Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, третіх осіб про солідарне стягнення з відповідачів майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу в ході дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 33242 грн.18 коп., стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 10000 грн., судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 18.12.2011 року о 08.30 год. на перехресті вул. Зелена-Тарнавського в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої, автомобіль Деу, д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], пошкодив належний йому на праві власності автомобіль марки Опель, д.р.н. [NUMBER]. Постановою Личаківського районного суду від 07.02.2012 року [PERSON] було визнано у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. На момент дорожньо-транспортної пригоди, його транспортний засіб був застрахований у страховій компанії «Альфа Страхування», в той же час цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Галицька». Згідно висновку експерта вартість заподіяної шкоди його транспортному засобі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становила 55040 грн. 93 коп., а тому він звернувся у ПАТ СК «Альфа Страхування» для виплати йому страхового відшкодування. Оскільки його страхова компанія виплатила йому згідно умов договору лише 21798 грн. 75 коп. страхового відшкодування, а решту заподіяної шкоди його майну в розмірі 33242 грн. 18 коп. не відшкодовано, просить солідарно стягнути із відповідача [PERSON], як винної особи та ПАТ СК «Галицька», як особи, що несе цивільну відповідальність за винні дії відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді. Крім цього, позивач вважає, що діями відповідача [PERSON] йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок пошкодження його майна в результаті дорожньо-транспортної пригоди, було порушено його звичний ритм життя, оскільки він був позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем і був змушений займатися витаннями відшкодування завданої йому шкоди. Крім цього внаслідок заподіяної шкоди у нього різко погіршилося самопочуття, з'явилися почуття тривоги, безсоння та розпачу. Розмір моральної шкоди він оцінює в 10000 грн., а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні вище наведеним. Відповідач ПрАТ СК «Галицька» в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розписками про наступну дату розгляду справи (а.с.38,61), а також поштовими повідомленнями про вручення судових повісток (а.с.32,58,87), подав до суду клопотання про завершення розгляду справи у його відсутності. Крім цього, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно. Оскільки за зареєстрованим місцем проживання вручити судову повістку відповідачу не виявилося можливим, у встановленому ст.74 ЦПК України порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, причин неявки суду не повідомив. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлені про розгляд справи відповідачі в судове засідання не з'явилися повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у відсутності відповідачів, постановивши заочне рішення. Треті особи ПрАТ СК «Альфа Страхування» та ПАТ «ВіЕс Банк» в судове засідання явку своїх представників не забезпечили повторно, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що 18.12.2011 року о 08.30 год. на перехресті вул. Зелена-Тарнавського в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки ЗАЗ-Daewoo Sens, д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Opel Astra, д.р.н. [NUMBER]. Постановою Личаківського районного суду від 07.02.2012 року (а.с.7) [PERSON] було визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6), автомобіль марки Opel Astra, д.р.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] Як вбачається із договору страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу від 10.10.2011 року (а.с.38,41-48) на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Opel Astra, д.р.н. [NUMBER], був застрахований у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», зокрема [PERSON] було застраховано страхові ризики від пошкодження, знищення, втрати транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної події. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПрАТ СК «Галицька» на підставі страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/6104994 (а.с.84). Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положеннями ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Крім цього, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З наведених правових норм випливає, що такі регулюють цивільно-правові відносини, які виникають або з договору добровільного страхування або з договору обов'язкового страхування, що відповідно дає право позивачу отримати страхове відшкодування або в порядку, встановленому або Законом України «Про страхування» або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як встановлено в судовому засіданні позивач обрав варіант отримання страхового відшкодування згідно укладеного між ним та ПрАТ «Альфа Страхування» договору добровільного страхування від 10.10.2011 року. Згідно умов договору добровільного страхування (а.с.38, 41-48) однією із підстав для отримання страхового відшкодування позивачем являється повна загибель транспортного засобу. Під повною загибеллю розуміють випадки, коли вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає більш як 70% ринкової вартості транспортного засобу на дату укладання договору, що була рівна страховій сумі 75000 грн. Оскільки сторонами договору добровільного страхування було погоджено вартість заподіяної шкоди позивачу внаслідок пошкодження застрахованого транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 55040 грн. 93 коп. (випливає із висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02.06.2012 року №162/05-12.(а.с.22-26), а тому позивач набув право на отримання страхового відшкодування при повній загибелі транспортного засобу. Судом встановлено, що дійсно позивачем було обрано перший варіант страхового відшкодування при повній загибелі транспортного засобу визначеного п.15.10.14 договору страхування при якому страхувальнику виплачується страхове відшкодування в розмірі різниці страхової суми, зменшеної на величину зазначеного у Договорі зносу та ринкової вартості залишків пошкодженого транспортного засобу. При цьому залишки транспортного залишаються у страхувальника. Розмір вартості залишків пошкодженого транспортного засобу визначається на розсуд страховика. При цьому, як вбачається із листа ПрАТ «Альфа Страхування» (а.с.21) та страхового акта від 15.03.2012 року (а.с.88) повна сума страхового відшкодування в сумі 26985 грн. 00 коп. у відповідності до положень п.7.1 договору страхування була зменшена на суму обов'язкової франшизи в розмірі 3750 грн. та відповідно до умов п.12.2.14 на суму несплачених страхових платежів в розмірі 1436 грн. 25 коп. Згідно платіжного доручення (а.с.116), 04.04.2012 року позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 21798 грн. 75 коп. шляхом перерахування коштів страховою компанією у ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником всіх прав і обов'язків якого являється ПАТ «ВіЕс Банк») для погашення кредиту наданого позивачу для придбання застрахованого автомобіля. На підставі наведеного суд приходить до переконливого висновку, що обравши варіант отримання страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування транспортних засобів, позивач реалізував своє право на отримання страхового відшкодування передбачене нормами цивільного законодавства України та отримав його в неповному розмірі 21798 грн. 75 коп. за мінусом обов'язкової франшизи в розмірі 3750 грн. та суми несплачених страхових платежів в розмірі 1436 грн. 25 коп. За таких обставин суд вважає, що недоплачену суму страхового відшкодування пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу в розмірі 5186 грн. 25 коп. повинна сплатити інша страхова компанія ПрАТ СК «Галицька», якою було застрахована цивільна відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] При цьому страхове відшкодування слід стягнути в користь позивача, оскільки як встановлено в судовому засіданні, на даний час кредитні зобов'язання позивача перед ПАТ «ВіЕс Банк» погашені. Дана позиція суду узгоджується із запереченнями відповідача ПрАТ «СК «Галицька», який вважає, що стягненню із нього підлягає саме названа сума не отриманої позивачем суми страхового відшкодування, а тому позов в цій частині слід задоволити частково та стягнути із ПрАТ «СК «Галицька» на користь позивача невиплачену частину страхового відшкодування в сумі 5186 грн. 25 коп. В той же час, як вбачається із висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02.06.2012 року №162/05-12.(а.с.22-26) реальний розмір заподіяної шкоди внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки Opel Astra, д.р.н. [NUMBER] становить 55040 грн. 93 коп., що на 28055 грн. 93 коп. перевищує розмір страхової виплати. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому, з метою забезпечення отримання позивачем повного відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження його автомобіля, слід покласти зазначену різницю між фактичним розміром майнової шкоди та страховою виплатою на відповідача [PERSON] з вини якого сталося пошкодження транспортного засобу і цивільна відповідальність якого на момент вказаної події була застрахована. Одночасно суд вважає, що в розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача підлягає включення вартості проведення позивачем автотоварознавчого дослідження в сумі 700 грн., оскільки такі витрати позивачем понесені не у зв'язку із проведенням судової експертизи, а відтак не можуть бути включені у судові витрати. Також слід зазначити, що визначаючи фактичний розмір майнової шкоди завданої позивачу суд виходив із висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 02.06.2012 року №162/05-12.(а.с.22-26), та не брав до уваги висновку експертного автотоварознавчого дослідження №160 від 29.11.2011 року, оскільки саме на перший висновок позивач посилається у своїх позовних вимогах, і даний висновок брався до уваги страховиком при визначенні суми заподіяної шкоди транспортному засобу позивача. Крім цього, суд вважає, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд вважає, що пошкодження транспортного засобу, внаслідок чого позивач позбавлений можливості ним користуватися, безперечно призвело до порушення звичного способу життя позивача, для організації якого останній був змушений докладати додаткові зусилля, а також затрачати час для відновлення попереднього стану. З врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що із [PERSON] слід стягнути в якості відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди грошові кошти в розмірі 2000 грн., оскільки такий розмір є розумною справедливою компенсацією душевних страждань позивача, спричинених внаслідок пошкодження його майна. А тому позовні вимоги слід задоволити частково. Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір, а з відповідача [PERSON] - понесені позивачем витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про його виклик.

Outcome: approved