Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики у розмірі 53 000 грн., а також 840 грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 12.10.2020 між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на суму 53 000 грн. на термін до 16.10.2020 року. Укладений договір позики грошових коштів є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст. 207, 1047 України, оскільки відповідачем у момент передачі коштів 12.10.2020 було написано розписку підписану позичальником власноручно. У встановлений строк сума позики повернута не була. До подання вказаної позовної заяви він вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом неодноразового нагадування [PERSON] засобами мобільного телефонного зв`язку про необхідність повернення коштів, однак сума позики не була повернута. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у заяві. Додатково пояснив, що відповідач являється працівником його підприємства і вони знайомі тривалий час. На початку жовтня 2020р. [PERSON] попросив позичити на чотири дні вказану суму, однак для чого не сказав та він про це його не розпитував. Так як у нього була вказана сума грошей він передав їх у своєму робочому кабінеті [PERSON] , а той написав власноручно розписку. Посторонніх осіб при передачі коштів та написанні розписки не було. Представник позивача адвокат Татомир Ю.І. у судовому засіданні просив суд позовні вимоги задоволити повністю, оскільки на даний час кошти позивачу не повернуті, врегулювати спір у добровільному порядку не вдалось. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був на належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги заперечив та надав пояснення згідно яких вказав, що позивач не позичав йому коштів, а дав їх йому для того щоб він відвіз та передав їх іншій людині, прізвище ім`я та по батькові якої йому не відомо. Яку суму коштів йому дав [PERSON] йому також не відомо. Він відвіз та передав гроші невідомій йому особі. Ввечері йому зателефонував [PERSON] та сказав, що він передав нібито не всі гроші і не вистачає близько 50 тис.. Наступного дня коли він прийшов на роботу [PERSON] змусив його написати розписку, що він і зробив, при цьому розумів, що бере на себе боргові зобов`язання. Вказану розписку писав у кабінеті у [PERSON] , при цьому інших осіб у кабінеті не було. При написанні розписки примусу чи насильства до нього не застосовувалося. З цього приводу у правоохоронні органи не звертався та нікому нічого не розповідав. Той кому він передавав за вказівкою [PERSON] кошти не може підтвердити його слова і ніхто інший також цього не підтвердить. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що згідно долученої позивачем до матеріалів справи оригіналу розписки від 12.10.2020, написаної власноручно відповідачем [PERSON] , такий зобов`язувався повернути до 16.10.2020 [PERSON] 53 тисячі гривень, які він отримав від нього у якості позики. Факт написання даної розписки відповідачем у судовому засіданні не заперечувався. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається У відповідності до ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 та 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63 цс 13) договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 1 cт. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до cт. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Згідно із положеннями ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Окрім іншого, слід зауважити, що у своїй Постанові від 20.02.2019 по справі № 556/1721/17, Верховний суд зазначив, що наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права та дослідивши наявний у матеріалах справи оригінал боргової розписки, суд приходить до переконання, що між сторонами дійсно виникли правовідносини за договором позики, які регулються ст.ст. 1046 - 1053 ЦК України . Окрім цього судом встановлено той факт, що відповідач [PERSON] ухилився від виконання умов боргової розписки від 12.10.2020, а саме у встановлений у ній строк, до 16.10.2020 не повернув позивачу суму боргу, що ним у судовому засіданні не заперечувалось. При цьому, твердження відповідача [PERSON] про наявність певних обставин якими підтверджуються його заперечення на позов, а саме те, що він не отримував позику від позивача, а тільки виконував його доручення щодо передачі коштів невідомій осіб та у подальшому на вимогу [PERSON] написав розписку у зв`язку з виявленням недостачі переданих ним коштів, суд не приймає до уваги, оскільки такі є голослівними та не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами. Долучена відповідачем на спростування позовних вимог переписка в месенджері «WhatsApp», нібито між ним та [PERSON] з якої вбачається, що він передавав за дорученням [PERSON] кошти у сумі 132 050 грн., а також його заперечення з приводу того, що кошти він не привласнював, та яка на його думку є доказом того, що кошти він не позивач, а написав розписку у зв`язку з нібито виявленням недостачі переданих грошей не спростовують факту написання ним розписки. З даної переписки не можливо встановити, що саме сума у розмірі 53 000 грн. була недоплачена і в подальшому на вказану суму він написав розписку. Будь - яких доказів того, що відповідач звертався у правоохоронні органи з приводу застосування до нього фізичного чи психолочіного насильства та примушування його до написання розписки або ж вчинення відносно нього шахрайських дії матеріали справи не містять, так як не містять і будь - яких інших належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. 76-80 ЦПК України на спростування факту укладення між ним та позивачем договору позики. На підставі вищенаведеного, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши належність, достовірність та допустимість кожного доказу, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, виходячи з встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення, а тому з відповідача слід стягнути у користь позивача заборгованість за борговою розпискою від 12.10.2020 р. у розмірі 53 000 грн. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved