Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку площею 1,73 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №002345 виданого 15 липня 2002 року, яка знаходиться на території Смолявської сільської ради. Мотивує свій позов тим, що вказане вище майно посвідчила йому заповітом його баба [PERSON] . Остання померла [INFO] . Враховуючи, що після її смерті позивач прийняв спадщину, є спадкоємцем за заповітом, нотаріально оформити спадщину змоги не має. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, а справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві до суду позов [PERSON] визнала повністю, щодо визнання його права власності на вказане вище майно не заперечує. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] . По смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON] З довідки Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області від 01 листопада 2019 року № 568 вбачається, що 26 серпня 1999 року за № 135 посвідчувався заповіт від імені [PERSON] . Заповіт не змінено і не скасовано. У заповіті, посвідченого 26 серпня 1999 року секретарем Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області, зареєстрованого в реєстрі за № 135, вбачається, що [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 1,95 га, сертифікат серії ВЛ № 0162294 для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] . З відповіді даної відділом Держгеокадастру у Горохівському районі видно, що на спадкодавця [PERSON] взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0162294 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ № 02345 зареєстрований за № 248 від 15 липня 2002 року для ведення особистого селянського господарства на території Смолявської сільської ради. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса по смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилася. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 січня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом першої черги на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] та прийняв спадщину. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved