Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в якому зазначив, що 08.05.2013 року між ним та відповідачем була усна домовленість про те, що відповідач продасть належний йому автомобіль. Під час обумовлення умов продажу відповідач зазначив, що автомобіль ремонтується. Планується закінчити ремонт автомобіля 09.06.2013 року у звязку з чим він надав відповідачу завдаток (аванс) в сумі 20000 грн. на що останній надав йому розписку про його отримання. 09.06.2013 року та в подальшому він неодноразово зателефонував до відповідача на рахунок автомобіля але він пояснював що не закінчив ремонт. На даний час відповідач уникає зустрічі з ним і не повернув суму завдатку в 20000 грн. (двадцять тисяч грн..). Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму завдатку в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч грн..) та відповідно до вимог ст..571 ЦК України стягнути з відповідача на його користь додаткову суму в розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч грн..). В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві і додатково суду пояснив, що між ним та відповідачем у присутності свідків була усна домовленість про те що відповідач прижене йому автомобіль [PERSON] з Німеччини. Відповідач надав йому розписку в тому що отримав від нього гроші в сумі 20000 грн. (двадцять тисяч грн..) у присутності свідків. В обумовлений строк автомобіль не був пригнаний, відповідач постійно уникав з ним зустрічі. Відповідач позов не визнав суду пояснив, що він усно домовився з позивачем що прижене йому автомобіль марки [PERSON], і отримав від нього аванс в сумі 2000 грн. ( дві тисячі грн..) Автомобіль він не пригнав по різним причинам. Погоджується повернути позивачу 2000 грн. ( дві тисячі грн..), в решта заявлених позовних вимогах просить суд відмовити. Свідок [PERSON] суду показав, що він був присутнім коли сторони домовилися про автомобіль. Гроші передавалися в сумі 20000 грн. (двадцять тисяч грн..). це був аванс за автомобіль якій мав пригнати відповідач [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показав. що він також був присутній коли сторони домовилися про автомобіль. Позивач надав відповідачу гроші в сумі 20000 грн. (двадцять тисяч грн..). це був аванс за автомобіль якій мав пригнати відповідач [PERSON]. Автомобіль на той період часу якби був в ремонті. А гроші мали піти на його ремонт, що було надалі йому не відомо. З наданою розписки вбачається, що 08.05.2013 року [PERSON] отримав у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] в якості завдатку гроші в сумі 20000 грн. від [PERSON]. Відповідно до висновку експерта від 25.07.2014 року за №1497,1510-К, в розписці від 08.05.2013 року у записі « 20000 грн.» ознак зміни первинного змісту шляхом дописки не виявлено. Суд оцінюючи у сукупності викладені докази дійшов висновку, що вони з однозначністю та достовірністю доказують факт отримання відповідачем від позивача 08.05.2013 року 20000 грн. (двадцять тисяч грн..). Згідно з ст..360-7 ЦПК України, 1. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. 2. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. В Рішенні Верховного Суду України від 21.06.2006 року опубліковане у Віснику Верховного Суду України» №12 від 2006 року та в №5 рішенні від 2005 року, встановлено, що стягнення з відповідача подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Суд приймаючи до уваги що між сторонами не був укладений відповідний договір а лише була усна домовленість оцінюючи у сукупності надані сторони докази та викладені правові норми дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму авансу отриману відповідно до розписки від 08.05.2013 року в сумі 20000 грн. (двадцять тисяч грн..) а в решта позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст..88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд вважає можливим стягнути з відповідача судові витрати по квитанції на а.с.12 в сумі 223 грн. 60 коп..

Outcome: partial