., мікрохвильову піч 2000 грн., авто холодильник 1200 грн., а всього техніки на суму 37080 грн., а також меблеві гарнітури на суму 74500 грн. та інструменти на суму 17977 грн. В свою чергу позивач просив суд виділити [PERSON] у власність [ADDRESS], земельну ділянку 82-А площею 0,0956 га, побутову техніку: електро мясорубку 1500 грн., каво машину 5500 грн., телевізор 4500 грн., сейф 3800 грн., відеокамеру 6900 грн., електроскороварку 600 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., устаткування очищення води 6000 грн., а всього на суму 29600 грн., а також меблевого гарнітуру на суму 53805 грн. та побутові прибори на суму 4370 грн. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, у присутності його представника, який діє на підставі договору, [PERSON], підтримуючи при цьому заявлений ним позов повністю. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні, підтримуючи повністю заявлені [PERSON] позовні вимоги, вказував, що 63/100 частки [ADDRESS] також є спільної сумісної власністю подружжя сторін, бо як набуття права власності на таке майно, так й виконання умов договору довічного утримання [PERSON] відбулось під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], а позивач також ніс витрати на утримання [PERSON], як до, так й після офіційного укладення шлюбу із [PERSON] Додавав, що право власності на таке мано було набуто [PERSON] вже за час шлюбу із [PERSON], тому 63/100 частки [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя сторін. Зазначав, що документів на меблі та техніку у позивача немає, бо він не мешкає на теперішній час у спільних із відповідачкою квартирах. На підставі проведених у справі експертних дослідженнях визначена вартість спірного майна, яке набуто під час шлюбу сторін. Вказував, що у позивача жодного нерухомого майна на праві власності немає, як й іншого жилого приміщення. До того ж у позивача є на утриманні неповнолітня дитина, донька [PERSON], з якою у [PERSON] немає власного житла. Додавав, що батьки відповідачки, з якими у позивача конфлікті відносини, мешкають поряд із [ADDRESS], на одному майданчику, тому буде вірним, якщо саме трикімнатну [ADDRESS] передати [PERSON] разом із земельною ділянкою у власність, а трикімнатну [ADDRESS] залишити у власності [PERSON] Зауважував, що позивач намагався домовитись із відповідачкою, щоб усе набуте під час шлюбу майно оформити на спільних дітей в рахунок сплати ним аліментних платежів, однак остання не погодилась на це. Просив суд задовольнити позов повністю. За письмовими поясненнями адвокат [PERSON] також вказував з посиланням на ст. 334 ЦК України, що [PERSON] набула право власності на 63/100 частки кв. 18 по вул. Пашковського в м. Маріуполі не з моменту укладення угоди довічного утримання в 2005 році та його нотаріального посвідчення, а саме в момент реєстрації свого права власності на таке нерухоме майно в 2013 році, тобто у період шлюбу із [PERSON] Посилався при цьому на надану ним судову практику. Зазначав також, що позивач не наполягатиме на стягненні на його користь компенсації вартості майна з відповідачки, в разі якщо вартість її частки майна при поділі виявиться більше. Також заперечував проти показів допитаних у судовому засіданні свідків в частині, що стосується виконання умов договору довічного утримання [PERSON] батьками відповідачки, бо такий договір не оспорюється. Вказував, що вартість майна, що підлягає поділу між подружжям сторін загалом дорівнює 1385385,17 грн., з якого за вимогами позивача [PERSON] відходитиме при поділі майно в сумі 644150,83 грн., а відповідачці відповідно в сумі 741234,34 грн. Відповідачка, [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти запропонованого позивачем поділу спільного сумісного майна подружжя, бо таким чином не враховуються права її з позивачем спільних дітей, а також позивачем помилково вказано, що 63/100 частки [ADDRESS] належить їх подружжю, оскільки ця нерухомість є її особистою власністю. При цьому її функції за договором довічного утримання [PERSON] фактично виконувала її мати, [PERSON] До того ж саме на кошти її батьків було придбано 37/100 часток [ADDRESS]. На підставі переліченого просила суд провести поділ спільного нерухомого майна шляхом надання їй у власність [ADDRESS], а відповідачу 37/100 частки [ADDRESS] разом із земельною ділянкою площею 0,0956 га. Меблі, техніку та інструменти просила суд поділити згідно із наданою нею таблицею спільного майна подружжя. Просила суд відмовити у позові [PERSON] На підставі письмових заперечень відповідачка [PERSON] також зазначала, що не погоджується із тим, що в період шлюбу з позивачем ними було набуто за спільні кошти 63/100 частки [ADDRESS], яке не є спільною сумісною власністю подружжя сторін, бо було набуто нею до шлюбу шляхом передання такої частки у її власність [PERSON] на підставі договору довічного утримання відповідно до ст. 744 ЦК України. При цьому реєстрації такого права відповідачкою лише в 2013 році не свідчить про виникнення права власності на таке майно у позивача, який не був стороною такої угоди, бо за ст. 746 ЦК України існує спеціальний порядок набуття права власності за договором довічного утримання. Зазначала також, що фактично виконання умов договору довічного утримання здійснювали батьки відповідачки, [PERSON] В та [PERSON], які спочатку доглянули дружину [PERSON], який на підставі цього з першого разу заповідав 63/10 частки належної йому квартири [PERSON], а потім вони доглянули [PERSON] на підставі договору довічного утримання, укладеного на відповідачку. При цьому [PERSON] не мала змоги самостійно виконувати умови договору довічного утримання через навчання, одруження, народження двох дітей та проходження лікування після пологів. Також не приймав участь у догляді [PERSON] й позивач, який постійно був на роботі. Також додавала, що частина спільного рухомого майна, визначена у позові [PERSON], належить особисто їй, було подаровано дітям, або яке вже відсутнє чи зламане. Також не погоджувалась на виділ у власність позивачу [ADDRESS], бо вона зараз там мешкає разом із своїми малолітніми дітьми, які там навчаються та відвідують садок, що завдасть психологічної травми дітям. Додавала також, що вона не має доходу та перебуває у декретній відпустці. Представник відповідачки, яка діє на підставі договору, адвокат [PERSON], в судовому засіданні вказувала, що у період шлюбу сторони набули трикімнатну [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0956 га по бул. Комсомольському та одну кімнату, тобто 37/100 частки [ADDRESS]. Однак 63/100 частки [ADDRESS], тобто дві кімнати такої квартири, є особистою власністю [PERSON], бо договір довічного утримання щодо цих двох кімнат був укладений нею із [PERSON] ще у 2005 році, а одружились сторони по справі лише у 2009 році, тому вона набула права власності на 63/100 частки [ADDRESS] саме у 2005 році. При цьому витрати на виконання такого договору не впливають на право власності відповідачки на таке майно. Зазначала, що [PERSON] не ніс жодних витрат на виконання договору довічного утримання. Тим більше, що фактичне виконання умов договору довічного утримання здійснювали батьки [PERSON] Таким чином, оскільки відповідачка мешкає разом із своїми дітьми [ADDRESS], то вважала, що доцільно буде визнати право власності на таку квартиру за [PERSON], а [PERSON] віддати відповідно 37/100 частки [ADDRESS] разом із земельною ділянкою по бул. Комсомольському в м. Маріуполі. При цьому заперечувала проти поділу меблів та техніки, бо позивачем не було доведено існування таких речей, не доведено його вартість та частка такого майна є особистою власністю [PERSON] Додавала, що у позивача гарній фінансовий стан, який йому дозволяє заробляти під 30000 грн. у місяць та винаймати собі за 7000 грн. котедж для проживання. В той же час відповідачка, яка мешкає з його двома малолітніми дітьми існує за рахунок аліментів, діти часто хворіють, а вона сама перебуває у відпустці по догляду за дітьми. Додавала, що передання у власність відповідачці трикімнатної квартири по вул. Пашковського 75, а відповідачу одної кімнати по вул. Пашковського 61 разом із земельною ділянкою буде відповідати як інтересам спільних для сторін дітей, так й співмірності нерухомого майна при його поділі на підставі висновків експертів. Також зазначала, що частина рухомого майна, щодо якого заявлені вимоги позивачем, є вмонтованою технікою та меблями у [ADDRESS], тому буде недоцільно вилучати його з такого житла при проведенні поділу. Просила також суд звернути увагу на доводи [PERSON] щодо доведеності наявності спірного рухомого майна, його відношення до спільного сумісного майна та про його вартість, бо позивачем жодним чином не було підтверджено такі обставини в суді. Представник відповідачки, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], повністю підтримала доводи [PERSON] та адвоката [PERSON] При цьому вказувала, що вона дійсно надавала 60\~000 грн. для купівлі 37/100 часток [ADDRESS] сторонам, однак документальних цьому підтверджень у неї немає. Вказані гроші сторони їй не повернули досі. Вона разом із своїм чоловіком дійсно доглядала [PERSON], тому 63/100 частки [ADDRESS] не може бути спільною власністю подружжя сторін. Вказувала, що донька позивача також виховувалась у їх родині, доки [PERSON] силою її не забрав звідти. Вказувала, що у [ADDRESS] створені гарні умови для проживання. В той же час у [ADDRESS] умови для проживання дітей жахливі, бо там немає ремонту. Тим більше переїзд для дітей на інше місце проживання негативно відобразиться на їх інтересах та психіці, які звикли до свого теперішнього оточення. Просила відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, які зявились, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. На підставі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. На підставі ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ст. 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За ч. 1, 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. В разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно також припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 372 ЦК майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. В разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі за текстом рішення Постанова Пленуму) зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі п. 24 Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно із п. 25 Постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом за матеріалами справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Приморським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 327 від 5 вересня 2009 року (а. с. 13). Також судом було встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з серпня 2015 року, що визнавалось сторонами. Судом було встановлено, що в період шлюбу сторін було придбано за 39322 грн. трикімнатну [ADDRESS] (загальна площа 62,2 кв. м., житлова площа 39,7 кв. м.), що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 червня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом, реєстр № 1357, та оформленим на [PERSON], право власності якої підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Маріупольського БТІ від 11 липня 2012 року, а також технічним паспортом на таку квартиру (а. с. 23-25, 26-27, 28, 29). Також сторонами у справі була придбана протягом шлюбу за 27551,92 грн. земельна ділянка 80-А по бульвару Комсомольському (Морському) в м. Маріуполі площею 0,0956 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 1412336900:01:011:0521, який був оформлений на [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 2 червня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 1649. Вказане також підтверджується державним актом на право власності від 9 лютого 2010 року на земельну ділянку по бульвару Комсомольському (Морському) 80-А в м. Маріуполі, на якому мається відповідна відмітка приватного нотаріусу від 2 червня 2011 року про набуття права власності на наведену земельну ділянку відповідачкою, що також було зареєстровано в поземельній книзі 19 липня 2011 року (а. с. 30-31, 32, 110, 111). Судом було встановлено, що за час спільного проживання сторін вони придбали також за 49000 грн. 37/100 частки [ADDRESS] (загальна площа 23,5 кв. м., житлова площа 14,8 кв. м.), що підтверджується договором купівлі-продажу частини квартири від 4 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом, реєстр № 1799, а також витягом від 24 вересня 2013 року з державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію за відповідачкою такого права власності (а. с. 33-36, 37). При цьому за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] на праві власності жодного нерухомого майна не значиться (а. с. 59-60). Оскільки сторони у судовому засіданні не заперечували проти того, що за час шлюбу ними було придбано спільно [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,0956 га по бул. Морському 80-А в м. Маріуполі, 37/100 часток [ADDRESS], то в цій частині позов [PERSON] підлягає задоволенню шляхом визнання такого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Вирішуючи питання щодо належності до спільного сумісного майна подружжя 63/100 частки [ADDRESS], суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За ч. 1, 2 ст. 746 ЦК сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. Відповідно до ч. 3 ст. 746 ЦК, якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності, а їх обов'язок перед відчужувачем є солідарним. На підставі перелічених норм вбачається, що спільна сумісна власність за договором довічного утримання виникає у випадку наявності кількох набувачів за цим договором та їхнім солідарним виконанням обовязку за вказаним договором перед відчужувачем. При цьому за ч. 4 ст. 746 ЦК договір довічного утримання може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. На підставі ч. 1 ст. 749 ЦК у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду, якими набувач має забезпечувати відчужувача. За ст. 748 ЦК набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання, відповідно до ст. 334 ЦК. Згідно із ст. 334 ЦК право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] уклав угоду із [PERSON], за умовами якої [PERSON] передає у власність відповідачці 63/100 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] (загальна площа усієї квартири 74,88 кв. м., житлова 46,28 кв. м.), взамін чого [PERSON] зобовязалась надавити [PERSON] матеріальне забезпечення довічно щомісяця в сумі 100 грн., що полягало у забезпеченні харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберіганням за ним права безоплатного довічного користування вказаної частки квартири, що вбачається з договору довічного утримання від 17 березня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстр № 1-939, із забороною відчуження до припинення такого договору, яка була знята нотаріусом на підставі смерті [PERSON] (а. с. 38-39, 40). Зі свідоцтва про смерть, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 945 від 27 липня 2013 року, вбачається, що [PERSON] помер 27 липня 2013 року у віці 89 років (а. с. 47). Право власності на 63/100 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстровано 9 серпня 2013 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 61-63). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що обтяження 63/100 частки [ADDRESS] було зареєстровано 23 березня 2005 року, а знято 9 серпня 2013 року (а. с. 112, 113). Витрати [PERSON] на придбання ФЕМ в сумі 240 грн. 8 квітня 2010 року, на послуги священика в сумі 400 грн. 27 липня 2013 року, додаткові послуги в сумі 60 грн. 27 липня 2013 року, на поминальний обід в сумі 1001,70 грн. 27 липня 2013 року через поховання [PERSON] 27 липня 2013 року підтверджуються відповідними чеками та квитанціями (а. с. 124). Також витрати [PERSON] в сумі 1839 грн. за організацію поховання [PERSON] підтверджується відповідним договором, оригінал чеку до якого на суму 1839 грн. було оглянуто у судовому засіданні (а. с. 125). Суд встановив, що до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя для отримання виплати допомоги по похованню [PERSON], який помер 27 липня 2013 року, звернувся також [PERSON] (а. с. 146). Крім цього суд встановив, що 25 лютого 2004 року [PERSON] складав заповіт, посвідчений нотаріально, реєстр № 1-441, яким заповідав усе своє майно на випадок смерті [PERSON], батьку відповідачки (а. с. 126). При цьому за інформацією з медичного закладу вбачається, що через наявність у нього низки захворювань [PERSON], починаючи з 2007 року потребував сторонньої допомоги, а вже 27 липня 2013 року він помер (а. с. 156). Суд встановив, що відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2010 року по 6 вересня 2010 року через кесеревий розріз та дренаж брюшної порожнини (а. с. 151). За відомостями з гінекологічного відділення пологового будинку № 2 від 29 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні з 1 січня 2014 року по 9 січня 2014 року з діагнозом: загострення хронічного метроендометрита, яка згідно з виписки з історії її хвороби перебувала до цього на стаціонарному лікуванні з 9 грудня 2013 року по 16 грудня 2013 року через кесеревий розріз. При цьому [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 4 вересня 2013 року по 17 вересня 2013 року через загрози передчасних пологів (а. с. 149, 150, 152). Також відомостями з лікарського закладу судом було встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу частого захворювання на простудні хвороби. Зазначено також, що малолітня [PERSON] часто хворіє на простудні захворювання (а. с. 154). [PERSON], допитана у якості свідка, вказувала в суді, що [PERSON] приходиться їй донькою, а позивач зятем. Вказувала, що після одруження сторони проживали разом із нею та її чоловіком [PERSON] [ADDRESS]. Ще до цього вона, як медичний працівник, разом із своїм чоловіком доглядали спочатку дружину [PERSON], а потім, після смерті дружини у 2004 році, також самого [PERSON], які потребували сторонньої допомоги через хвороби та мешкали в [ADDRESS]. Щоб віддячити, [PERSON] спочатку заповідав свою частку вказаної квартири її чоловіку. Однак, оскільки у її доньки не було свого житла станом на 2005 рік, то вони вирішили оформити договір довічного утримання із [PERSON] на [PERSON], хоча фактично догляд та допомогу [PERSON] надавала вона та її чоловік. Також вона з чоловіком здійснили частковий ремонт такої квартири. Після смерті [PERSON] у 2013 році його похованням також займалась вона та її чоловік. Стверджувала, що через навчання, роботу, а потім одруження, народження дітей та переїзд до іншого житла, її донька не надавала допомогу [PERSON] Також не приймав жодної участі у наданні такої допомоги позивач, який майже увесь час був на роботі. Згодом сторони у справі придбали третю кімнату в [ADDRESS] (37/100 частки). У суді свідок [PERSON] вказувала, що вона сусідка родини [PERSON], що мешкає [ADDRESS]. Знає, що у [ADDRESS] мешкав [PERSON] із своєю дружиною, які потребували стороннього догляду, та якому такий догляд надавала [PERSON] та чоловік останньої [PERSON] Зазначала, що спочатку померла дружина [PERSON], яку поховали члени родини [PERSON]. Памятає, що [PERSON] сам просив оформити свою частку [ADDRESS] на родину [PERSON]. Їй відомо, що було вирішено оформити договір на доньку [PERSON], [PERSON], яка натомість фактичної участі у догляді за [PERSON] не приймала. Не заперечувала, що після одруження із [PERSON] донька [PERSON] продовжувала жити із своїми батьками разом із чоловіком, однак позивач жодної допомоги по утриманню [PERSON] не надавав. Похованням [PERSON] та ремонтом у його квартирі займалась також [PERSON] Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні вказувала, що вона мешкає в буд. 61 по вулиці Пашковського, тому знає, що у кв. 18 такого будинку мешкав [PERSON] разом зі своєю дружиною, які удвох були похилого віку та сильно хворіли, тому майже не виходили із квартири. Спочатку померла дружина [PERSON], тому після смерті дружини [PERSON] почала опікуватись [PERSON], за яким здійснювала догляд, яка після смерті [PERSON] Л. його поховала. Знає, що [PERSON] В,. Л. в якості подяки оформив заповіт на [PERSON] Стверджувала, що [PERSON] та [PERSON] не доглядали за [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок, [PERSON], зазначав, що він є сусідом родини [PERSON] по вул. Пашковського 61 в м. Маріуполі, а також знав [PERSON], який був старий та хворий. Тому [PERSON] доглядала [PERSON] та [PERSON] При цьому [PERSON] та [PERSON] не доглядали [PERSON], бо були зайняті своїми сімейними справами та роботою. Зазначав, що позивач жодним чином не приймав участь у догляді за [PERSON] Свідок [PERSON] в суді вказувала, що мешкає у будинку 61 по вул. Пашковського в м. Маріуполі, добре знає [PERSON], як медпрацівника, яка доглядала за іншим сусідом, [PERSON], до його смерті. Після смерті [PERSON] [PERSON] його поховала, а до цього вона поховала дружину [PERSON] Стверджувала, що сторони по справі не доглядали [PERSON] та не приймали участь у цьому. Допитана у суді свідок [PERSON] вказувала, що мешкає в буд. 61 по вул. Пашковського в м. Маріуполі. Знає, що кв. 18 в такому будинку на два господаря. В двох кімнатах такої квартири мешкав [PERSON] зі своєю дружиною. За ними здійснювала догляд сусідка [PERSON], яка працювала медпрацівником. Також свідку відомо, що [PERSON] спочатку оформив заповіт на [PERSON], чоловіка [PERSON], а потім договір довічного утримання на доньку [PERSON], відповідачку. Однак [PERSON] не здійснювала догляд за [PERSON], бо їй було ніколи. Чоловік відповідачки також не приймав участь у догляді за [PERSON] Поховала [PERSON] саме [PERSON] зі своїм чоловіком. [PERSON], допитана як свідок, вказувала у суді, що [PERSON] її двоюрідна сестра, якій вона подарувала в серпні 2015 року дві металеві полиці. Також підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] доглядали за [PERSON], який мешкав у [ADDRESS]. Зазначала, що відповідачка не доглядала за [PERSON], бо спочатку навчалась, потім працювала, народила двох дітей, лікувалась через ускладнення при пологах. Також жодної участі у догляді за [PERSON] не здійснював [PERSON], який був зайнятий на роботі. Знає, що був оформлений договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] Стверджувала, що у серпні 2015 року сторони по справі вже мешкали окремо. Системний аналіз норм цивільного та сімейного законодавства зі спірного питання у своїй сукупності дає право на висновок суду, що визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором, [PERSON], у шлюбі, необхідно установити, чи був даний договір укладено саме в інтересах сімї; чи інший з подружжя, [PERSON], не визначений у договорі довічного утримання як набувач, виконував обовязки за таким договором солідарно з набувачем. Така правова позиція була висловлена у постанові від 13 квітня 2016 року Верховним Судом України по справі № 6-2891цс15. На підставі переліченого суд встановив, що договором довічного утримання [PERSON] з боку [PERSON] був укладений, коли відповідачка не перебувала у шлюбі та не була у шлюбних відносинах із [PERSON], а такий договір був фактично укладений у 2005 році в інтересах відповідачки за погодженням із її батьками, [PERSON] та [PERSON] Крім цього дослідженими доказами та показами численних свідків було доведено, що [PERSON] взагалі жодним чином не виконував обовязки за договором довічного утримання [PERSON] до самої смерті останнього у 2013 році. Враховуючи наведені положення закону та зважаючи на встановлені у суді обставини справи, суд переконаний, що позивач не має жодного відношення до нерухомого майна, набутого на умовах договору довічного утримання [PERSON], оскільки таке майно є особистою власністю [PERSON] При цьому само по собі проведення реєстрації відповідачкою права власності на 63/100 частки [ADDRESS] лише 9 серпня 2013 року не позбавляє її права на правомірно набуте право власності на таке житло, оскільки стороною такого договору [PERSON] не був, умов цього договору не виконував, договір був укладений відповідачкою ще до шлюбу із позивачем. Через встановлені у суді факти заявлені вимоги позивача про визнання 63/100 частки [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності подружжя сто правових підстав немає, тому у цій частині позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Розглядом справи у суді також було встановлено, що на підставі свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 823 від 10 вересня 2010 року, вбачається, що [PERSON] народився 31 серпня 2010 року, батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15). Зі свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1079 від 17 грудня 2013 року, вбачається, що [PERSON] народилась 11 грудня 2013 року, батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 7 грудня 2015 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 січня 2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в загальному розмірі 1/4 частки від доходів, а також на утримання [PERSON] до 11 грудня 2016 року в розмірі 1/14 частки від доходів позивача (а. с. 20-22). Також відповідно до свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 459 від 24 червня 2004 року, вбачається, що [PERSON] народилась 11 червня 2004 року, батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16). При цьому згідно із рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 8 червня 2012 року, яке набуло чинності, місцем проживання малолітньої [PERSON] було визначено місце проживання її батька, позивача у справі (а. с. 48-52). Фактичне ж проживання позивача по вул. Каховського 5 в м. Маріуполі разом зі своєю донькою, [PERSON], підтверджується довідкою КСН «Первомайський» від 5 листопада 2015 року та договором оренди вказаного житла (а. с. 17-18, 19). Також суд встановив, що малолітні діти сторін [PERSON] (шість років) та [PERSON] (три роки) фактично мешкають разом із матірю, [PERSON] [ADDRESS]. При цьому суд встановив, що батько малолітніх дітей сторін, позивач, іншої допомоги дітям, окрім аліментів, на їх утримання не надає. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 27/с від 16 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 576804 грн. (а. с. 188-205). Також за висновком судової будівельно-технічної експертизи № 27/с від 16 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість 37/100 частки квартири [ADDRESS] з урахуванням виділених конкретно приміщень (житлової кімнати та підсобних приміщень у загальному користуванні) складає 125994 грн. (а. с. 188-205). Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи № 28/с від 16 грудня 2016 року вбачається, що ринкова вартість 63/100 частки квартири [ADDRESS] з урахуванням виділених конкретно приміщень (двох житлових кімнат, веранди та підсобних приміщень у загальному користуванні) складає 203136 грн. (а. с. 206-217). За висновком оцінювача від 12 січня 2017 року вбачається, що вартість земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва загальною площею 0,0956 га, розташованої по бульвару Морському 80-А в місті Маріуполі, становить 448059 грн. (а. с. 220-230). На підставі наявності спільного сумісного нерухомого майна сторін, визначення його вартості на момент розгляду справи про проведення його поділу, думки членів подружжя з приводу можливого поділу такого майна, суд дійшов висновку, що у такому випадку необхідно застосувати варіант поділу, запропонований [PERSON] із переданням у власність останній при проведенні поділу нерухомого майна подружжя [ADDRESS], залишивши у власності [PERSON] 37/100 частки [ADDRESS] разом із земельною ділянкою площею 0,0956 га по бул. Морському в м. Маріуполі. Так суд, враховуючи інтереси спільних малолітніх дітей подружжя сторін, виходив з того, що [PERSON] (6 років) та [PERSON] (3 роки) мешкають постійно [ADDRESS] разом із відповідачкою, де у дітей створені усі необхідні умови для розвитку, навчання та проведення дозвілля. Також суд враховував, що фактично [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, тобто по кожній житловій кімнаті відповідачці та двом дітям. В той же час 37/100 часток [ADDRESS] складається з однієї житлової кімнати, якої на думку суду буде достатньо позивачу, зважаючи на те, що він мешкає з донькою, яка не є спільною дитиною подружжя сторін, а також на відміну від спільних дітей сторін є не малолітньою, а вже неповнолітньою. Також суд врахував, що у [ADDRESS] у теперішній час ніхто не мешкає, тому перешкод у проживанні в такому приміщенні з боку відповідачки або батьків останньої немає. При цьому суд зауважує, що [PERSON] має стабільний та досить гарний щомісячний дохід, що дозволяє йому винаймати житлове приміщення для проживання за 7000 грн. на місяць. В той же час відповідачка не працює, утримує двох малолітніх дітей. Оскільки вартість 37/100 часток [ADDRESS] значно менше вартує ніж [ADDRESS], то таким чином буде доцільно для вирівняння вартості нерухомого майна, що необхідно поділити між сторонами, визначити у власність [PERSON] земельну ділянку 80-А по бул. Морському в м. Маріуполі для будівництва індивідуального житлового будинку. При цьому різниця у вартості обєктів нерухомості при такому варіанті поділу, запропонованому саме [PERSON], відповідно до висновків експертів буде дорівнювати 2751 грн. у бік [PERSON], в якої майна буде за його вартістю відповідно більше. З наданого до позову [PERSON] додатку придбаного у період шлюбу із [PERSON] майна вбачається, що вартість такого майна на думку позивача становить: холодильник «ЕлДжі» - 12800 грн., пральна машина «Зануссі» - 3500 грн., посудомийна машина «Зануссі» - 3280 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» - 2000 грн., газова панель 5500 грн., електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон» - 5300 грн., витяжка вентиляційна 3500 грн., електро мясорубка «Мулінекс» - 1500 грн., телевізор 4500 грн., сейф 3800 грн., кофе машина 5500 грн., електроскороварка 600 грн., устаткування для очищення води 6000 грн., відеокамеру «Соні» - 6900 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., авто холодильник 1200 грн., ложки столові «Бергхофф» 12 штук 700 грн., ложки чайні «Бергхофф» 12 штук 300 грн., вилки столові «Бергхофф» 12 штук 940 грн., сотейник «Бергхофф» - 1730 грн., сковорода для млинців 700 грн., кухонний гарнітур 45000 грн., крісло офісне 1600 грн., диван «Валерія» - 2500 грн., стіл Х-2 1800 грн., шість табуретів 1200 грн., вішалка з полицею для взуття 1200 грн., набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця) 800 грн., сіра шафа 18000 грн., кресло-ліжко 3200 грн., стіл навчальний - 1500 грн., книжні полиці 500 грн., дитячий манеж «Джеобі» - 1500 грн., дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля 5000 грн., шафа-купе з дзеркальними дверима 26000 грн., комод-пеленальний стіл 2500 грн., матраци надувні 3 штуки 750 грн., крісла розкладні пляжні 2 штуки 1600 грн., палатка туристична 1600 грн., табурет «Волинь» - 125 грн., 2 полиці кухонні 2400 грн., полиця для ванної кімнати 800 грн., диван-ліжко 3800 грн., комплект дитячих меблів 1500 грн., гладильна дошка 3430 грн., перфоратор «Макита» - 3827 грн., шліфувальна машинка «Макита» - 1215 грн., дрель ударна «Бош» - 880 грн., шуруповерт 1300 грн., електролобзик 1100 грн., фрезер 1000 грн., лазерний рівень 2800 грн., паяльник для пластикових труб 1255 грн., ножиці для пластикових труб 600 грн., набір слюсарних інструментів (4 предмети) 1000 грн., ящики для інструментів (7 штук) - 3000 грн. (а. с. 41-46). В той же час з наданого до заперечень на позов [PERSON] відповідачкою додатку щодо складу майна, яке підлягає поділу, його вартості та варіанту поділу вбачається, що [PERSON] вартість спільного сумісного майна подружжя сторін визначила таким чином: холодильник «ЕлДжі» - 8332,50 грн., пральна машина «Зануссі» - 2415,83 грн., посудомийна машина «Зануссі» - 3280 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» - 1082,50 грн., газова панель 2499,17 грн., електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон» - 2249,17 грн., витяжка вентиляційна 1749,17 грн., електро мясорубка «Мулінекс» - 1500 грн., телевізор «ЕлДжі» 4500 грн., устаткування для очищення води 5000 грн., відеокамера «Соні» - 6900 грн., Ді-Ві-Ді програвач 800 грн., авто холодильник 1200 грн., ложки столові «Бергхофф» 6 штук 300 грн., ложки чайні «Бергхофф» 6 штук 180 грн., вилки столові «Бергхофф» 6 штук 300 грн., сотейник «Бергхофф» - 1730 грн., сковорода для млинців 350 грн., кухонний гарнітур 20000 грн., крісло офісне 1600 грн., диван «Валерія» - 2800 грн., стіл Х-2 1800 грн., шість табуретів 594 грн., вішалка з полицею для взуття 700 грн., набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця) 800 грн., сіра шафа 15000 грн., кресло-ліжко 3200 грн., стіл навчальний - 700 грн., 2 книжні полиці 500 грн., дитячий манеж «Джеобі» - 1500 грн., дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля 5000 грн., шафа-купе з дзеркальними дверима 10000 грн., комод-пеленальний стіл 1500 грн., матраци надувні 3 штуки 750 грн., крісла розкладні пляжні 2 штуки 1600 грн., палатка туристична 1600 грн., табурет «Волинь» - 125 грн., перфоратор «Макита» - 3827 грн., шліфувальна машинка «Макита» - 1215 грн., дрель ударна «Бош» - 880 грн., шуруповерт 1355 грн., електролобзик 1100 грн., фрезер 1000 грн., лазерний рівень 2800 грн., паяльник для пластикових труб 1255 грн., ножиці для пластикових труб 600 грн., набір слюсарних інструментів (4 предмети) 1000 грн., ящики для інструментів (4 штуки) - 3000 грн. (а. с. 94-97). З переліченого вбачається, що відповідачка не визнає наявність трьох ящиків та боксів, вказуючи, що їх усього лише 4. Також зауважувала, що столових предметів (ложки та вилки) було придбано не по 12 штук у комплекті, а лише по 6. Факт придбання 8 листопада 2013 року [PERSON] холодильника «ЕлДжі» за 8332,50 грн., газової поверхні «[PERSON] Арістон» за 2499,17 грн., пральну машину «Зануссі» за 2415,83 грн., духову шафу «[PERSON] Арістон» за 2249,17 грн., декоративну витяжку «Піраміда» за 1749,17 грн., мікрохвильову піч «Самсунг» за 1082,50 грн. підтверджується видатковою накладною від 8 листопада 2013 року «Комфі Трейд» та чеком до неї (а. с. 98). Вартість шуруповерта в сумі 1355 грн. підтверджується копією квитанції від 5 жовтня 2014 року та копією гарантійного свідоцтво до нього, оригінал яких було оглянутого у судовому засіданні (а. с. 127). Суд зауважує, що в суді відповідачка детально надала пояснення щодо вартості, часу придбання зазначеного нею майна, його місцезнаходження у теперішній час, надавши також деякі документи на підтвердження її доводів щодо вказаної нею вартості спірного майна. В той же час в судовому засіданні стороною позивача не було жодним чином обґрунтовано наявність вказаного майна у додатку до позову [PERSON] Враховуючи змістовні пояснення щодо наявності такого майна, його вартості, надання на підтвердження цього частково письмових доказів, фактичне використання такого майна за місцем мешкання, то суд погоджується з позицією [PERSON] щодо вартості майна, що підлягає поділу між сторонами, відхиляючи в свою чергу вартість майна, визначеного позивачем за тими позиціями, що не збігаються з визнанням вартості такого майна [PERSON] При цьому у судовому засіданні [PERSON] зазначила, що дивану жовтого кольору нею із [PERSON] за час спільного сумісного майна не було придбано, тому таке майно не підлягає поділу, бо цього дивану взагалі немає на момент припинення шлюбних відносин сторін. Відповідачка додавала, що комплект дитячих меблів було ще за час спільного проживання у шлюбі сторін знищено, тому воно не може бути поділено, бо не має жодного майнового значення. Зауважувала [PERSON] також, що гладильна дошка належить її матері, яку вона із [PERSON] брали у неї тимчасово, яку вже було їй повернуто, тому таке майно також не може бути предметом поділу подружжя. Також [PERSON] вказувала, що не підлягає поділу кофейна машина, яку ще під час шлюбу було пошкоджено та виброшено. Зауважувала, що електроскороварку подарувала мати позивача саме онукам, [PERSON] та [PERSON], тому це не є спільним майном сторін. Вказувала, що за час спільного проживання із [PERSON] сейф на спільні кошти не придбавався, тому не підлягає поділу, бо не є спільним майном подружжя. Наголошувала, що полиці у кухню та у ванну кімнату були подаровані їй сестрою вже після припинення шлюбних відносин із [PERSON] На підставі переліченого суд відмовляє [PERSON] у визнанні обєктами спільної сумісної власності подружжя сторін для проведення подальшого поділу такого майна: жовтий диван, комплект дитячих меблів, гладильна дошка, кофейна машина, електроскороварка, сейфу, металеві полиці у кухню та у ванну кімнату. Вирішуючи наявний спір, суд виходить з того, що у судовому засіданні було встановлено обсяг спільно нажитого майна сторін, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Таким чином суд на підставі наведеного дійшов висновку, що за час спільного проживання подружжя сторін ними було набуло майно, яке підлягає поділу, як обєкти права спільної сумісної власності, а саме: - холодильник «ЕлДжі», пральна машина «Зануссі», посудомийна машина «Зануссі», мікрохвильова піч «Самсунг», газова панель, електродугова шафа «Хотпоінт-Арістон», витяжка вентиляційна, електро мясорубка «Мулінекс», телевізор «ЕлДжі», устаткування для очищення води, відеокамера «Соні», Ді-Ві-Ді програвач, авто холодильник, ложки столові «Бергхофф» 6 штук, ложки чайні «Бергхофф» 6 штук, вилки столові «Бергхофф» 6 штук, сотейник «Бергхофф», сковорода для млинців; - кухонний гарнітур, крісло офісне, диван «Валерія», стіл Х-2, шість табуретів, вішалка з полицею для взуття, набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця), сіра шафа, кресло-ліжко, стіл навчальний, книжні полиці, дитячий манеж «Джеобі», дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля, шафа-купе з дзеркальними дверима, комод-пеленальний стіл, матраци надувні, крісла розкладні пляжні, палатка туристична, табурет «Волинь»; - перфоратор «Макита», шліфувальна машинка «Макита», дрель ударна «Бош», шуруповерт, електролобзик, фрезер, лазерний рівень, паяльник для пластикових труб, ножиці для пластикових труб, набір слюсарних інструментів (4 предмети), ящики для інструментів (4 штуки). Оскільки частина набутого між подружжям сторін майна знаходиться [ADDRESS], є вбудованою внаслідок проведення ремонту технікою або меблями, а також якими користуються діти сторін, які мешкають із відповідачкою, то доцільно буде залишити такі речі за місцем їх теперішнього розташування, тим самим визначити їх власність за [PERSON] В свою чергу те майно, місцезнаходження якого не було точно визначено в суді, однак на наявності якого наполягав позивач, що також не заперечувалось відповідачкою, то таке майно суд вважає за необхідне визначити у власність та подальше користування [PERSON] разом із усіма будівельними інструментами, придбаними подружжям. Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що слід обрати варіант визначення майна, яке необхідно залишити [PERSON] та [PERSON] при його поділі, саме той, який запропонувала суду [PERSON], бо він враховує як загальну вартість спірного майна сторін, його місцезнаходження, цільове використання, а також відповідає на думку суду інтересам як подружжя, так і їх малолітніх дітей. Суд також враховує наявну згоду сторін щодо проведення поділу в натурі вказаного майна, що відповідає положенням СК, тому вважає за необхідне провести поділ спільного майна подружжя шляхом залишення у власності [PERSON] наступне рухоме майно: холодильник «ЕлДжі», посудомийну машину «Зануссі», мікрохвильову піч «Самсунг», газову панель, електродугову шафу «Хотпоінт-Арістон», витяжку вентиляційну, устаткування для очищення води, ложки столові «Бергхофф» 6 штук, ложки чайні «Бергхофф» 6 штук, вилки столові «Бергхофф» 6 штук, сковорода для млинців, кухонний гарнітур, диван «Валерія», стіл навчальний, книжні полиці, дитячий манеж «Джеобі», дитяче ліжко в вигляді пожежного автомобіля, шафа-купе з дзеркальними дверима, комод-пеленальний стіл, загальна вартість якого, як було встановлено судом, складає 65613,34 грн. В свою чергу суд вважає можливим виділити у власність [PERSON] таке рухоме майно: пральну машину «Зануссі», електро мясорубку «Мулінекс», телевізор «ЕлДжі», відеокамеру «Соні», Ді-Ві-Ді програвач, авто холодильник, сотейник «Бергхофф», крісло офісне, стіл Х-2, шість табуретів, вішалка з полицею для взуття, набір деревяних садових меблів (стіл та чотири стільця), кресло-ліжко, сіра шафа, матраци надувні, крісла розкладні пляжні, палатка туристична, табурет «Волинь», перфоратор «Макита», шліфувальну машинку «Макита», дрель ударну «Бош», шуруповерт, електролобзик, фрезер, лазерний рівень, паяльник для пластикових труб, ножиці для пластикових труб, набір слюсарних інструментів (4 предмети), ящики для інструментів (4 штуки), загальна вартість якого відповідно складає 67346,83 грн. При цьому різниця у вартості обєктів рухомого побутового майна при такому варіанті поділу, запропонованому [PERSON], відповідно буде дорівнювати 1733,49 грн. у бік [PERSON], тобто в якого майна буде за вартістю більше на цю суму. При проведенні обрахунку розміру грошової компенсації одному ж подружжя за заявленими вимогами [PERSON] суд керується вартістю спірного майна, встановленою при розгляді спору в суді належними доказами. Таким чином на підставі переліченого поділу загальна різниця у вартості усіх обєктів спільного сумісного майна сторін, що підлягає поділу при вирішенні наявного спору, становить для [PERSON] та [PERSON] відповідно 1017,51 грн. (2751 грн. 1733,49 грн. = 1017,51 грн.), що відповідно становить відхилення від рівності часток сторін при проведенні поділу майна подружжя 508,76 грн. (1017,51 / 2 = 508,76). На підставі наведеного згідно із ст. 71 СК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсації різниці у вартості належної відповідачці 1/2 частки спільного майна сторін, яка складає відповідно 508,76 грн. Враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] щодо проведення поділу нерухомого та рухомого майна подружжя сторін за запропонованим позивачем варіантом розподілу підлягають частковому задоволенню, оскільки суд у такому випадку дійшов висновку про необхідність застосувати варіант поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON], що був запропонований саме відповідачкою.

Outcome: partial