Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, за яким просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. К-2 та належні до нього господарські будівлі і споруди: прибудову літ. к, сарай літ. А1, недобудований вольєр літ. Л, ворота № 10, колодязь водопровідний № 11 та паркан № 9, що розташовані по [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача на заявленому позові наполягла, посилаючись на те, що позивач здійснив будівництво спірного нерухомого майна на земельній ділянці, яка була надана йому в користування у встановленому порядку, а тому, враховуючи те, що це не порушує права інших осіб, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Інші учасники судового розгляду, що були належним чином повідомлені, в судове засідання не явилися. При цьому відповідачі заперечень на позов суду не надали. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Оскільки представник позивача не заперечував слухати справу без участі відповідачів, суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконкому Сталінської районної ради м. Запоріжжя від 29.12.1953 року № 51 за житловим будинком по [ADDRESS] була закріплена площа землекористування у розмірі 500 кв. м, що підтверджується довідкою ТОВ «ЗМБТІ» від 30.03.2012 року. Згідно договору дарування, посвідченого 26.10.2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. за р. № 2139, позивач набув право власності на житловий будинок, розташований на вказаній вище земельній ділянці, а саме на: жилий будинок А, сарай В, гараж Д, вбиральню Г, сарай Е, сарай Ж, душ З, навіс И, паркан № 1, 2, 3, 4, 5, водопровід №, замощення І. І таке право власності пройшло державну реєстрацію, що підтверджується витягом ТОВ «ЗМБТІ» від 28.10.2005 року. Надалі, рішенням Запорізької міськради від 19.11.2008 року за № 61/169 за житловим будинком у [ADDRESS] була закріплена земельна ділянка площею 0,0612 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як вбачається із пояснень представника позивача, останній на наданій земельній ділянці зніс старий житловий будинок з господарськими та службовими спорудами і самочинно побудував житловий будинок - літ. К-2 з належними до нього господарськими будівлями і спорудами: прибудовою - літ. к, сараєм літ. А1, недобудованим вольєром - літ. Л, воротами - № 10, колодязем водопровідним - № 11, та парканом - № 9. У суду немає підстав не довіряти таким поясненням сторони позивача, оскільки вони узгоджуються із даними технічного паспорту на спірний житловий будинок, складеного 30.03.2012 року ТОВ «ЗМБТІ», та договором дарування від 26.10.2005 року. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № ОС-32, складеного 31.03.2015 року експертом Редькиним Ю.М. Запорізької торгово-промислової палати житловий будинок, розташований по [ADDRESS], відповідає вимогам державних будівельних норм та правил, будівля придатна до експлуатації за своїм функціональним призначенням. Крім того, за поясненнями представника позивача спірний житловий будинок не порушує права інших осіб. Такі пояснення узгоджуються із наданими суду стороною позивача доказами: актами узгодження меж землекористування від 17.01.2015 року, актом узгодження самочинних будівель та актом прийомки-передчі межових знаків на зберігання від 19.01.2015 року. Перелічені обставини відповідають вищевказаним положенням ст. 376 ЦК України. Отже, з викладеного суд доходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved