Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що відповідачі добровільно покинули місце проживання у належному позивачеві житловому будинку, не приймають участь в утриманні приміщення, оплаті житлово-комунальних послуг, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачі два роки не проживають у квартирі, їх реєстрація унеможливлює отримання ним субсидії. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на аналогічні обставини. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, заяв, клопотань чи заперечень суду не надали, про причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що у належній позивачеві квартирі відповідачі не проживають з 2014 року, зараз в квартирі ніхто не проживає. Вислухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності, технічним паспортом, інформаційною довідкою. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення суду від 09.12.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, судовим рішенням. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірному житловому будинку в якості членів сімї власника (дружина та донька дружини відповідно), що підтверджується довідками. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживають з 2014 року, що підтверджується квитанціями, довідками, показами свідків. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачі зареєстровані у спірному житловому приміщенні, але їх реєстрація породжує наслідки у виді додаткових витрат на утримання житла без згоди власника, це обмежує позивача у здійсненні належного йому права власності на спірне житлове приміщення, створює обмеження і перешкоди у реалізації однієї із складових права власності права розпорядження, а неможливість оформлення державної допомоги та додаткові витрати власника через відмову відповідачів знятися із реєстраційного обліку у позасудовому порядку порушує права власника на належне користування майном. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів грунтується на законі. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав власника доведений належними і допустимими доказами, а відповідачі всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не подали заперечень на позов та їх не довели. Таким чином, позовні вимоги грунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved