Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Каховського міськрайонного суду Херсонської області про стягнення боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що між сторонами у простій письмовій формі був укладений договір позики за № 14/11/19-1 від 14.11.2019 року. відповідно до договору, позикодавець передає у власність позичальнику , а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 57 560 гривень 88 копійок, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ « ПриватБанк» ( 1 долар США = 24,3902 грн.) на день укладання договору позики еквівалентно 2 360 доларів США,00 центів. В свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений договором строк, та згідно з визначеними договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, які підлягає поверненню у строки та порядку, передбаченому договором буде відповідати 2 360,00 доларів США за курсом АТ КБ « ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 14.02.2020 року. Позика є безвідсотковою. Позикодавець зі свого боку умови договору виконав, про що відповідачем власноруч було складено розписку від 14.11.2019 року. однак, відповідач, всупереч вимогам договору позики суми боргу не повернув, на вимоги про повернення боргу, жодним чином не реагує. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошті у розмірі основної суми боргу 65 738,27 гривень, інфляційні збитки у розмірі - 4 739,73 гривні, 3% річних у розмірі - 2 107,89 гривень; неустойка ( 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) - 257 036,64 гривні та судові витрати з правничої допомоги. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31.03.2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимога наполягає у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату та місце слухання справи належним чином був сповіщений, про причини неявки суд не повідомлено. Відзив на адресу суду не надходив. Суд, зі згоди представника позивача постановляє про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2019 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики №14/11/19-1 ( а.с.4-5). Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 57 560,88 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ « ПриватБанк» ( 1 долар США= 24,3902 грн.) на день укладенні цього договору еквівалентно 2 360,00 доларів США, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2 360 долари США 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 14.02.2020 року. За домовленістю Сторін позика є безвідсотковою. Відповідно до пункту 11 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплаті Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості (а.с. 4-5). Відповідно до розписки від 14.11.2019 року, [PERSON] отримав від [PERSON] позику у розмірі 57 560, 88 гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ « ПриватБанк» ( 1 долар США= 24,3902 грн.) на день укладенні цього договору еквівалентно 2 360,00 доларів США. Вказану суму зобов`язується повернути до 14.02.2020 року( а.с.6). Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків». Частиною 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України , передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув борг протягом обумовленого періоду, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з останнього грошових коштів. Також суд вважає, що вимоги про стягнення 3 % річних за прострочення повернення позики та інфляційних збитків , неустойки, підлягають задоволенню, так як вони знайшли своє підтвердження доказами під час розгляду справи. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Між позивачем та адвокатом Жекало І.С. 20.12.2020 року укладено договір про надання правничої допомоги №20-1 ( а.с. 69). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію вказаного Договору, акт виконаних робіт від 20.12.2020, квитанцію до прибуткового касового ордера № 09/07-1 ( а.с.67,68,69). Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень є співрозмірними та підлягають стягненню відповідача на користь позивача.

Outcome: approved