Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в якому просив скасувати наказ № 24-к/тр від 11.02.2016р. ПАТ «Івано-Франківськгаз» про припинення трудового договору (контракту), яким його [PERSON] звільнено з роботи. Поновити його на роботі на посаді заступника начальника Коломийське УЕГГ з обліку газу ПАТ «Івано-Франківськгаз». Стягнути з ПАТ «Івано-Франківськгаз» на його [PERSON] користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вимоги мотивовано тим, що він працював в ПАТ «Івано-Франківськгаз» з 2000 року, тобто майже 16 років.11.02.2016 року його, заступника начальника Коломийського УЕГГ з обліку газу було звільнено з роботи відповідно до наказу № 24-к/тр. Дане звільнення вважає незаконним, у звязку з наступним. З 10.08.2000 року він працював в структурі відповідача, знаходився на різних посадах, зокрема з 10.08.2000 року по 21.05.2001 року був головним фахівцем у відділі реалізації, дисципліни та споживання газу по переводу Коломийського УЕГГ.З 22.05.2001 року по 14.03.2012 року знаходився на посаді головного фахівця у відділі реалізації і розрахунків по переводу з Івано-Франківської філії ДК «ТД «Газ України».З 19.03.2012 року по 01.09.2008 року був інженером другої категорії у відділі обліку, реалізації та аналізу втрат природного газу.3 2008 року по 2009 рік його перевели на інженера першої категорії цього ж відділу. А в липні 2009 року переведений був інженером першої категорії у відділ по роботі з юридичними особами.З квітня 2012 року по листопад 2014 року перебував на посадах в.о. начальника, а в липні 2012 року був начальником відділу з питань обліку та газопостачання.З 14.11.2014 року був переведений на посаду заступника начальника управління з обліку газу і знаходився на даній посаді до дня звільнення. Робота в Коломийській філії відповідача йому подобається, за весь час він до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Вважає, що з виконанням покладених на нього професійних обовязків він успішно справлявся, що підтверджується наведеними вище фактами підвищення його по службі. В день звільнення його було викликано заступником голови правління ПАТ «Івано-Франківськгаз» з обліку газу, і в присутності заступника голови правління ПАТ «Івано-Франківськгаз» з економічної безпеки та начальника відділу кадрів під примусом зобовязали написати заяву на звільнення. Протягом 30 хвилин його було ознайомлено з наказом про звільнення під розпис та видано трудову книжку з записом про звільнення з роботи по п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Копію наказу про звільнення не було видано. Отримав примірник даного наказу лише у відповідь на його письмову заяву від 18.02.2016 року. Ні до дня звільнення, ні в будь-який інший момент в нього не було наміру припинити трудові відносини з відповідачем. Більше того, він є єдиним годувальником своєї сімї. На його утриманні перебувають безробітна дружина та двоє малолітніх дітей. Жодних інших засобів для існування, крім заробітної плати в ПАТ «Івано-Франківськгаз» в нього немає. Роботу в іншому місці до моменту звільнення він не шукав. Такі кардинальні негативні зміни у його житті, які жодним чином не узгоджувались з його внутрішньою волею, призвели до різкого погіршення самопочуття. В звязку з цим він звернувся в лікувальний заклад, де перебував більше двох тижнів. Хоча формально як підстава для винесення оскаржуваного наказу і стала написана ним під тиском заява про звільнення, він був не згідний з припиненням трудових відносин з відповідачем. У звязку з цим, на наступний день, 12.02.2016 року ним подана заява про відкликання заяви про звільнення як такої, що написана під тиском. В подальшому він отримав відповідь, де вказано, що його заяву відхилено.Враховуючи наведене вважає звільнення з роботи незаконним. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що його, робочу групу у складі начальника відділу по роботі зі споживачами [PERSON], начальна метрологічної служби [PERSON] і начальника відділу реалізації [PERSON] запрошено на 11 лютого 2016 року у ПАТ«Івано-Франківськгаз» для подання звітності. До 20 години він готувався на роботі до бюджетного засідання. 11 лютого 2016 року до 09 години він подав копію звітної інформації керівнику Коломийського управління, а в 09 год. 30 хв. вони виїхали на Івано-Франківськ двома автомобілями. З ним їхали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Прибувши у ПАТ«Івано-Франківськгаз» без 10 хв. 11 год. вони перед актовим залом очікуючи входу для звітування, з актового залу вийшов заступник голови правління [PERSON], і через 5 хв. з його приймальні поступив дзвінок що йому необхідно зайти у його кабінет. А на запитання секретар відповіла, що його бюджетне засідання буде проходити у заступника у кабінеті. Спустившись на 2 поверх він почекав у приймальні. Під час очікування зайшли заступник з економічної безпеки [PERSON] і начальник відділу кадрів [PERSON]. Його запросили, і під час входу до нього звернувся [PERSON], який спитав, чи знає він, що по його роботі проведено службове розслідування, на що він відповів, що він не знав що воно закінчилося. [PERSON] повідомив, що правління прийняло рішення про звільнення його з роботи. [PERSON] повідомив, щоб було по нормальному треба з начальником відділу кадрів піти в кабінет і написати заяву про звільнення за згодою сторін. Вони вийшли, і у кабінеті вона продиктувала текст, який він написав, і спитався, чи можна з заявою підійти до голови правління та завізувати, на що вона відповіла, що вона піде перша і спитається чи він прийме. Коли вона повернулася то повідомила, що голова правління не має бажання з ним зустрічатися. З підписаною заявою вона вручила трудову книжку із записом про звільнення, і дала підписатися у формі про дні відпусток для отримання розрахункових, він розписався, однак це був наказ про звільнення, який він одержав пізніше по пошті після листування. Коли він вийшов о 12 год. 30 хв. він з іншими працівниками поїхав у м. Коломия, і на їх запитання пояснив, що його звільнено. Після звільнення йому стало погано, він поїхав у лікарню, у нього був гіпертонічний криз. Повернувся на роботу і його чекала комісія у складі шести чоловік про передачу матеріальних цінностей. Передача закінчилася о 18 год. 30 хв. На наступний день він зрозумів що сталося, та подав по почті у ПАТ «Івано-Франківськгаз» заяву про відкликання своєї заяви на звільнення, так як всі відмовлялися зареєструвати заяву. По поверненню додому його стан погіршився, і він ліг на стаціонарне лікування де перебував з 13 до 26 лютого. Він звертався листами про надіслання копій наказу. Голова правління по телефону повідомив що він не має про що з ним розмовляти. Наміру звільнятися з роботи у нього не було, оскільки у нього не працює дружина, та є двоє неповнолітніх дітей. Про результати службового розслідування його так і не повідомили. [PERSON] повідомив що його буде звільнено все рівно за результатами службового розслідування. А тому він погодився написати заяву про звільнення за згодою сторін. Він був у стані шоку, так як він відпрацював 16 років, а тому не бачив, що він підписує наказ про звільнення, думав що підписує про розрахункові за відпустки. В день написання заяви відкликати заяву він не мав можливості. Під час написання заяви, та підписання була обідня перерва. Він раніше лікувався від тиску. Йому було відкрито лікарняний, та випив таблетки від тиску. Форма наказу про звільнення мала завжди іншу форму. У звязку з психологічним тиском змушений був написати заяву на звільнення за згодою сторін. Був відсутній реальний намір звільнитися. Написання заяви та передача матеріальних цінностей є порушенням, бо мало бути до отримання трудової книжки. Відповідач створював обставини які б унеможливили відкликання заяви. Йому поставили умову що буде звільнений з ініціативи власника за нібито службовим розслідуванням, а тому був змушений вибрати більш прийнятний варіант звільнення. Захворів, хотів відкликати заяву але не брали. Він мав можливість подати заяву на звільнення за власним бажанням, але не знав законодавства а тому написав заяву на звільнення за угодою сторін. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, та пояснила, що між позивачем та керівництвом була досягнута згода про звільнення. Позивач підписав наказ про звільнення та отримав трудову книжку із записом про звільнення. Він міг оформити заяву про відкликання заяви про звільнення, але заява ним була написана тільки після проведення повного розрахунку. Відкликання заяви ППВС України не передбачено, а анульовання можливе тільки за згодою сторін. У заяві вказав звільнити з 11 числа. Оскільки відділ кадрів знаходиться у м. Івано-Франківську, то трудову книжку віддали перед передачею матеріальних цінностей. Результати перевірки не були причиною звільнення. Звітність окремо від робочої групи позивач міг здавати. Інструкції про проведення бюджетних комісій немає. Їй нічого не відомо чи збирався звільнятися позивач їдучи в м. Івано-Франківськ. Заяву позивач писав самостійно без тиску, що підтвердила свідок [PERSON], писав власноручно і вказав дату з якої звільнити, мав можливість написати іншу заяву. На підстави поданої ним заяви оформлено наказ та проведено запис у трудовій книжці, проведено розрахунок та видано трудову книжку. Кадри не відповідають за передачу матеріальних цінностей. Свідок [PERSON] пояснив, що 11 лютого він їхав до ПАТ «Івано-Франківськгаз» на нараду та по різних інших питаннях. Їх усно повідомляють хто має їхати на нараду. Їхали начальники відділів, позивач теж їхав разом з ним в одній машині можливо і на нараду. Він готувався по своїх питаннях, чи готувався позивач йому не відомо. Позивач про намір звільнитися нічого не говорив. Він у актовому залі сидів та чекав наради. До м. Коломия вони поверталися також в одній машині, позивач був трохи схвильований і сказав, що написав заяву на звільнення пояснювати причину відмовився. По приїзді на роботу у м. Коломия він зібрав свої речі, і він у позивача прийняв матеріальні цінності. За час перебування з позивачем той не говорив про те, що його заставили написати заяву на звільнення, чи що він буде відкликати свою заяву. З яких причин позивача не було на нараді він не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що він був присутній при поїздці на звіти у місто Івано-Франківськ. Він мав забрати розхідні матеріали по компютерах. Між присутніми у машині велися робочі розмови. Позивач був готовий до звітності. З м. Івано-Франківська також поверталися разом. У Коломийському УЕГГ його повідомили, що буде проводитись передача матеріальних цінностей позивачем [PERSON]. Його це здивувало. По дорозі з Івано-Франківська позивач про своє звільнення не говорив. Він бачив, що позивач був чимось незадоволений, але нічого не пояснював. Позивач приблизно через два тижні говорив що він би хотів відновитися на роботі. Про доходи позивача йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює начальником відділу кадрів ПАТ «Івано-Франківськгаз». 11 лютого вона позивача побачила у холлі другого поверху, ідучи у приймальню до голови правління. Заступник з економічної безпеки [PERSON] з яким вона зустрілася у приймальні їй повідомив, що позивач має намір звільнитися. Вона пішла до себе в кабінет, а через деякий час підійшов позивач і сказав що він прийшов написати заяву на звільнення. Як позивач писав заяву про звільнення за угодою сторін вона запросила провідного інженера з відділу кадрів [PERSON], оскільки позивач працівник Коломийського управління, а та безпосередньо проводить документи, веде особовий склад по Коломийському управлінню. Вона взяла написану позивачем заяву, ходила до голови правління [PERSON], який підписав заяву і розпорядився відділу кадрів підготувати наказ. Вона повернулася у свій кабінет, закликала [PERSON], і доручила їй підготувати наказ, і з наказом вона підійшла до голови правління який підписав наказ про звільнення. Вона повернулася в кабінет дала позивачу розписатися в наказі, що він і зробив, і доручила [PERSON] заповнити трудову книжку, що та і зробила. Вона як керівник підписала та поставила печатку і [PERSON] віддала трудову книжку позивачу, про що позивач розписався у книзі реєстрації видачі трудових книжок. Передача матеріальних цінностей її не цікавить. Позивач про те, що він сам хоче підписати заяву у начальника їй нічого не говорив. Присутньою при розмові позивача з начальником вона не була. 12 лютого в кінці робочого дня приходив позивач і говорив, що він хотів би відновитися на роботі, і сказав, що він хоче залишити заяву і вона пояснила, що не вправі приймати такі заяви. Позивач по почті листом направив свою заяву про перегляд його звільнення. Лист був розглянутий, і йому дано відповідь та розяснення що його було звільнено з приводу поданої ним заяви і з ним проведено розрахунок за підписом голови правління. Причиною звільнення вона не цікавилася. Вона пояснювала позивачу, коли давала на підпис, що він підписує наказ про звільнення. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] з 10.08.2000 року згідно наказу №65-о від 01.06.2000 року був прийнятий на роботу на посаду контролера у відділ по роботі з боржниками у ВАТ, а в подальшому ПАТ «Івано-Франківськгаз» працював на різних посадах. Згідно наказу №225 к/тр від 14.11.2014 року позивач переведений на посаду заступника начальника управління з обліку газу. Згідно наказу №24 к/тр від 11.02.2016 року з яким позивача було ознайомлено в той же день, про що свідчить його підпис, позивач звільнений з роботи по п.1 с. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується також записами у трудовій книжці позивача. Підставою для звільнення слугувала власноруч написана заява позивача від 11 лютого 2016 року згідно якої він просив звільнити його з роботи за угодою сторін з 11 лютого 2016 року. 12 лютого 2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про відкликання та залишення без розгляду вказаної заяви про звільнення, як такої, що написана під тиском. Згідно відповіді №1.10-18/474 від 15.02.2016 року відповідача на заяву позивача вказано, що на підставі наказу, згідно поданої заяви на звільнення його звільнено з роботи з 11 лютого 2016 року за угодою сторін, у день звільнення позивача ознайомлено з наказом під розпис та ним отримано трудову книжку, виплачено розрахункові. Дату звільнення з роботи визначено за взаємною згодою, а тому підстав для відкликання заяви про звільнення та поновлення на роботі немає. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.1 ч.1\~ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Пунктом 8\~Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9\~\~«Про практику розгляду судами трудових спорів»\~роз'яснено, що в разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1\~статті 36 КЗпП\~(за згодою сторін), договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Позивач не заперечував того факту, що на підставі поданої ним заяви про звільнення оформлено наказ та проведено запис у трудовій книжці, проведено розрахунок та видано трудову книжку. Твердження позивача про те, що на нього здійснювався психологічний тиск не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні доказами, оскільки сам позивач також не заперечував, що заяву про звільнення за угодою сторін він написав власноручно і міг би написати і іншу заяву, також допитані свідки не підтвердили того факту, що заяву позивач писав під психологічним тиском. Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення позивача проведено відповідно з вимогами закону, на підставі його заяви про звільнення за угодою сторін. Щодо анулювання такої домовленості згоди між сторонами не досягнуто, тому підстави для поновлення позивача на роботі відсутні. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що 12 лютого 2016 року він відкликав заяву про звільнення, оскільки на відміну від звільнення з ініціативи працівника за\~ст. 38 КЗпП України, можливість відкликання працівником заяви про звільнення,\~\~при звільненні за угодою сторін, законом не передбачена. Так само акт прийому передачі матеріальних цінностей відповідачем від позивача після звільнення з роботи чинним законодавством не передбачено як підставу для задоволення позову заявленого позивачем. На підставі наведеного ст.ст. 88, 213-215, 294, 296 ЦПК України, -

Outcome: dismissed