Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і стягнення матеріальної та моральної шкоди. У його обґрунтування зіслався на те, що з 27.07.1994 року по 06.07.2012 року перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання, вони придбали у квартиру по вул. Шептицького, 29/98 у м. Червонограді Львівської області. 20.11.2013 року відповідачка поміняла замки вхідних дверей, чим перешкоджає йому у доступі до квартири. Просить зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою по вул. Шептицького, 29/98 у м. Червонограді Львівської області; відшкодувати йому завдані цим матеріальні та моральні збитки. Судові витрати покласти на відповідачку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, уточнив їх, а саме не ставить вимоги, щодо стягнення з відповідачки матеріальної шкоди. Додатково пояснив, що у добровільному порядку не може домовитися з відповідачкою щодо користування квартирою, остання змінила замки до вхідних дверей у квартиру, чим створює йому перешкоди у користуванні його майном. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, додатково пояснила, що [PERSON] під час купівлі квартири ввів її в оману, пообіцявши повернути кошти за його частку вищевказаної квартири. Остання була придбана частково за кошти її батька. Окрім цього вказала, що замінила замки до вхідних дверей у квартиру внаслідок їх зношення із плином терміну експлуатації. Також зазначила, що позивач протягом сімейного життя проявляв неповагу та агресію до неї та їхнього сина, принижував її честь та гідність, застосовував до неї фізичне насильство. Така поведінка позивача тривала і після розірвання шлюбу, за що той притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Тому, просить у позові відмовити. Представник відповідачки підтримала пояснення [PERSON], просила у позові відмовити у звязку із його безпідставністю. Допитаний у суді свідок [PERSON] пояснив, що є батьком відповідачки, а позивач є його колишнім зятем. За час їхнього сімейного життя, вони придбали спірну квартиру, частину коштів даввін. У звязку із агресивною поведінкою позивача їхнє сімейне життя не склалось у звязку із чим у 2012 році шлюб між ними розірвано. На даний час у позивача є інша сімя, тому вважає, що він не має права проживати у даній квартирі. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки та її представника, пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON]В перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1994 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06.07.2012 року розірвано. У даному шлюбі у них народився син Данило, [INFO]. За час спільного проживання, сторони придбали квартиру по вул. Шептицького, 29/98 у м. Червонограді Львівської області, що підтверджується договором купівлі продажу АЕЕ №474614 від 05.10.2001 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1-2395. Як вбачається із реєстраційного посвідчення на квартиру серії БТІ 007351, виданим ДКП Червоноградським міським бюро технічної інвентаризації ? частини вищевказаної квартири зареєстрована за [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст.356 ЦК України визначено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. В позовній заяві, позивач просить зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою №98 у будинку №29 по вул. Шептицького у м. Червонограді, у тому числі шляхом надання йому комплекту ключів вхідних дверей. Відповідно до положень ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Однак, як встановлено судом сторони не можуть дійти згоди щодо спільного користування майном. Посилання відповідачки на те, що [PERSON] після розірвання шлюбу агресивно поводився із нею, проявляв до неї неповагу та застосовував фізичне насилля, що підтверджується вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 24.12.2013 року та постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 07.10.2014 року, судом до уваги не приймається оскільки вчинення неправомірних дій позивача стосовно відповідачки не є предметом судового розгляду, оскільки предявлені вимоги про вирішення питання про учення перешкод у користуванні майном, що перебуває у спільній власності. Твердження [PERSON] про те, що позивач не має права на дану квартиру, оскільки така придбана її батьком, обєктивно спростовується як поясненнями позивача, який вказав, що кошти на квартиру давались ним спільно із батьком відповідачки, а також копіями договору купівлі продажу, реєстраційного посвідчення на квартиру, з яких вбачається, що спірна квартира придбана сторонами спільно за час перебування їх у шлюбі. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якого Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року\~\~№475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року»,\~\~Першого протоколу та протоколів 2,4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм\~\~майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним\~\~йому майном. Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Отже, судом встановлено, що відповідачка чинить [PERSON]П, перешкоди у користуванні його майном. Даний факт підтверджується поясненнями відповідачки, яка пояснила, що змінила замки до вхідних дверей квартири. Враховуючи вищенаведене, а також те, що спірна квартира знаходиться у спільній часткові власності сторін, а відповідачка, чинить перешкоди у користуванні даним майном, що порушує право власності позивача, тому суд прийшов до висновку ці вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вирішив наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України кожен громадянин має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. В абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач у ході судового розгляду справи не довів та не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди, у зв'язку з чим позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] судовий збір сплачений ним в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial