Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Приморської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Позивач у судове засідання не зявився, його представник за довіреністю надав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Виконавчого комітету Приморської сільської ради надав до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2008 року померла бабуся позивача, [PERSON], про що Приморською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області видано Свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 162253 та складено актовий запис № 51. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка № 19, масив 26, площею 6,01 га, розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 001521, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 20 березня 2003 року, на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 22.11.2002 року № 969/2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5393. Земельна ділянка передавалась спадкодавцю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя спадкодавицею було складено заповіт від 12.12.2007 року, за яким [PERSON] заповіла вказану земельну ділянку позивачу. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 295. У встановлений законом строк ще у 2009 році позивач звернувся до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої державним нотаріусом заведено спадкову справу № 77/2009. Однак, при збиранні переліку необхідних документів до нотаріуса, позивачем було втрачено оригінал державного акту на право приватної власності на землю. Нотаріусом було прийнято постанову від 20 серпня 2015 року, якою [PERSON] відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Також, вказаною постановою нотаріус зазначив, що з поданої копії державного акту на право приватної власності на землю вбачається, що у правовстановлюючому документі по-батькові власника вказаної земельної ділянки зазначено як «Ємелянівна», а спадкова справа заведена до майна спадкодавця по-батькові якої в свідоцтві про смерть зазначено як «Омелянівна», тому нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] Неправильне написання по-батькові спадкодавиці у державному акті «Ємелянівна» замість вірного Омелянівна, є наслідком довільного перекладу з російської мови, якою за часів СРСР складалися правовстановлюючі документи з боку осіб, які після закінчення існування держави СРСР заповнювали та видавали документи українською мовою. Станом на теперішній час помилка посадових осіб, які заповнювали та видавали спадкодавиці державний акт, позбавляє позивача можливості прийняти та оформити належне йому спадкове майно. Позивачем було зроблено оголошення у газеті «Советское Приднестровье», згідно якого втрачений державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 001521, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 20 березня 2003 року на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 22.11.2002 року № 969/2002 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 5393, на земельну ділянку № 19, масив 26, площею 6,01 га, розташовану на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить [PERSON], вважається недійсним. На сьогоднішній день, з волі заповідачки, [PERSON] фактично вступив у володіння вищеназваною земельною ділянкою, користується та обробляє землю. Однак, позивач не має можливості нотаріально оформити своє право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом саме у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та невірним написанням по-батькові спадкодавиці у правовстановлюючому документі, у звязку з чим позивач вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Із копії спадкової справи №77/2009 р. до майна померлої 22.11.2008 року [PERSON] вбачається, що інших спадкоємців за законом, які мають право на обов'язкову частку у спадшині або за заповітом окрім позивача немає. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст, 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем майна (спірної земельної ділянки) померлої [PERSON] за заповітом, однак позбавлений можливості оформити свої спадкові права, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа. Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved