Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути із відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи із 14.10.2015 року по день прийняття рішення суду. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.12.2012 року була прийнята на роботу на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи департаменту страхування в м. Житомирі за переведенням з Житомирської філії. 19.01.2015 року позивач звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Розрахунок на день звільнення не проведено. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.10.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 9397, 32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.01.2015 року по 13.10.2015 року включно в сумі 27\~993, 76 грн. Проте, відповідач розрахунок не провів заборгованість не виплатив, тому позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 14.10.2015 року. Позивач подала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві. Просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, ухвалює рішення в заочному провадженні, у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутності позивача, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беріть участь у справі. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що згідно наказу № 487 від 03.12.2012 року позивач була прийнята на роботу на посаду провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи департаменту страхування в м. Житомирі, проте на підставі наказу № 25-кго від 16.01.2015 року [PERSON] звільнена із займаної посади 19.01.2015 року за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується змістом копії трудової книжки серії АМ №188833 від 02.08.2004 року та копією рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.10.2015 року. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 13.10.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто із ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 9 397 (девять тисяч триста девяносто сім гривень) 32 коп. за вирахування податків та обов'язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 20.01.2015 по 13.10.2015 року включно в сумі 27\~993 (двадцять сім тисяч девятсот девяносто три) гривні 76 коп. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Відповідно до пункту 2 наведеного Порядку у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Зі змісту копії рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.10.2015 року вбачається, що середньоденний заробіток позивача складає 152,14 грн., що у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У зв'язку із цим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період із 14.10.2015 року по 04.05.2017 року включно, тривалість якого складає 386 робочих днів, становить 58726,04 грн. (386 робочих днів затримки х 152,14 грн. середньоденний заробіток). Враховуючи викладене, та оскільки у день звільнення відповідач ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» не провів з позивачем повного розрахунку, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.10.2015 року не виконав, а доказів протилежного суду представником відповідача не надано, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненнів розмірі 58726,04 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved