Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з відповідачем 05 грудня 2007 року уклав з договір позики, згідно якого відповідач взяв у нього в борг 1300000 гривень, які зобов'язувався повернути в строк до 05 січня 2012 року. 05 травня 2009 року з відповідачем укладено додаткову угоду, якою змінено порядок виконання договору позики. Згідно умов додаткової угоди в рахунок часткового погашення зобовязання за договором позичальник зобовязався надавати йому в оренду нежитлове приміщення, розташоване по вулиці Пушкінська, 10 міста Києва. До даного часу борг відповідачем не повернуто, заборгованість за договором в розмірі 1233333 гривень 50 копійок та 3 % річних в розмірі 24936 гривень 99 копійок позивач просив стягнути в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що за змістом укладеного сторонами договору відповідач зобовязався повертати позику рівними частинами по 27083 гривні 33 копійки. Умови договору до укладення додаткової угоди не виконував. Згідно умов укладеної додаткової угоди він передав в оренду позивачу належне йому нежитлове приміщення та щомісячно зобовязався повертати по 25000 гривень. Укладаючи додаткову угоду, сторони домовились, що розмір орендної плати складає різницю між розміром щомісячних платежів, які зобовязаний був сплачувати позивач за договором позики, та розміром щомісячних платежів, визначеним додатковою угодою, тобто 2083 гривні 33 копійки. Позивач орендував нежитлове приміщення з часу укладення додаткової угоди до закінчення строку дії договору позики, за вказаний термін розмір орендної плати склав 66666 гривень 50 копійок. Розмір боргу за вирахуванням вказаної суми склав 1233333 гривень 50 копійок. Три відсотки річних розраховані за період з часу закінчення дії договору позики до часу звернення до суду. Відповідач викликався до суду за зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України договором позики є угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. В судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2007 року сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти, а останній зобов'язувався повернути борг до 05 січня 2012 року. Предметом договору були кошти в сумі 1300000 гривень, які відповідач отримав при підписанні договору 05 грудня 2007 року. Пунктами 2 та 9.1 договору сторони передбачили, що позика передається позичальнику готівкою при підписанні договору, належний чином підписаний договір є доказом передання коштів від позикодавця до позичальника. Отже, борговим документом, що підтверджує укладання договору позики, являється складений сторонами письмовий договір позики, який посвідчив отримання відповідачем коштів в сумі 1300000 гривень, що відповідає положенням частини 2 статті 1047 ЦК України. Вказаним документом позивач підтверджує своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання за договором позики. З огляду на положення статей 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, та доводи представника позивача, суд дійшов висновку про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно пункту 5 договору позики позичальник зобовязався розпочати повернення позики 05 січня 2008 року та повертати її щомісячними рівними платежами по 27083 гривні 33 копійки шляхом передачі коштів готівкою. Розмір щомісячного платежу сторонами розраховано шляхом ділення суми позики на кількість місяців строку дії договору позики (1300000 : 48). 05 травня 2009 року сторонами укладено додаткову угоду про зміну порядку виконання договору. Згідно пункту 2 угоди з часу її укладення виконання відповідачем обовязків за договором позики мало здійснюватися шляхом надання в оренду позивачу належного йому нежитлового приміщення, розташованого по вулиці Пушкінська, 10 міста Києва, та сплати щомісячних платежів в розмірі 25000 гривень. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Останнім днем повернення позики є 05 січня 2012 року. У встановлений строк та до даного часу відповідачем борг в повному розмірі не повернуто. Встановлено, що з часу укладення додаткової угоди про зміну порядку виконання договору з 05 травня 2009 року по дату закінчення строку дії договору позики 05 січня 2012 року позивач орендував нежитлове приміщення, належне позивачу. Щомісячний розмір орендної плати встановлений сторонами як різниця між розміром щомісячних платежів, які зобовязаний був сплачувати позивач за договором позики в сумі 27083 гривні 33 копійки та розміром щомісячних платежів, визначеним додатковою угодою в сумі 25000 гривень, тобто 2083 гривні 33 копійки. За період з 05 травня 2009 року по 05 січня 2012 року розмір орендної плати склав 66666 гривень 50 копійок (2083, 33 х 32). Кошти, які відповідач зобовязався повертати позичальнику в рахунок боргу щомісячними платежами, ним не сплачувались. Вказані обставини не спростовані відповідачем, підтверджені письмовими доказами, отже є встановленими. За вирахуванням суми коштів, що мали статус орендної плати, розмір боргу позичальника складає 1233333 гривні 50 копійок (1300000 66666,50), тому вимоги позивача про примусове стягнення позичених коштів являються обґрунтованими. Правові наслідки прострочення боржником грошового зобовязання, що встановлені ст.ст. 625, 1048 ЦК України, настають у разі невиконання зобовязання з повернення предмета позики. Оскільки судом встановлено факт порушення цивільного права позивача за договором позики, наявні підстави для застосування правових наслідків, що настають у разі невиконання зобовязання з повернення предмета позики. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням, у тому числі, 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи заявлені вимоги про застосування вказаної норми відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобовязання з урахуванням 3 % річних від суми позики. Позовна вимога про стягнення 3 % річних від суми позики в розмірі 24936 гривень 99 копійок підлягає частковому задоволенню з огляду на ті обставини, що розмір відсотків річних позивачем розраховано невірно. За період часу з 06 січня 2012 року по 06 вересня 2012 року розмір 3 % річних від простроченої суми склав 24835 гривень 62 копійки. Розрахунок 3 % річних розрахований судом за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Кількість днів прострочення складає: з 06 січня 2012 року по 06 вересня 2012 року 245 днів. Сума санкції = 1233333,50 х 3 х 245 : 365 : 100 = 24835, 62 грн. Згідно правил, встановлених статтею 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3219 гривень, що підтверджується квитанцією № QS15736422 від 24 вересня 2012 року. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вищевказаних правил. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 207, 220, 546, 547, 572, 610, 611, 625, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: partial