Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 06.02.2013 року у розмірі 50 085 грн. 41 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., зазначаючи, що 06.02.2013 року [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.02.2013 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 16.03.2020 року складає 50\~085 грн. 41 коп., яка складається з наступного: 27\~495 грн.68 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту; 27\~495 грн. 68 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн. 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 10\~618 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 9\~109 грн. 56 коп. нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 2\~361 грн. 21 коп. штраф (процента складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього в матеріалах справи мається заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем мешкання. Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про судове засідання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини неявки, відзив на позовну заяву не подала, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.02.2013 року. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 16.03.2020 року складає 50\~085 грн. 41 коп., яка складається з наступного: 27\~495 грн.68 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту; 27\~495 грн. 68 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн. 00 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 10\~618 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 9\~109 грн. 56 коп. нарахована пеня; 00 грн. 00 коп. нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 2\~361 грн. 21 коп. штраф (процента складова). На підтвердження позовних вимог позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.02.2013 року станом на 31.12.2015 року, станом на 30.09.2019 року, станом на 16.03.2020 року, виписку за договором б/н станом на 20.03.2020 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , довідку про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останній було надано кредитні картки № [NUMBER] з терміном дії до 07/16, № [NUMBER] з терміном дії до 12/19, № [NUMBER] з терміном дії до 09/21, копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», що відображає зміни та знаходиться на сайті www.privatbank.ua, копію документа, що посвідчує особу відповідача. Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату процентів, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню, штраф. Позивач,\~обґрунтовуючи право\~вимоги в\~цій частині,\~в тому\~числі їх\~розмір і\~порядок нарахування,\~крім самого\~розрахунку кредитної\~заборгованості за\~договором,\~посилався на\~довідку про умови надання кредиту з використанням карти «Універсальна», «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», та витяг\~з\~«Умов\~та правил\~надання\~банківських\~послуг в\~ПриватБанку», що відображає зміни та знаходиться на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці довідка про умови надання кредиту з використанням карти «Універсальна», «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», та витяг\~з «Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг в\~ПриватБанку» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначених в цих документах, які додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви довідку про умови надання кредиту з використанням карти ««Універсальна», «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», та витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому принципу справедливості розгляду справи судом, встановленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», що розміщений на сайті: www.privatbank.ua, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином,\~суд вважає,\~що довідка про умови надання кредиту з використанням карти «Універсальна», «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та\~витяг з\~«Умов\~та\~правил надання\~банківських\~послуг\~в ПриватБанку», що відображає зміни та знаходиться на сайті www.privatbank.ua, який не містятить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.07.2019 року (провадження 14-131цс19). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі вищевикладеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов`язання не виконує неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом в розмірі 27 495 гривень 68 копійок, а у стягненні інших заявлених позивачем сум (заборгованості за простроченими відсотками, пені, штрафи) необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог, з підстав зазначених вище. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. У пропорції до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1\~153 гривень 95 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial