Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають двох дітей. Зазначив, що через відмінність характерів та поглядів на життя і стосунки в сімї між ними існує непорозуміння. Внаслідок цього постійно виникають сварки. Також, зазначив, що вони припинили проживати разом і не ведуть спільного господарства; твердо вважає, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Враховуючи, що від відповідача, яка належним чином була повідомлена і не зявилась в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача і його представника та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 02 вересня 1995 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 242, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 194255 від 12 лютого 2016 року (а.с. 13). Сторони є батьками дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК № 320719 від 14 листопада 1997 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-БК № 285912 від 18 серпня 2004 року (а.с. 4, 5). За клопотанням відповідачки, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що позивач зазначив в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Позивач бажає розірвати шлюб, про що пояснив у судовому засіданні. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, а із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача наданих в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved