Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за воду та послуги каналізації, вказуючи, що вони проживають у [ADDRESS] та користуються послугами КП «Водоканал», однак не вносять вчасно оплату за надані послуги в зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.06.2009р. по 31.05.2014р. в розмірі 29798,08грн., яку позивач просить стягнути, а також суму судового збору, понесену ним при зверненні з позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача просив уточнений позов задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] проти позову заперечувала, у зв'язку з тим, що позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності, просили у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст.66-68 ЖК України наймач зобов'язаний робити оплату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації, у встановленому розмірі і вчасно. У відповідності зі ст. 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени родини несуть солідарну відповідальність по своїх обов'язках, зв'язаним з найманням житла. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ГК України, повинні виконуватись належним чином згідно умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення», збір абонентної плати з населення за вказані послуги проводиться окремо від інших комунальних послуг. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають у [ADDRESS] та користуються послугами КП «Водоканал», однак не вносять вчасно оплату за надані послуги в зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість за період з 01.06.2009р. по 31.05.2014р. в розмірі 29798,08грн. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2014 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя в прийнятті заяви КП «Водоканал» про видачу судового наказу з відповідачів було відмовлено, у зв'язку з тим, що заявник заявив вимоги поза межами позовної давності без надання доказів переривання перебігу позовної давності, що вказувало про наявність спору про право Отже, КП «Водоканал» звернувшись у вересні 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинив дію, передбачену ч. 2 ст. 264 ЦК України, перервавши строк позовної давності. Таким чином, враховуючи строки здійснення платежів, в межах строку позовної давності з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з вересня 2011 року по червень 2014 в розмірі 20193,26грн., а вимоги позову про стягнення заборгованості з червня 2009 року по серпень 2011 року знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають Таким чином, аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково та з відповідачів на користь позивача стягненню підлягає заборгованість по оплаті за воду та послуги каналізації в розмірі 20193,26грн., а також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial