Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нежитлові будівлі. Даний позов обґрунтований наступним: 10.01.2014 року позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу нежитлових будівель, погодили всі належні умови /ціну, порядок передачі коштів та будівель, посвідчення договору в нотаріальному порядку/. Договір був укладений в письмовій формі. Після виконання позивачем усіх зобов'язань, відповідачем було передано [PERSON] зазначені будівлі та ключі від них. Проте, взятих на себе зобов'язань посвідчення договору в нотаріальному порядку відповідач не виконав. На підставі викладеного, позивач просить суд у відповідності до вимог ст.. 220, ст.. 638 ЦК України, визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на нежитлові будівлі. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити у повному обсязі. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, теж надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: По справі встановлено, що 10 січня 2014 року між [PERSON] та Чернівецьким міжгосподарським ТОВ «Шляховик» був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель: будівлі Ангару загальною площею 533,3 кв. м. та будівлі Адмінкорпусу загальною площею 322,6 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. При укладені договору сторонами було погоджено всі належні умови купівлі-продажу нежитлових будівель. Зокрема, щодо ціни, порядку передачі коштів та будівель, посвідчення договору в нотаріальному порядку. За домовленістю з відповідачем, договір укладений в письмовій формі. Продаж будинку вчинений за ціною: будівлі Адмінкорпусу - за 8 0000, 00 грн. /вісімдесят тисяч/ гривень, будівлі Ангару - за 79 000, 00 грн. /сімдесят дев'ять тисяч/. Згідно з умовами укладеного договору, позивачем було того ж дня проведено повний розрахунок з продавцем /відповідачем/ - сплачено в касу Чернівецького міжгосподарського ТОВ «Шляховик» обумовлену договором суму, що стверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №№1, 2 від 10.01.2014 року. Після виконання позивачем зобов'язань покупця , відповідач передав [PERSON] зазначені будівлі, згідно накладних №№1, 2 від 10.01.2014 року та ключі від будівель. З того часу позивач постійно користувався даними будівлями, здійснював ремонтні роботи в придбаних будівлях. Згідно з умовами договору купівлі-продажу від 10.01.2014 року, продавець /відповідач/ зобов'язався до 30.06.2014 року виготовити технічну документацію та посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідач своїх зобов'язань по нотаріальному посвідченню договору не виконав, проте передав позивачу технічний паспорт на нежитлові будівлі та звіти про визначення ринкової вартості зазначених будівель. Від зобов'язання по нотаріальному посвідченню договору відмовився, мотивуючи відсутністю коштів на дане оформлення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час укладання договору купівлі-продажу нежитлових будівель [PERSON] та Чернівецьке міжгосподарське ТОВ «Шляховик» досягнули домовленості щодо істотних умов, позивач повністю оплатив вартість нежитлових будівель, а саме: будівлі Адмінкорпусу загальною площею 322,6 кв. м. та будівлі Ангару загальною площею 533,3 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №№1, 2 від 10.01.2014 року), а продавець передав йому нежитлові будівлі, ключі від них, і хоча укладений між ними договір купівлі-продажу не нотаріально не посвідчений, але є дійсним,оскільки право власності у позивача виникло з моменту оплати та отримання майна. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.174 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши надані докази, встановивши правовідносини, що склались між позивачем і відповідачем та правові норми, що їх регулюють, суд дійшов висновку, що, з огляду на зазначені вище обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved