Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 29.09.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22-5Q3/09-2005А, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 22 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання між банком та [PERSON] укладено Договір поруки № 22-5Q3/09-2005А від 29.09.2005 року. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс». 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12-КВ, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А та договором поруки № 22-5Q3/09-2005А перейшло ТОВ «Вердикт Фінанс». 15.07.2020року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір № 15/07/2020 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А. Станом на 04.11.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 105 282,83 грн., яку просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Крім того, стягнути з відповідачів судовий збір - 2 102,00 грн. та витрати на правову допомогу - 20 000,00 грн. 01.12.2020 року матеріали справи надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва (подано по пошті 25.11.2020 року). 02.12.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 04.12.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 14.12.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачам за адресою, яка вказана у позовній заяві, та отримано 02.02.2021 року та 04.02.2021 року. Ухвалою від 14.04.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 16.02.2021 року та 24.02.2021 року надійшли відзиви на позовну заяву. 18.03.2021 року надійшла відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що 29.09.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22-5Q3/09-2005А, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 22 000,00 доларів США, еквівалент 111 100,00 грн. на придбання транспортного засобу марки «Nissan», 2005 року випуску, кузов № [NUMBER] , зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних за їх користування. Даний автомобіль був переданий в заставу для забезпечення виконання зобов`язання. 29.09.2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] і [PERSON] укладено Договір поруки № 22-5Q3/09-2005А, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12 щодо передачі грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і № 22-5Q3/09-2005А від 29.09.2005 року. 20.04.2012 року право вимоги за кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А від 29.09.2005 року передано ТОВ «Вердикт Фінанс» згідно Договору факторингу № 05/12-КВ, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс». 15.07.2020 року право вимоги за кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А від 29.09.2005 року передано ТОВ «Вердикт Капітал» згідно Договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 15-07/2020, укладеного між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал». По даній справі позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 22-5Q3/09-2005А від 29.09.2005 року в розмірі 105 282,83 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель, відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначив, що ним дійсно не виконано в повному обсязі зобов`язання, станом на 29.09.2011 року - дата настання строку повернення кредиту, у нього є борг в розмірі 71 754,04 грн. Однак, строк позовної давності сплинув. У задоволенні позову просив відмовити. [PERSON] в своєму відзиві на позовну заяву просила відмовити в задоволенні позову, оскільки станом на 30.09.2011 року позичальник порушив умови договору, однак стягувач не пред`явив до неї вимоги у визначений законом строк, що свідчить про припинення поруки. З матеріалів справи установлено, згідно умов кредитного договору, позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти до 29.09.2011 року. Однак позов подано 25.11.2020 року. Судом було встановлено і те, що 21.07.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва розглянуто справу № 755/7125/14-ц за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно та зобов`язання вчинити певні дії, та ухвалено рішення, яким вимоги товариства залишені без задоволення. Ухвалою від 21.01.2015 року Апеляційний суд м. Києва залишив без змін рішення суду першої інстанції. В касаційному порядку рішення не оскаржувалось. Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження №61-21807св19. Відповідно до положень ч.3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Викладені обставини свідчать по те, що договір поруки припинив своє дію в порядку ст. 559 ЦК України, та позивачем пропущено строк позовної давності, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed