Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON], вони перебувають у шлюбі з 10 серпня 2001. Сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки ведення спільного господарства. Більше року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, проживають окремо, у кожного свій бюджет. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] 11 червня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та прийнято до свого провадження, призначено попереднє судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог повернуто заявнику на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, строк для примирення не потрібен. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Сторони перебувають у шлюбі з 10 березня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане Демидівською сільською радою Вишгородського району, актовий запис № 2. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Демидівською сільською радою Вишгородського району, актовий запис № 5 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 27. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, оскільки суперечить інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved