Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за вкладом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем був укладений 20 січня 2015 року договір банківського вкладу (депозиту), за яким банк відкриває позивачу депозитний рахунок, на якому зберігає 3300 грн. строком до 20 квітня 2015 року на умовах договору про банківський вклад. Умовами угоди було передбачено, що у разі дострокового припинення дії договору вклад сплачується позивачу шляхом зарахування на поточний рахунок. Такий випадок настає, коли вкладник письмово заявляє про бажання припинити дію договору банківського вкладу до закінчення строку його дії, тому такий договір вважається припиненим достроково, та на підставі цього банк сплачує позивачу суму вкладу та відсотки. Вказував, що він 11 лютого 2015 року повідомив банк про дострокове припинення договору та отримання вкладу, внаслідок чого представниками відповідача було зараховано на поточний рахунок позивача суму вкладу. Однак позивач зауважував, що фактично зняти зараховані на його рахунок у банку кошти він не має можливості, оскільки його картку було заблоковано, а представники банку видати належні йому кошти відмовились. Вказував, що станом на 27 лютого 2015 року йому належний вклад представники відповідача не повернули. Вважаючи порушеним його законне право власності на вклад з боку представників ПАТ «Дельта Банк» просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму депозиту в розмірі 3300 грн. за договором банківського вкладу від 20 січня 2015 року, а також просив суд стягнути з ПАТ «Дельта Банк» сплачений ним судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності за наявними матеріалами справи, наполягаючи на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Від представника відповідача, який діє на підставі довіреності, Ємельяненко І. В., до суду надійшли письмові заперечення, за якими, не визнаючи заявлені вимоги [PERSON], представник відповідача просив суд відмовити у заявленому позові, посилаючись на наступне. Зазначав, що, по-перше, позивачем не було обрано належний спосіб захисту відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України. Зазначав, по-друге, що уся сума вкладу за договором від 20 січня 2015 року була повернута [PERSON] шляхом перерахування на його поточний рахунок, відкритий в банку, тому свої зобовязання перед [PERSON], вважає представник відповідача, ПАТ «Дельта Банк» виконав. Зазначав, по-третє, що представники відповідача банку жодним чином не обмежують право [PERSON] користуватися належним йому вкладом, тому стягнення з банку суми вкладу позивача неможливе, оскільки таким вкладом, який належить [PERSON], відповідач розпоряджатися не має права. Також зазначав, що [PERSON] не звертався до відповідача із розпорядженням щодо коштів на депозитному рахунку із відповідним документом, передбаченого зразка. Представник відповідача, натомість, у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановлячи заочне рішення, тому на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий [PERSON] позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. ст. 526, 610 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. На підставі ст. 1060 ЦК договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). При цьому за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу - Банківський рахунок), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Так відповідно до ст. 1066 ЦК за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. За ч. 3 ст. 1068 ЦК банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. На підставі ч. 1 ст. 1074 ЦК обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. За ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 2 березня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», тому із 3 березня 2015 року на підставі вказаної постанови Правління НБУ Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» з призначенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. А в свою чергу, вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Згідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Натомість за п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 цього Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Судом було встановлено, що між позивачем, [PERSON], та відповідачем, ПАТ «Дельта Банк», був укладений 20 січня 2015 року договір банківського вкладу (депозиту) № 00005010080598, за яким позивач розміщує суму вкладу в розмірі 3300 грн. на строк до 20 квітня 2015 року під 13% річних. На виконання умов договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок [NUMBER]. При цьому зарахування вкладу на відкритий банком депозитний рахунок здійснюється серед іншого з рахунку вкладника, відкритого в банку, в день укладання договору. В разі дострокового припинення дії договору вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки на рахунок [NUMBER]. Також у договорі зазначено, якщо вкладник письмово заявляє про бажання дострокового припинення дії договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку, тобто до 20 квітня 2015 року, то дія вказаного договору вважається припиненою достроково, а банк на підставі цього виплачує вкладнику весь вклад. При цьому вкладник повинен повідомити банк про вимогу повернення вкладу не менш ніж за три банківські дні до очікуваної дати повернення вкладу. Також при проведенні повернення вкладу банком проводиться перерахунок сплачених раніше відсотків вкладнику, які утримуються з суми вкладу. Вказаний договір між банком та вкладником діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (а. с. 5). На підставі копії заяви [PERSON] від 10 лютого 2015 року вбачається, що позивач звертався до ПАТ «Дельта Банк» із вимогою припинити дію депозиту за його вкладом за договором банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2015 року № 00005010080598, та яка була отримана представниками відповідача 10 лютого 2015 року (а. с. 27). Згідно до скарги [PERSON] від 16 лютого 2015 року вбачається, що позивач звертався до представників ПАТ «Дельта Банк», оскільки йому було відмовлено в видачі грошових коштів за депозитним договором № 00005010080598 від 20 січня 2015 року, який було достроково припинено (а. с. 7). Також [PERSON] звертався до ПАТ «Дельта Банк» 26 лютого 2015 року з вимогою видати належні йому грошові кошти, які були перераховані на картковий рахунок позивача у банку (а. с. 26). З аналогічними скаргами на незаконність дій представників відповідача позивач звертався 19 березня 2015 року та 2 квітня 2015 року до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на час запровадження тимчасової адміністрації відповідача (а. с. 19, 38). На підставі виписки ПАТ «Дельта Банк» від 8 травня 2015 року з рахунку [PERSON] [NUMBER] вбачається, що 20 січня 2015 року відповідачем було залучено кошти вкладника на депозит на підставі угоди № 00005010080598 від 20 січня 2015 року в сумі 3300 грн. Також у виписці зазначено, що 16 лютого 2015 року відбулось повернення депозиту вкладнику на підставі угоди № 00005010080598 від 20 січня 2015 року в сумі 3281,30 грн. на рахунок позивача (а. с. 44-48). Судом таким чином було встановлено, що позивач в метою дострокового припинення строку дії договору банківського вкладу від 20 січня 2015 року звернувся до банку 10 лютого 2015 року із заявою про повернення банківського вкладу. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти, провівши перерахунок нарахованих відсотків, чого банк однак не здійснив, чим порушивши грошові зобов'язання перед позивачем. Суд при цьому відхиляє посилання представника відповідача, що позивачем не було обрано належний спосіб захисту, оскільки в судовому засіданні було встановлено ухилення ПАТ «Дельта Банк» до введення тимчасової адміністрації провести видачу вкладу [PERSON], строк дії договору якого було припинено, що також не було здійснено представниками тимчасової адміністрації. Також суд не приймає посилання представника ПАТ «Дельта Банк» на те, що [PERSON] не звертався до відповідача із розпорядженням щодо його коштів на депозитному рахунку, оскільки це було спростовано матеріалами справи, а в умовах договору банківського вкладу не було визначено якусь форму, окрім письмової, такого звернення вкладника. Суд зауважує, що посилання представника банку на те, що сума вкладу за договором від 20 січня 2015 року була повернута [PERSON], необґрунтовані, оскільки перерахування вкладу на рахунок у банківській установі не є підтвердженням фактичної видачі вкладу позивачу, право на що останній згідно умов договору банківського вкладу та норм закону має, тому є недоречними доводи відповідача, що банк не обмежує право [PERSON] щодо використання належних позивачу коштів. Крім цього Верховний Суд України у своїй постанові від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13 висловив правову позицію, за якою вбачається, що відповідно до ст. ст. 526, 1058 ЦК зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки), тому в випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку без надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК. Оскільки доказів повернення грошових коштів [PERSON] представниками банку не було надано, то в судовому засіданні було встановлено, що станом на теперішній час суму вкладу [PERSON] представники ПАТ «Дельта Банк» не повернули у порушення умов договору банківського вкладу від 20 січня 2015 року, який було достроково припинено на підставі заяви вкладника банку. Суд дійшов висновку, що сума вкладу, на яку має право [PERSON] становить за депозитним договором від 20 січня 2015 року 3281,30 грн., що було підтверджено належною випискою ПАТ «Дельта Банк» з рахунку вкладника. Таким чином оскільки позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» 10 лютого 2015 року з вимогою повернути йому вклад за договором від 20 січня 2015 року № 00005010080598, тобто до моменту введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», то розмір вкладу [PERSON] в сумі 3281,30 грн. повинен бути стягнутий з ПАТ «Дельта Банк», оскільки обмеження задоволення вимог вкладників під час тимчасової адміністрації відповідача за змістом ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. На підставі переліченого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума вкладу в розмірі 3281,30 грн., тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При поданні до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Натомість відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Таким чином при поданні вказаного позову до суду [PERSON] був звільнений від сплати судового збору. З урахуванням переліченого суд роз'яснює позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається заявнику за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Outcome: partial