Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 37312,82 грн., моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., затрати на проведення експертних досліджень у сумі 800,00 грн., витрати на отримання юридичної допомоги у розмірі 5000,00 грн. та витрат на сплату судового збору у загальному розмірі 1102,40 грн.. В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 10 серпня 2015 року біля 10 години 10 хвилин, водій [PERSON], який керував транспортним засобом на підставі довіреності від позивача, рухався на автомобілі [NUMBER] по автодорозі Київ-Харків-Довжанський в напрямку від с. Високий в смт Пісочин зі швидкістю 60 км на годину. Підїзжаючи до повороту на санаторій «Роща», приблизно в 15 метрах від перехрестя, не надаючи автомобілю ВАЗ 21093 перевагу у русі виїхав автомобіль Toyota Land Cruiser, державний номер 00221ХК, під керування водія [PERSON], внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу було завдано матеріальні збитки. Вина [PERSON] підтверджується висновками, що містяться в постанові Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.02.2016 (справ №639/8785/15-п), висновку авто-технічної експертизи №10545 від 13.01.2016 та зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено працівниками [PERSON] України в Харківській області 10.08.2015. Згідно з висновком №732/1 від 15.10.2015 про призначення вартості матеріальних збитків, встановлено, що вартість матеріальної шкоди завданої власнику автомобілю ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди 10.08.2015 складає 37312,82 грн. Вартість послуг по встановленню матеріальної шкоди (800,00 грн.) підтверджена договором №265/15 від 25.09.2015 та актом прийому-передачі робіт від 15.10.2015. Окрім того, у звязку з дорожньо-транспортною пригодою , яка сталася з вини відповідача, та у звязку з тим, що [PERSON], не визнає своєї провини у спричиненні матеріальної шкоди позивачу та відмовляється добровільно відшкодовувати завдані збитки, позивач звернувся за юридичною допомогою до ФОП [PERSON] і вартість послуг юриста склала 5000,00 грн. (договір від 14.08.2015 та розрахунково-касовий ордер від 11.02.2016 №11). При цьому, позивач зазначає, що тривалий час у звязку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що він був пригнічений, і як наслідок постійно нервував, та у звязку із здійсненням ремонту автомобіля позивачу та його близьким довелося їздити на громадському транспорті, що викликало суттєві незручності. Також, йому довелося у скрутний фінансовий період спрямовувати більшу частину від сімейного бюджету на ремонт пошкодженого автомобіля, що вплинуло на стосунки в родині. Страхового полісу обовязкового страхування цивільної відповідальності у відповідача на час скоєння ДПТ не було, а у звязку з ухиленням відповідача добровільно відшкодувати завдані збитки, позивач звертається до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, однак будь-яких доказів чи пояснень в обґрунтування своїх заперечень до суду не надав. Вислухавши сторін у справі, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року о 10 годині 10 хвилин на 3 км. + 700 м. підїзної дороги до аеропорту м. Харкова відбулася дорожньо-транспортна подія за участі автомобіля марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 105», реєстраційний номер 00221ХК під керуванням водій [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 лютого 2016 року у справі №639/8785/15-п на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП - закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП. Із вказаної постанови вбачається, що 10 серпня 2015 року о 10 год. 10 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 105», д.р.н.00221ХК, на 3 км. + 700 м. підїзної дороги до аеропорту м. Харкова, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу» та продовжив рух, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21093», д.р.н.АХ8209АО, під керуванням водія [PERSON], тим самим водій [PERSON] допустив порушення вимог пункту 16.11 ПДР України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та їх власникам заподіяна матеріальна шкода. Також, з тексту постанови вбачається, що суд незважаючи на не визнання вини водієм [PERSON] прийшов до висновку, що в діях зазначеного водія наявні порушення п.16.11 ПДР України та вимог дорожнього знаку 2.1 «[PERSON] дорогу», які, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв'язку з виникненням дорожньої пригоди. Власником автомобіля марки ВАЗ-21093, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АХС 005524, виданого РЕВ МВ №1 [PERSON] України в Харківській області, є [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка визначає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 10 серпня 2015 року завдано з вини відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для підтвердженням розміру завданих матеріальних збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем до суду надано копію звіту №732/1 про визнання вартості матеріальної шкоди підготованого ФОП [PERSON] (який діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця №24800000000002116 від 03.09.2004 і Сертифікату субєкта оціночної діяльності №15329/13 від 15.10.2013), з якого вбачається, що вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року виготовлення, номер кузова [NUMBER], на дату дорожньо-транспортної пригоди 10.08.2015 складає 37312,82 гривень. Таким чином, враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної події пошкоджено автомобіль позивача, ДТП сталася з вини відповідача та останній не відшкодував завдані ним збитки, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 37312,82 гривень. Окрім того, відповідно до правової позиції викладеної у Верховним Судом України у справі №6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Однак, вимога щодо стягнення із відповідача розміру витрат повязаних із проведенням оцінки у розмірі 800,00 гривень є не доведеною, адже на підтвердження вказаної затрати позивачем надано лише копію договору №265/15 від 25.09.2015 про укладення послуг незалежної оцінки та копію акту прийому передачі робіт від 15.10.2015, але квитанції чи іншого платіжного документу встановленої форми про оплату позивачем послуг з оцінки матеріальної шкоди до суду надано не було. Отже, в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. З приводу розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованості вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача у сумі 10000,00 грн., суд, виходячи з вимог розумності і справедливості, вважає можливим задовольнити вказану вимогу частково, а саме, обґрунтованим є вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 1000,00 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень частини 4 статті 42 ЦПК України документи, що посвідчують повноваження адвоката як представника, можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 47, 48 Постанови №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано ст.ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі ІІІ Закону України «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч. 3 ст. 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2015 року (п. 1.1 Договору), юридичний повірений бере себе зобовязання здійснити представницькі повноваження, захищати права та законні інтереси Довірителя, надати іншу юридичну допомогу в обсязі і на умовах, встановленим цим договором, та зобовязаний здійснювати представництво інтересів довірителя у судах, а т.ч. апеляційних та касаційних інстанцій по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, а плата за виконання юридичним повіреним доручень довірителя за договором, включаючи витрати організаційно-технічного характеру, визначається сторонами у розмірі 5000,00 грн. Також надано копію розрахунково-касового ордеру №11 від 11.02.2016 згідно з яким прийнято від [PERSON] Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. Таким чином, до суду позивачем не було надано платіжного документу встановленої форми на повну суму проведеної розрахункової операції, а розрахункова операція, яка здійснена в даному випадку в готівковій формі, проведена не через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій. За таких умов, суду не надано належних доказів оплати праці юридичного повіреного. При таких обставинах, враховуючи, що суду не надано документального підтвердження понесення позивачем витрат по оплаті правової допомоги, вимога про стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача не може бути задоволена. Проте, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно оригіналів квитанцій від 16.02.2016 та 06.04.2016 позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у загальному розмірі 1102,40 грн. Враховуючи вищевказане з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у загальному розмірі 1102,40 грн.

Outcome: partial