Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить суд: -розірвати договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 06.10.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3232; -визнати право власності на квартиру № 21, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 49 за [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]); -витребувати з чужого незаконного володіння Публічного акціонерного товариства «[PERSON] ДНІПРО» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 17, код ЄДРПОУ 14352406) обєкт нерухомого майна - квартиру № 21, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 49; -визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений 06.10.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3236; -скасувати та вилучити з Державного реєстру речових прав обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 6409975 в Державному реєстрі речових прав на квартиру № 21 у житловому будинку літ. А-8, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська, буд. 49, накладеного ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 200/11081/14-ц від 04.07.2014 р.; -скасувати та вилучити з Державного реєстру речових прав обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 640997 в Державному реєстрі речових прав на квартиру № 21 у житловому будинку літ. А-8, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська, буд. 49, накладеного 22.07.2014 р. Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 06 жовтня 2006 року між [PERSON] (зміна прізвища після укладання шлюбу на [PERSON]) та [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 06.10.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3232. Предметом даного договору була передача у власність [PERSON] квартири № 21 (двадцять один), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 49 (сорок девять), в житловому будинку літ. А-8 квартира № 21, яка складається з: 1,3,5,6 житлові кімнати, 2,4 коридори, 7-комора, 8-санвузол, 9-туалет, І- балкон, ІІ тераса, загальна площа 158,8 кв.м., житлова площа 118,1 кв.м. Згідно п. 5 договору купівлі-продажу, вартість квартири складала 186\~590,79 гривень відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Дніпропетровським МБТІ 13.07.2006 р., № 11213203. Підставою для розірвання договору купівлі-продажу позивач зазначає істотне порушення [PERSON] договору купівлі-продажу, шляхом створення умов, при яких значно погіршилося фінансове становище позивача та порушені її майнові права, зокрема, ст.ст. 638, 651, 691, 694 ЦК України. Підставою для визнання недійсним договору іпотеки позивач зазначає відсутність необхідного обсягу у [PERSON] цивільної правоздатності при укладанні договору іпотеки, що є порушенням Закону України «Про іпотеку» та норм ЦК України. Позивач зазначає про необхідність поновлення за нею права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння як наслідок визнання недійсним договору іпотеки та розірвання договору купівлі-продажу. В судове засідання позивач не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день слухання справи сповіщена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщений належним чином. Представник третьої особи ПАТ «[PERSON] ДНІПРО», в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщений належним чином. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України в особі реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2006 року між [PERSON] (зміна прізвища після укладання шлюбу на [PERSON]) та [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 06.10.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3232. Предметом даного договору була передача у власність [PERSON] квартири № 21 (двадцять один), що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 49 (сорок девять), в житловому будинку літ. А-8 квартира № 21, яка складається з: 1,3,5,6 житлові кімнати, 2,4 коридори, 7-комора, 8-санвузол, 9-туалет, І- балкон, ІІ тераса, загальна площа 158,8 кв.м., житлова площа 118,1 кв.м. Згідно п. 5 договору купівлі-продажу, вартість квартири складала 186\~590,79 гривень відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Дніпропетровським МБТІ 13.07.2006 р., № 11213203. Відповідно до п.7. договору купівлі-продажу, на момент укладення договору купівлі-продажу квартира не перебуває під арештом, забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується. Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу квартири встановлено, що «продаж вказаної адміністративної будівлі за домовленістю сторін провадиться за 559\~776,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього договору». Але, предметом договору купівлі-продажу квартири є саме квартира № 21, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 49. Згідно розписки від 06.10.2006 р., яку надала відповідач [PERSON], вона, як покупець, за вказаним договором, повинна сплатити повну вартість за квартиру в розмірі 1\~262\~500,00 гривень, що становить еквівалент 250\~000,00 доларів США, з яких: грошові кошти в сумі 559\~776,00 гривень сплатила в момент укладання договору купівлі-продажу, а решту зобовязується сплатити в строк до 06 жовтня 2013 р. Починаючи з 06 жовтня 2013 р. позивачем було направлено вимоги про повернення грошових коштів в розмірі 702\~724,00 гривень, на які [PERSON] відповіді не надавала. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для договорів купівлі-продажу істотними умовами є предмет купівлі-продажу, ціна договору, строки виконання зобовязань та інші, визначені сторонами за домовленістю між собою. Стаття 651 ЦК України встановлює підстави для розірвання договору: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України). Глава 54 Цивільного Кодексу України регулює питання правовідносин, які виникають на підставі договорів купівлі-продажу. Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 691 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Також, законодавець встановив, що умовами договору купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Наслідками невиконання зобовязань по оплаті товару в кредит є вимога про повернення товару. Також, ч.3 ст.694 ЦК України встановлює право застави на предмет купівлі-продажу, у випадку коли такий товар продається в кредит. У відповідності до ст. 653 ЦК України правовими наслідками розірвання договору купівлі-продажу є припинення прав та обовязків сторін договору. Судом встановлено, що до моменту проведення повного розрахунку за квартиру, 06.10.2006 р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Кредит-Дніпро», правонаступником всіх прав і обовязків якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] ДНІПРО» та [PERSON] укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого у забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед банком за кредитним договором про надання кредитної лінії № 061006-USD від 06.10.2006 р., [PERSON] надає ПАТ «[PERSON] ДНІПРО» в іпотеку нерухоме майно. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за номером 3236. Предметом іпотеки за даним іпотечним договором є нерухоме майно: квартира № 21, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд. 49, а саме в житловому будинку літ. А-8 квартира № 21 складається з: 1,3,5,6 житлові кімнати, 2,4 коридори, 7 -комора, 8 - санвузол, 9 - туалет, І - балкон, ІІ тераса, загальна площа 158,8 кв.м., житлова площа 118,1 кв.м., та яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. За приписами ст.ст.202-203 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.09 №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України). За приписами ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Суд вважає, що спірний правочин є за своїми ознаками договором іпотеки видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», то під час вирішення питання щодо недійсності такого правочину, необхідно керуватися приписами Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про іпотеку», законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. В силу ст.5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов, зокрема, нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Також, ст. 9 вказаного Закону передбачене право володіння, користування і розпорядження предметом іпотеки за іпотекодавцем. За приписами ст. ст. 575, 576 ЦК, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. В той же час, предметом застави можуть бути майно та майнові права (ст. 4 Закону України «Про заставу»). Крім цього, на підставі ст. 4 Закону України «Про заставу», предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Недійсні правочини не тягнуть за собою жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з їх недійсністю, як це визначено статтею 216 ЦК України. Аналогічні висновки зроблені і в Постанові Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними». Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про те, що незважаючи на те, що [PERSON], маючи боргові зобовязання перед позивачем, уклала договір іпотеки з відповідачем 2, фактично не маючи для цього необхідного обсягу прав, чим порушила майнові права та інтереси [PERSON] При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що на поточну дату власником спірного нерухомого майна є ПАТ «[PERSON] ДНІПРО», код ЄДРПОУ 14352406, номер запису про право власності 784069, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 49496412101. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Також судом встановлено, що 06.10.2006 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно п.1.1. якого [PERSON] зобовязується відповідати перед позивачем за належне виконання \~зобовязань [PERSON] щодо повернення суми боргу кредитору, яким є позивач, в розмірі 702\~724,00 гривень. Згідно п.2.1. договору поруки, даною порукою забезпечується зобовязання Боржника повернути Кредитору суму боргу в розмірі 702\~724,00 (сімсот дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. 00 коп. в національній валюті України, в якості повного розрахунку за купівлю-продаж квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], де позивач є продавцем, а [PERSON] покупцем. Згідно п.2.1.1. договору поруки, сторони підтверджують, що поручитель ознайомлений з тим, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири від 06 жовтня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3232, що розташована за адресою: [ADDRESS], боржником сплачено кредитору суму в розмірі 559\~776,00 (пятсот пятдесят девять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 00 коп. в момент його укладання. Узгоджена кредитором та боржником сума договору складає 1\~262\~500,00 (один мільйон двісті шістдесят дві тисячі пятсот) грн. 00 коп., що еквівалентно 250\~000,00 (двісті пятдесят тисяч) доларів США на дату його укладання. Згідно п.3.2. договору поруки, поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязання боржником в повному обсязі, але не більше, ніж 1 000 000,00 (один мільйон) гривень.\~Поручитель відповідає за належне виконання боржником своїх зобовязань перед кредитором всім своїм майном (п.3.3. Договору поруки). Згідно договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобовязання. Термін виконання зобовязання передбачений п.2.2. договору поруки та визначений датою 06 жовтня 2013 року включно. Сам договір поруки набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобовязань за Договором поруки. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання його сторонами. Оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір покласти на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved