Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, стягнення компенсації за відрив від звичайних занять. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ -220/0041/08/989 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року у розмірі 9507, 57 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.05.2020 року. 21.06.2012 року було видано виконавчий лист №1522/9783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеси. У Другому Приморському відділі ДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом №1522/9783/12. Водночас, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Вказує, що уклавши договір №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договір №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, у якому міститься п.4.1. «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України», відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору, а тому законним у даному випадку є стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. У зв`язку з цим, відповідно до п.4.1.Договору №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, просить стягнути пеню за несвоєчасне виконання договорів, яка згідно облікової ставки НБУ, за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року становить 101921,11 грн. Також, просить стягнути з відповідача компенсацію за відрив від звичайних занять, яка нарахована позивачем в розмірі 2361,50 гривень. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та письмові пояснення, згідно яких позов заперечив вказуючи, що після винесення рішення Приморського районного суду м. Одеси, право нараховувати процентів та пені по договору припиняється. Вважає, що розрахунок пені проведений позивачем є незаконним, оскільки ним нараховані подвійний розмір облікової ставки НБУ у розмірі % денних, а не річних, як це передбачено нормами чинного законодавства. До спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки обов`язковим визначенням розміру пені «за згодою сторін», а подвійна облікова ставка НБУ є граничною межею, яку сторони не можуть перевищити цією згодою. Положення, наданих позивачем до справи депозитних договорів не містять умов щодо погодження їх сторонами суми пені за прострочення повернення КС «Перше кредитне товариство» суми депозитних вкладів та нарахованих процентів. Також покликається, на те, що 1 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було порушено провадження по справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство Кредитної спілки «Перше кредитне товариство». Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року припинено провадження у справі про банкрутство, у зв`язку із затвердженням мирової угоди. Грошові вимоги до КС «ПКТ» виникли 22.10.2010 року, тобто до порушення справи про банкрутство Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (31.05.2011 року) та не були заявлені до 13.08.2011 року, а тому є погашеними. Зазначає, що стягнення виконавцем присуджених судовим рішенням грошових коштів на користь кредитора, який не подавав визначеної положеннями ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заяви, та з урахуванням затвердженої судом мирової угоди між боржником та комітетом кредиторів, є протиправним. Звертає увагу на те, що існують підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що обов`язок боржника відсутній з інших причин, а саме з положень ст.14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». У зв`язку із цим, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Подав відповідь на відзив, у якому позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача. Cуд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року позов [PERSON] до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ-1/0120/091551 від 21.09.2009 року та договором №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9 507, 57 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] в дохід держави суму судового збору у розмірі 95, 07 грн. У статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість, а таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань. КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою. Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги. Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року склав 101921,11 гривень. Однак, позивач належним чином не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення пені за період з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також при здійснені розрахунку не врахував, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство». Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про невиконання виконавчого листа №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року, виданого на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року. Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив, що ухвалене рішення на даний час є невиконаним, обмежившись наданням суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яка фактично засвідчує перебування виконавчого листа на виконані. Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «ПКТ» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора до боржника - КС «ПКТ», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ». Ухвала набрала законної сили та є чинною на даний час. Пунктом 8 цієї ухвали передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС«ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року. Таким чином, відповідно до Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011, вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними. Відтак, вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним депозитних договорів, строк виконання яких настав в 2009 та 2010 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року, отже позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство КС «ПКТ», та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року. З наведеного слідує, що зобов`язання КС «ПКТ» перед позивачем, які існували на підставі депозитних договорів №ЛВ-1/0120/091551 від 21.09.2009 року та №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, є припиненими в силу приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», будь-які штрафні (фінансові) санкції до відповідача у зобов`язанні, що припинилось не можуть бути застосовані. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Таким чином, суд вважає що відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими. У зв`язку з цим позов не підлягає до задоволення. Водночас, оцінюючи доводи сторін стосовно посилання на практику суду касаційної інстанції, як на підставу задоволення чи відмови в позові та спростування його доводів, суд приходить до переконання, що хоча наведені правові висновки висловлені у справах, які стосуються подібних з цією справою правовідносин, однак обставини зазначених справ не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у даній справі, тобто не є релевантними, а відтак не можуть бути застосовані у даній справі, як законна підстава для спростування і відхилення доводів сторін. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з вищевказаного, зважаючи на не доведення позивачем обґрунтованості вимог стосовно стягнення пені, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять. Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed