Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просить визнати за ним право власності на дві земельні ділянки, площею 0,6000 га і 0,2000 га, які знаходяться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Крушинка, вул. Річна, 19, які він набув у власність за договорами купівлі-продажу, а також стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 1\~000 гривень, завдану внаслідок порушення його прав. В обґрунтування вимог своєї заяви позивач зазначив, що відповідач звертається до судових органів із позовами предметом спору у яких є вказані земельні ділянки і/або правочини, які повязані із переходом права власності на дані обєкти нерухомого майна. На думку позивача, своїми діями відповідач не визнає його право власності на зазначені земельні ділянки, а тому, посилаючись на статтю 392 ЦК України, він просить його захисти у такий спосіб. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Пояснив, що право власності позивача порушується з боку відповідача «зазіханнями» останнього на земельні ділянки належні позивачу на праві приватної власності, внаслідок чого позивач не може належним чином користуватись своїм нерухомим майном та позбавлений можливості побудувати будинок на даних земельних ділянках. Також, пояснив, що завдана позивачу моральна шкода полягає у судових процесах. В яких позивачу довелося приймати участь у звязку із захистом свого майна. Представником відповідача надано суду письмові заперечення на позов, однак суд не приймає їх до уваги і не враховує при вирішенні справи, оскільки такі заперечення (отримано судом поштою за Вх. № 116 від 05.01.2016 року) не містять підпису особи, яка їх подала; тобто не можуть вважатись такими, що подані суду уповноваженою особою відповідача. Представники третіх осіб [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні висловили думку про необхідність задоволення вимог заяви в повному обсязі та просили задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] пояснив, що питання про право власності на дві земельні ділянки, площею 0,6000 га і 0,2000 га, які знаходяться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Крушинка, вул. Річна, 19, які набуті позивачем у власність за договорами купівлі-продажу, не вирішено, а тому рішення суду про визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, які належать позивачу на праві приватної власності, буде гарантувати позивачу захист його права власності на вказане нерухоме майно та дозволить останньому належним чином користуватись своєю власністю. Представник відповідача і тертя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибули. Вислухавши пояснення представника позивача і представників третіх осіб [PERSON] і [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За договором купівлі-продажу від 09 березня 2010 року, позивач, як покупець набув у власність земельну ділянку, площею 0,6000 га, розташовану за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Крушинка, вул. Річна, 19 (а.с. 17). За договором купівлі-продажу від 09 березня 2010 року, позивач, як покупець набув у власність земельну ділянку, площею 0,2000 га, розташовану за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Крушинка, вул. Річна, 19 (а.с. 19). Частина перша статті 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам розяснено, що з урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право\~оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними\~оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Отже, предявивши даний позов, позивач в повній мірі скористався наданим йому статтею 392 ЦК\~України правом на предявлення позову про визнання його права власності. При цьому, наявність субєктивного права позивача, як власника земельних ділянок, площею 0,6000 га і 0,2000 га, розташованих за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Крушинка, вул. Річна, 19 підтверджена відповідними доказами у вигляді двох договорів купівлі-продажу від 09 березня 2010 року, які є дійсними. Обставини подання ПАТ «Фідобанк» до Васильківського міськрайонного суду Київської області цивільних позовів з вимогами до: - [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору недійсним (справа №\~362/3506/14-ц); - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним (справа № 362/3505/14-ц); - [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу (справа № 362/3507/14-ц), на думку суду не свідчить про фактичне невизнання відповідачем або оспорення ним права власності позивача на зазначені земельні ділянки, а стосується майнових відносин відповідача щодо нерухомого майна, яке [PERSON] було передано в іпотеку (а.с. 31, 32 33, 53). Одночасно, суд вважає за необхідне наголосити, що визнання права власності в порядку предявлення позову відповідно до частини першої статті 392 ЦК України слід розуміти так, що воно стосується речей, право власності на які не потребує необхідності отримання правовстановлюючих документів (свідоцтв, ордерів, договорів, рішень та ін.) або їх державної реєстрації. Крім того, чинне законодавство України не передбачає можливості повторного або додаткового визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка вже набула таке право власності. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як на підставу своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач також посилається на те, що обставини спорів відносно належних йому земельних ділянок стали віддзеркалюватись в сімейному житті, виникають часті сімейні сварки, а в роботі, через постійні переживання за судові тяганини, спостерігається зменшення концентрації уваги та продуктивності праці. Однак, до позовної заяви не додано та в судовому засіданні під час розгляду справи представником позивача не надано суду жодних доказів, які б підтверджували такі обставини. Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки, під час розгляду справи судом не встановлено фактів порушень відповідачем прав позивача, суд приходить до висновку, що позивачу з боку відповідача не було заподіяно моральну шкоду, а тому підстави для її відшкодування відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed