Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що 20.06.2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на порушення відповідачем умов повернення кредиту, позивач просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року становить 23550,55 грн. та складається з: 13236,20 грн. заборгованість за кредитом; 8016,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 1097,65 грн. за процентною складовою, а також сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності в якому не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, подала до суду заяву про приєднання до матеріалів справи довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.12.2015 року про відсутність заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки в поданій відповідачем заяві відсутні відомості про причини неявки в судове засідання, а також відсутність згоди останньої на розгляд справи у її відсутність, суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.06.2013 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.06.2015 року перед відповідачем виникла прострочена заборгованість по договору в сумі 23550,55 грн., яка складається з: 13236,20 грн. заборгованість за кредитом; 8016,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 700 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 1097,65 грн. за процентною складовою. Разом з цим, як вбачається з довідки Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 04.12.2015 року [PERSON] станом на 04.12.2015 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 599 ЦК України закріплено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а згідно вимог ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких заперечень або доказів, які б спростовували наданий відповідачем доказ про відсутність заборгованості позивачем не надано, хоча листом від 09.12.2015 року судом було повідомлено позивача про наявність вказаних відомостей. Таким чином, з урахуванням наведених правових норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсягу. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed