Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] 13 листопада 2007 року було укладено кредитний договір №96, на умовах якого банк надав відповідачу кредит у сумі 18207 доларів 92 центи США зі сплатою 10 % річних, з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2014 року. Згідно п.1.3.1 кредитного договору за обслуговування кредиту встановлювалася щомісячна плата в розмірі 0,13% від суми кредиту. 13 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. 27 листопада 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого процентна ставка за користування кредитними коштами встановлювалася в розмірі 17,5% річних. 27 листопада 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань. 15 грудня 2010 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткові договори, за умовами якого процентна ставка за користування кредитними коштами встановлювалась в розмірі 13,5 % річних. Зобов'язання відповідачем на момент звернення до суду з позовом виконані частково. Станом на 16 липня 2015 року заборгованість в гривневому еквіваленті 124994 гривні, з яких заборгованість за кредитом-4335,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 16 червня 2015 року-21,448810 грн. за 1 долар США - становить 92991 гривня 10 копійок; відсотки за користування кредитом-1077,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 16 червня 2015 року становить 23105 гривень 09 копійок; комісія-1793 гривні 10 копійок, штраф-7104 гривні 71 копійка. Посилаючись на ці обставини, просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не оспорював укладання договору та отримання кредиту, але заперечував проти суми нарахованої заборгованості, зазначаючи, що платежі по погашенню боргу були ним здійснені весною 2015 року у відділенні по вул. Харківська в м.Суми, але квитанцій на підтвердження у нього не має, за позовом же вбачається, що останній платіж був 19 вересня 2013 року. Також вважав, що банк не правомірно підняв процентну ставку, додаткові угоди він підписував під тиском. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України( арк.с.35). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору між позивачем та [PERSON] за №96 від 13 листопада 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 18207 доларів США 92 центи зі сплатою 10% річних, з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2014 року.( т.1 арк.с.6-14, 21). Згідно п.1.3.1 кредитного договору за обслуговування кредиту встановлювалася щомісячна плата в розмірі 0,13% від суми кредиту. 13 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.( т.1 арк.с.18-19). 27 листопада 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору, за умовами якого процентна ставка за користування кредитними коштами встановлювалася в розмірі 17,5% річних. 27 листопада 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань. (т.1 арк.с.20). 15 грудня 2010 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткові договори, за умовами якого процентна ставка за користування кредитними коштами встановлювалась в розмірі 13,5 % річних.(т.1 арк.с.22). Зобов'язання на момент звернення до суду з позовом відповідачем виконані частково. Станом на 16 липня 2015 року заборгованість в гривневому еквіваленті 124994 гривні, з яких заборгованість за кредитом-4335,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 16 червня 2015 року-21,448810 грн. за 1 долар США - становить 92991 гривня 10 копійок; відсотки за користування кредитом-1077,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 16 червня 2015 року становить 23105 гривень 09 копійок; комісія - 1793 гривні 10 копійок, штраф-7104 гривні 71 копійка.(т.1 арк.с.15-17,23-24). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується графіком погашення заборгованості по кредиту і відсотків за кредитом( т. 1 ар. с. 15-17), розрахунком заборгованості за кредитним договором ( т. 1 ар. с. 23-24). Всупереч положенням ст. ст. 12,81 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором. Посилання відповідача на те, що додаткові угоди про зміну процентної ставки ним були підписані під тиском з боку працівників банку не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. З матеріалів справи вбачається, що в 2016 році [PERSON] вже звертався до суду з позовом до «Всеукраїнського акціонерного банку» про визнання кредитного договору від 13 листопада 2007 року недійсним, посилаючись на те, що умови оскаржуваного договору суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, що призвело до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршення становища [PERSON] як споживача. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16 березня 2016 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні його позову до ВАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання недійсним кредитного договору №96 від 13 листопада 2007 року.( арк.с.110-111). Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження того, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий банком, є неправильним. Що ж стосується посилань відповідача на підписання додаткових угод під тиском працівників банку, то за певних обставин це може бути підставою для звернення до суду з самостійними позовними вимогами. Посилання [PERSON] на те, що він робив останній платіж весною 2015 року, а не 19 вересня 2013 року, як зазначено у розрахунку наданому банку, також не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки розмір заборгованості визначений банком станом на 16 липня 2015 року, а за поясненнями [PERSON] останній платіж ним був здійснений навесні 2015 року. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не повернули суму заборгованості по кредитному договору позов підлягає повному задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved