Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 7900,00 грн., штраф у розмірі 300,00 грн., пеню у розмірі 16365,00 грн., 24% річних у розмірі 1076,04 грн., а всього 25641,04 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,21 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 25 березня 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Відповідно до умов договору позивач зобовязався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією. Відповідачем була погоджена специфікація на 4 конструкції вікон. Відповідачем розміри вікон були надані самостійно, а саме [PERSON] самостійно зняв розміри та самостійно встановлював вікна. Відповідно до умов договору загальна вартість заказу складає 13900грн. Погашення платежів повинно відбуватися згідно Графіку наступним чином: 25.03.2016 року передплата у розмірі 3500грн.; 25.04.2016 року оплата у розмірі 5200грн.; 25.05.2016 року оплата у розмірі 5200грн. Однак, в порушення умов договору, відповідачем було сплачено лише 3500грн. передплати, 1800грн. частини першого платежу без порушення строку, та 700грн. частини першого платежу з порушенням строку замість 25.04.2016 р. 29.07.2016 року. Інших платежів відповідач не вчиняв. Таким чином, відповідач повинен сплатити ще 7900грн. основного боргу. Окрім того, відповідно до умов договору, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 300 грн., пеню у розмірі 16365,00 грн., 24% річних у розмірі 1076,04 грн., а всього 25641,04 грн. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушуються її майнові права та інтереси, а також норми чинного законодавства України, що надає підстав позивачу звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2016 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу металопластикових виробів. Відповідно до умов договору позивач зобовязався зняти розміри віконних отворів відповідача, виготовити, доставити та встановити вироби згідно із специфікацією. Відповідачем була погоджена специфікація на 4 конструкції вікон. Позивач зазначає, що відповідачем розміри вікон були надані самостійно, а саме [PERSON] самостійно зняв розміри та самостійно встановлював вікна. Відповідно до умов договору загальна вартість заказу складає 13900грн. Погашення платежів повинно відбуватися згідно Графіку наступним чином: 25.03.2016 року передплата у розмірі 3500грн.; 25.04.2016 року оплата у розмірі 5200грн.; 25.05.2016 року оплата у розмірі 5200грн. Однак, в порушення умов договору, відповідачем було сплачено лише 3500грн. передплати, 1800грн. частини першого платежу без порушення строку, та 700грн. частини першого платежу з порушенням строку замість 25.04.2016 р. 29.07.2016 року. Інших платежів відповідач не вчиняв. Відповідно до ч.1-3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Договір купівлі-продажу написаний та підписаний сторонами, є документом, що підтверджує вчинення правочину між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивач належним чином обґрунтував свої позовні вимоги в частині визначення розміру боргу. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази, оскільки відповідачем не спростовано порушення умов договору, укладеного між сторонами, зобов'язання має виконуватись належним чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, процентів та штрафу підлягають до задоволення в розмірі визначеному позивачем. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення пені, суд виходить з того, що строк позовної давності до вимог про стягнення пені умовами договору не визначені, за умовами п.7.5 пеня нараховується в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний прострочений календарний день. Останній платіж відповідачем мав бути здійснений 25.05.2016 року, тому пеня нараховується в межах однорічного строку, починаючи з 16.05.2016 року. Та оскільки розмір основного боргу складає 7900,00 грн., заборгованість по відсоткам 1076,04 грн., позивачем крім того предявлено до стягнення 300 грн. штрафу, суд вважає нарахований позивачем розмір пені не співвмірним реальним збиткам, заподіяним фізичній особі-підприємцю внаслідок неповного виконання зобовязання відповідачем. Суд також приймає до уваги й обсяг виконання зобовязання відповідачем. За таких обставин, суд вважає за доцільне та справедливе присудити до стягнення з відповідача на користь позивача пеню в розмірі основного боргу в сумі 7900,00 грн., оскільки за внутрішнім переконанням суду такого розміру неустойки, яка слугує забезпеченню виконання зобовязання боржником, буде достатнім для відновлення порушеного права позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial