Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про захист прав споживачів та стягнення депозитного вкладу, посилаючись на те, що 26 січня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір № ДФ 122595-2301 про строковий банківський вклад в іноземній валюті. Відповідно до умов договору відповідач прийняв від позивача кошти в сумі 12 400 доларів США з процентною ставкою 8% річних строком на 31 день з 26 січня 2015 року по 26 лютого 2015 року. Після закінчення терміну договору, він неодноразово звертався до відповідача щодо отримання своїх коштів, але останній не повернув належний позивачу вклад, в звязку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивач не зявився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, а також позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача на його користь суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200\~000 грн. Представник відповідача до судового засідання не зявився, скерував до суду заперечення в якому вказував, що банк є кредитором позивача за договором, вимоги не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у звязку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № ДФ 122595-2301 про строковий банківський вклад в іноземній валюті. Відповідно до договору позивачем було внесено на рахунок 12 400 доларів США та отримано квитанції до прибуткового касового ордеру. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства порушив умови Договору № ДФ 122595-2301 про строковий банківський вклад укладений 26 січня 2015 року. Тому суд вважає, що позовна вимога про повернення вкладу підлягає до задоволення, оскільки обґрунтована на законі та відповідає умовам укладеного між сторонами договору. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних»

Outcome: approved