Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа Банк» з заявою «на отримання кредиту», та надав всі необхідні для отримання кредиту документи. ПАТ «Альфа Банк» розглянувши заяву Відповідача, та надані до неї документи, прийняв позитивне рішення про надання кредиту. Між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем було укладено Договір кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року. Згідно з умовами Договору кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року, ПАТ «Альфа Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 93000 грн., з кінцевим строком погашення до 16.02.2017 року. Відповідач виконував взяті на себе зобов'язання з істотним порушенням умов Договору кредиту, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року. В наслідок істотних порушень відповідачем зобов'язань за Договором кредиту, ПАТ «Альфа Банк» визнав строк повного повернення кредиту таким що настав, та розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючі телефонні дзвінки, письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості. Але вимоги ПАТ «Альфа Банк», щодо погашення простроченої заборгованості за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року, ПАТ «Альфа Банк», відповідачем були проігноровані, а прострочена заборгованість не сплачена. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк», прострочена заборгованість за яким станом на 23.12.2013 року складала: - прострочена заборгованість по тілу кредиту - 93000 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом - 32387,34 грн.; - прострочена комісія - 16200 грн.; - пеня - 10800 грн. Разом: 152387,34 грн. Відповідно до договору факторингу № 2013-1 від 23.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», ТОВ «Росвен Інвест Україна» набув статус Нового кредитора за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012, укладеного між ПАТ Альфа Банк» та [PERSON]. Станом на 23.12.2013 року прострочена заборгованість за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року, складала: 152387,34 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON], в сумі 152387,34 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,просив у позові відмовити,поскільки рішенням Ірпінського міського суду за 2013р із нього уже стягнута заборгованість за кредитним договором,яку він по мірі можливості буде погашати. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що 15.02.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір,відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 93000 грн., з кінцевим строком погашення до 16.02.2017 року. Відповідач виконував взяті на себе зобов'язання з істотним порушенням умов Договору кредиту, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року. Також,у судовому засіданні було встановлено,що у зв»язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору ПАТ «Альфа Банк» у 2012 р звернувся до Ірпінського міського суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості.Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09.01.2013р із відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» було стягнуто заборгованість за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року у суммі 116 727 гр 10 коп та судові витрати. 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500255391 від 15.02.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк». Однак,враховуючи ,що є рішення суду ,яке набрало законної сили про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором № 500255391 від 15.02.2012 року,суд вважає у позивача відсутні підстави для повторного стягнення заборгованості за кредитним договором,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у позові.Разом з цим,суд роз»яснює,що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5«Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.» На підставі ст. 525,526,551,611,625,630,1049,1050 ЦК України ,

Outcome: dismissed