Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача, розмір яких уточнив в процесі розгляду справи заявою від 23.09.2015 року та просить стягнути в свою користь страхове відшкодування у розмірі 8584 грн. 02 коп., пеню у розмірі 2064 грн. 32 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 600,0 грн. Крім цього, просить покласти на відповідача понесені ним у справі судові витрати, що складаються із сплаченого ним судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000,0 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.12.2014 року на вул.Зеленій,83 в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої транспортний засіб - автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки «Dacia Logan», реєстраційний номер [NUMBER], під його керуванням. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 30.12.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АІ/2658844, а відтак, 28.01.2015 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, що складається із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу зменшеного на розмір податку на додану вартість, а всього у розмірі 8584 грн. 02 коп. Однак, станом на сьогоднішній день страхове відшкодування йому не виплачено, про причини не виплати такого страховик не повідомив. Вважає, що оскільки з врахуванням положень п.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» останнім днем прийняття рішення щодо його заяви про виплату страхового відшкодування є 28.04.2015 року, а відтак на даний час окрім стягнення такого існують підстави застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді стягнення пені, розмір якої станом на 23.09.2015 року становить 2064 грн. 32 коп. Тому просить позов задоволити в цілому, стягнути з відповідача страхове відшкодування у зазначеному розмірі, пеню, а також понесені ним витрати на проведення експертизи в сумі 600,0 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з аналогічних підстав, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у перше судове засідання у даній справі подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі, в подальші судові засідання представник відповідача повторно не з'явився, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Разом з тим, відповідач подав до суду письмові заперечення на позовну заяву відповідно до яких частково заперечив позов, вважає, що позивач має право на виплату страхового відшкодування, виходячи з розміру визначених матеріальних збитків 8505,05 грн., згідно звіту про оцінку транспортного засобу, складеного на замовлення страховика. При цьому вважає, що розмір страхового відшкодування повинен бути зменшений на суму податку на доданку вартість відповідно до п.36.2 Закону. В частині стягнення пені відносно позову заперечив, вважає вимогу безпідставною, оскільки в їхньому журналі реєстрації вхідної кореспонденції відсутня відмітка про подачу позивачем заяви від 28.01.2015 року, позивачем не долучено належних доказів направлення такої заяви відповідачу, а відтак вважає, що у відповідача не виникало обов'язку щодо виплати страхового відшкодування у строк до 28.04.2015 року. Крім цього, вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000,0 грн., оскільки станом на 05.10.2015 року відповідачу не надано детального розрахунку витрат на правову допомогу, а тому гонорар адвоката позивача не є належним чином обґрунтований з врахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.12.2014 року на вул.Зеленій,83 в м.Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів - автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Dacia Logan», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу перебував у його власності (а.с.8). Згідно з постановою Личаківського районного суду м.Львова від 30.12.2014 року (а.с.37), винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] При цьому, судом безспірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АІ/2658844. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Зокрема, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається із долученої до матеріалів справи заяви від 15.01.2015 року, врученої відповідачу 28.01.2015 року (а.с.11), після настання дорожньо-транспортної пригоди позивач, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування у розмірі 10300,83 грн. внаслідок заподіяння шкоди його автомобілю застрахованим автомобілем під керуванням [PERSON] Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4868 від 22.12.2014 року (а.с.12-36), вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Dacia Logan», реєстраційний номер [NUMBER], станом на момент огляду становив 10300 грн. 83 коп. Крім цього, позивачем понесені збитки, пов'язані із заподіянню шкоди його транспортному засобу у виді оплати вартості експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 600,0 грн. (а.с.38). У своїх запереченнях відповідач не визнав розмір вказаного позивачем страхового відшкодування, покликаючись на порушення з вини позивача порядку оцінки заподіяних збитків, що призвело до неправильного встановлення розміру заподіяної шкоди. Дійсно, з аналізу положень п.33.3 ст.33 та п.34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає обов'язок відповідача, як страховика, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а у позивача, як власника пошкодженого майна, протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). При цьому, п.34.3 Закону передбачено право позивача на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди у випадку не виконання страховиком свого обов'язку передбаченого п.34.2 Закону. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Однак, як встановлено в судовому засіданні заява про здійснення страхового відшкодування позивача була вручена відповідачу 28.01.2015 року, і протягом 10-и робочих днів, в термін до 11.02.2015 року, відповідачем жодних дій для виконання покладеного на нього Законом обов'язку щодо забезпечення оцінки пошкодженого майна вчинено не було. А відтак, суд приходить до переконання про наявність у позивача підстав для отримання страхового відшкодування, виходячи з розміру збитків визначених залученим ним експертом. Вирішуючи питання про визначення розміру збитків, суд враховує, що окрім представленого позивачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 22.12.2014 року № 4868 (а.с.12-36), на даний час відповідачем подано суду інший звіт про розрахунок вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням коефіцієнта зносу для визначення розміру страхового відшкодування від 17.09.2015 року (а.с.73-78), відповідно до якого визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з врахуванням зносу та обмежень і допусків в межах яких відбувалася оцінка, в розмірі 8505 грн. 05 коп. Вирішуючи питання щодо належності та допустимості зазначених доказів, суд виходить з наступного. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Згідно зі ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Відповідно до вимог ст.ст.5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належний доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт автотоварознавчого дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності. Аналізуючи представлені звіти про оцінку пошкодженого майна, суд враховує, що обидві оцінки проводилися у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395). Наявні розбіжності в результатах висновків експертних досліджень оцінювача - ФОП [PERSON] (проведеного на замовлення страховика) та експерта [PERSON] (проведеного на замовлення позивача) на переконання суду пояснюються тим, що останній має кваліфікацію суб'єкта оціночної діяльності (а.с.36), провів більш детальний огляд пошкодженого транспортного засобу, коректно оцінив вартість деталей та ремонтних робіт станом на день проведення огляду, що відбувся через декілька днів після дорожньо-транспортної пригоди, врахувавши та описавши у дослідженні підстави застосування як значення фізичного зносу, так і інших коефіцієнтів, які використовуються при проведенні відновлювального ремонту, тому оцінена ним шкода була розрахована у порядку, встановленому законодавством. В той же час, оцінка спеціалістами страховика здійснювалася виключно на підставі пред'явлених документів, маркетингу ринків збуту об'єктів порівняння при проведенні підрахунків на дату оцінки, без детального огляду та дослідження пошкодженого транспортного засобу. Саму оцінку проведено лише 17.09.2015 року, а відтак вказаний акт оцінки майна судом не може бути взяти до уваги як належний доказ у справі. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що правильним є визначення розміру страхового відшкодування, виходячи з оціненого експертом [PERSON] розміру вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, що становить 10300 грн. 83 коп. Одночасно суд враховує, що уточнивши позовні вимоги заявою від 23.09.2015 року, позивачем правильно зменшено розмір страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у відповідності до вимог п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на доплату в розмірі, що не перевищує суми податку, у нього виникне право за умови надання страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в цій частині, у зв'язку з чим їх слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 9184 грн. 02 коп., що складається із заподіяних збитків позивачу у виді вартості реальної шкоди заподіяної транспортному засобу позивача в сумі 8584 грн. 02 коп. та витрат понесених у зв'язку з проведенням експертизи в сумі 600,0 грн. Крім цього, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, виходячи з наступного. Пунктом 1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик,

Outcome: approved