Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні належною йому квартирою №11 в буд.№36 по вул..Ферганській в м.Харкові шляхом виселення з неї відповідачів та вселення до цієї квартири позивача. В обґрунтування позову посилалася на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, в порушення права позивача як власника, відповідачі продовжують проживати в спірній квартирі. Вони не є членами сімї позивача і не мають права користування квартирою, договорів найму (оренди) між ними та позивачем не укладалось. Проживання в квартирі сторонніх осіб перешкоджає позивачеві володіти і вільно користуватись цим житлом. До судового засідання позивач не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом визнавалась явка позивача обовязковою, проте останній повторно заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі також в судове засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.\~ Згідно інформаційної довідки від 29.10.2016 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на імя позивача [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі Іпотечного договору від 27.09.2010 р. та Договору відступлення права вимоги від 17.06.2016 р. (а.с.6). Вказана інформаційна довідка містить відомості про державну реєстрацію обтяжень спірної квартири, а саме : № 17109844 про арешт нерухомого майна на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 р.; № 17109829 про арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Фрунзенського ВДВС від 02.07.2015 р.; № 17109814 про арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Фрунзенського ВДВС від 02.07.2015 р.; № 17109796 про арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Фрунзенського ВДВС від 02.07.2015 р.; № 17199787 про заборону на нерухоме майно на підставі договору Іпотеки від 27.09.2010 р. За повідомленням відділу реєстрації місця проживання в Немишлянському районі м.Харкова від 21.06.2017 р., відсутня інформація про осіб, зареєстрованих за адресою: [INFO]. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. \~ \~ \~ \~Статтею 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші\~способи\~відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених\~статтею 346 ЦК України. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1\~ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. \~ \~ \~ \~Права власника жилого будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що позивач на порушення вимог ст.ст.58-60 ЦПК України не надав суду доказів порушення його права власності з боку відповідачів. Так, згідно змісту Іпотечного договору від 27.09.2010 р., спірна квартира складається з трьох житлових кімнат, має житлову площу 41,0 кв.м., загальна площа квартири 59,2 кв.м., проте позивачем не зазначено і не доведено яким чином відповідачі перешкоджають йому володіти та вільно користуватись вказаною квартирою, чи проживають вони взагалі в цій квартирі. Матеріали справи не містять даних про звернення позивача до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення протягом місяця з дня отримання такої вимоги, у безсудовому порядку. Крім того, право власності на спірну квартиру обтяжене арештами та заборонами, які накладені не з ініціативи відповідачів, і саме вказані обтяження можуть бути перешкодою для реалізації позивачем права власності. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з їх недоведеністю. Згідно ст.88 ЦПК України, в разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати, зокрема, понесені позивачем на сплату судового збору, позивачеві не компенсуються. За таких обставин подана позивачем заява про повернення надміру сплаченого судового збору у звязку із зменшенням позовних вимог - не підлягає задоволенню, оскільки заявлені ним вимоги не є вимогами майнового характеру, вираженими у певних грошових сумах, які можна зменшити або збільшити. На думку суду, позивач не зменшив позовні вимоги, а фактично відмовився від підтримання позовних вимог в частині виселення відповідачів, що також є підставою для відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed