Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить визнати договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0145/1 (фінансовий лізинг) від 11 липня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім» та [PERSON] - недійсним. Стягнути з ТОВ «Технодрім» на його користь сплачені кошти у розмірі 62 000 грн. 00 коп. Мотивуючи вимоги тим, що 11 липня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №0145/1 з Додатком №1, з метою набуття права власності на автомобіль КІА Sроrtage, 2014 року випуску та сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 62 000 грн. За означеним договором відповідач прийняв на себе зобов'язання протягом трьох днів доставити транспортний засіб. Проте, не виконав свої зобов'язання. З'ясовуючи причини, за яких відповідачем не виконано умови договору щодо передачі позивачу транспортного засобу, менеджер повідомив, що автомобіль не пройшов передпродажну підготовку і роз'яснив [PERSON] право на подання заяви про повернення коштів. 22.07.2017 року позивач написав заяву на повернення коштів, однак у серпні 2017 року отримав відповідь від ТОВ «Технодрім», що сплачені ним кошти зараховані як комісія за організацію угоди, а тому поверненню не підлягають. 25.09.2017 року [PERSON] повторно відправив заяву на розірвання договору та повернення коштів, але на момент звернення з позовною заявою до суду, відповідач не здійснив повернення коштів і не передав транспортний засіб. Позивач вважає укладений договір №0145/1 від 11 липня 2017 року несправедливим, у ньому відсутні відомості про предмет лізингу, про продавця товару, найменування та місцезнаходження куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Більше того, вказаний договір не був нотаріально посвідчений, а тому вважається нікчемним, що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2017 року відкрито провадження у справі, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву до суду. Ухвалою суду від 11.04.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 24.07.2018 року. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Зазначив, що оспорюваний ним договір фінансового лізингу підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.Проте, в момент вчинення даного правочину сторонами не було дотримано вказаних вимог закону, у зв'язку із чим означений договір є нікчемним. А тому, просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину і стягнути з відповідача сплачені ним кошти передані за вказаним договором. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи у його відсутність суду не надано. Правом на подання відзиву до суду відповідач також не скористався. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2017 року між ТОВ «Технодрім» (далі Лізингодавець) та [PERSON] (далі Лізингоодержувач) було укладено договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0145/1 (фінансовий лізинг). За умовами якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувача на термін та на умовах, передбачених цим договором та договором прямого фінансового лізингу (а.с. 12-16). Предметом договору є залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу з метою подальшої передачі його для користування Лізингоодержувача на підставі договору прямого фінансового лізингу. Транспортний засіб - КІА Sроrtage, 2014 року випуску. Відповідно до п.5.2 договору вартість предмету лізингу, а саме автомобіля КІА Sроrtage, 2014 року випуску, становить 23 709,37 доларів США, що еквівалентно 620 000,00 грн. Пунктом 6.1 договору передбачена сплата комісії за організацію угоди у розмірі 10 % від вартості предмету лізингу, яку сплачує лізингоодержувач після укладення договору. Як убачається із заяви [PERSON] поданої адміністрації ТОВ «Технодрім» відповідно до договору №0145/1 від 11 липня 2017 року, позивач просить надати йому транспортний засіб марки КІА Sроrtage, 2014 року випуску, сріблястого кольору, вартістю 225 000,00 грн. (а.с. 18). Згідно із квитанцією №17956633 від 11 липня 2017 року позивачем на рахунок відповідача було перераховано 62 000,00 грн. Призначення платежу: комісія за організацію угоди залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0145/1 (а.с. 19). 22 липня 2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Технодрім» із заявою про повернення всієї суми сплаченої по договору у зв'язку з невиконанням Лізингодавцем зобов'язань. (а.с. 20). Листом ТОВ «Технодрім» від 17 серпня 2017 року №30 позивача повідомлено, що сплачені ним 62 000,00 грн. зараховані в якості комісії за організацію угоди. У разі виявлення бажання розірвати договір необхідно направити відповідну заяву (а.с. 22). Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, укладений за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню у силу приписів статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», статей 799, 806 ЦК України. У разі недодержання цієї вимоги такий договір вважатиметься нікчемним з огляду на приписи частини першої статті 220 ЦК України. Як убачається із матеріалів справи, договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0145/1 (фінансовий лізинг), укладений між сторонами 11 липня 2017 року, нотаріально непосвідчений. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Аналогічної правової позиції притримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 26 грудня 2012 року в справі № 6- 42357св12, від 07 березня 2014 року в справі №6-4086ск14, від 06 квітня 2016 року в справі № 6-37315ск15, № 6-648цс16 від 18.01.2017 року. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Позивач просить визнати Договір фінансового лізингу недійсним з підстав, зокрема, недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення та стягнути з ТОВ «Технодрім» на його користь сплачені кошти у розмірі 62 000 грн. 00 коп. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, вказуючи про нікчемність такого правочину, суд одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з п.13 вказаної Постанови з підстав недодержання вимог закон, про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. За змістом ч.2,5, ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 13 ЦПК України, виходячи з положень ст.ст. 799, 806, 216, 220 ЦК України, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що при укладанні оспорюваного договору фінансового лізингу сторонами не було дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору, за яким позивачем було сплачено відповідачу кошти у розмірі 62000,00 грн, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви та задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280,00 грн., оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні з позовом до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: approved