Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка виникла внаслідок неналежної експлуатації належних позивачу автомобілів марки «Chevrolet-Aveo», взятих відповідачем в оренду з правом викупу, в розмірі 70947,88 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що передав право керування автомобілями «Chevrolet-Aveo», білого кольору, д. р. [NUMBER] та № [NUMBER], відповідачу в оренду з правом послідуючого їх викупу для використання їх в таксі, про що14.10.2009 року був укладений договір в формі розписки. При передачі автомобілів сторони склали акт їх передачі, згідно з яким позивач передав відповідачу автомобілі в справному вигляді, повністю укомплектовані, які ще не експлуатувалися на дорогах України, ключі до автомобілів і техпаспорта на них. Відповідно до умов договору відповідач повинен був виплачувати позивачу щомісячно грошові кошти в розмірі 6000 грн. за користування вищевказаними автомобілями, а загальна сума викупу автомобілів становила 100 000 грн., з яких відповідач виплатив позивачу лише 20 000 грн. У зв'язку з порушенням умов договору оренди рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року на користь позивача були витребувані ці автомобілі з незаконного володіння відповідача. В порядку виконання рішення суду автомобілі були повернуті позивачу, але в неробочому стані та з багатьма пошкодженнями, хоча за вимогами ст.ст.800-802 ЦК України відповідач повинен був, самостійно здійснюючи використання транспортних засобів, підтримувати їх у належному технічному стані, а також здійснювати їх страхування. Відповідно до звітів про визначення вартості матеріального збитку № С 14-550 від 24.10.2014 року та №С15-130 від 27.04.2015 року, внаслідок неналежної експлуатації автомобіля «Chevrolet-Aveo», д.р. № [NUMBER], було заподіяно матеріального збитку в розмірі 39 160,71 грн., а автомобіля «Chevrolet-Aveo», д.р. № [NUMBER], - 30 287,17 грн. За проведення дослідження по звітам позивач сплатив відповідно 900 грн. та 600 грн. У зв'язку з тим, що добровільно відповідач не бажає платити загальну суму заподіяного ним матеріального збитку позивач вимушений звернутися в суд для примусового стягнення даної суми матеріальної шкоди. Також, посилаючись на ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач вказував, що, окрім матеріальної шкоди, відповідач своїми діями заподіяв і моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 50 000 грн., тому що своїми діями відповідач протягом 5 років недбало експлуатував автомобілі, а також пошкодив їх, завдав нервового стресу і витрату часу на їх пошуки, що потребувало додаткових матеріальних витрат та завдало душевних страждань. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач 06.09.2005 року у TOB «Укравтозаз-Сервіс» придбав автомобілі «Chevrolet-Aveo» та відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, зареєстрованих у органах ДАЇ, є власником автомобілів «Chevrolet -Aveo», білого кольору, д.р. № [NUMBER], та «Chevrolet-Aveo», білого кольору, д.р. № [NUMBER]. Як встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року, позивачем 12.01.2010 року була видана на уповноваження відповідача [PERSON] керувати вказаними автомобілями, здійснювати їх ремонт і технічний огляд довіреність на виконання за усною домовленістю сторін договору оренди автомобілів для використання їх в таксі з правом послідуючого їх викупу, згідно з умовами якого, оформленими розпискою 14.10.2009 року, відповідач [PERSON] повинний був виплачувати до 01.04.2011 року щомісячно грошові кошти в розмірі 6000 грн. та додатково 5860 грн. за користування вказаними автомобілями, загальна сума викупу яких таким чином становила 100 000 грн. При передачі автомобілів був складений акт передачі автомобілів, згідно з яким позивач передав відповідачу свої автомобілі в справному вигляді, повністю укомплектовані, які ще не експлуатувалися на дорогах України, разом з ключами до автомобілів і техпаспортами на них. Обставини укладення між сторонами угоди з приводу користування спірними автомобілями та їх подальшого викупу відповідачем [PERSON] підтверджується письмовою розпискою останнього від 14.10.2009 року та актом передачі автомобілів 14.09.2009 року. З постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 26.12.2011 року, винесеної Солом'янським РУ ГУ МВС України м. Києва за наслідками розгляду заяви позивача про порушення відносно відповідача кримінального провадження по ст.190 КК України (шахрайство), вбачається, що спір з приводу правомірності дій відповідача щодо користування автомобілями у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе обов'язків виник у листопаді 2011 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року дані автомобілі були визнані таким майном, що вибуло з володіння позивача незаконно з вини відповідача, а тому цим рішенням спірні автомобілі були витребувані з незаконного володіння відповідача. Таким чином, правомірність користування транспортними засобами з боку відповідача [PERSON] на підставі виданої позивачем довіреності, яка як правова підстава для керування транспортними засобами та фактичного володіння майном була скасована в подальшому позивачем, та пред'явлення йому вимоги про їх повернення припинилась. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, договір найму (оренди) транспортного засобу - це цивільно-правовий договір, за яким наймодавець (орендодавець) передає або зобов'язується передати наймачеві (орендарю) за плату транспортний засіб у тимчасове володіння та користування. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 799 ЦК України). однак договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 799 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору найму транспортного засобу такий договір є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом і визнання якого недійсним судом не вимагається. Таким чином, на дані правовідносини не поширюються правила відшкодування наймачем збитків, заподіяних у зв'язку з втратою або пошкодженням транспортного засобу, крім випадків, що відбулися не з вини наймача (ст. 803 ЦК України). Проте, згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної, або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому вина завдавача шкоди презюмується, тобто відсутність вини доводиться особою, яка завдала шкоду. Як встановлено вище, у зв'язку з викладеними обставинами через виникненням між сторонами спору за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року спірні автомобілі були витребувані з незаконного володіння відповідача. В ході виконання рішення суду позивачу 16.10.2014 року був повернутий автомобіль «Chevrolet-Aveo», д.р. № [NUMBER], з ознаками пошкоджень після ДТП внаслідок неналежного керування ним відповідача. Зокрема, в автомобілі було відсутнє переднє колесо, відсутній передній бампер, розбите скло, салон автомобіля був сильно забруднений, двигун розукомплектований і не заводився, були відсутні ключі до замка запалення і техпаспорт на автомобіль, який позивачу довелось відновлювати. За висновком від 24.10.2014 року № С 14-550, складеного експертом TOB «Експертна компанія «Укравтоекспергиза-Стандарт» [PERSON], при обстеженні автомобіля «Chevrolet-Aveo», д.р. № [NUMBER], було встановлено, що внаслідок неналежної експлуатації даного автомобіля позивачу як його власнику було заподіяно матеріального збитку в розмірі 39 160,71 грн. Автомобіль «Chevrolet-Aveo», д.р. [NUMBER], був затриманий на початку квітня 2015 року, також в неробочому стані з багатьма пошкодженнями, внаслідок яких вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу як власнику, в результаті недбалій його експлуатації згідно з даними Звіту TOB «Експертна компанія «Укравтоекспергиза-Стандарт» від 27.04.2015 року №С15-130 становить 30 287,17 грн. Таким чином, протиправною поведінкою відповідача, який не був належним чином уповноважений на використання спірних автомобілів, що встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.05.2013 року, але продовжував здійснювати їх експлуатацію, вчинив цивільне правопорушення, яким була завдана позивачу матеріальна шкода у вигляді зменшення вартості автомобілів через їх пошкодження. Таким чином, розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з відповідача становить 69447,88 грн. Крім того, позивач вказував на спричинення йому моральної шкоди за тих обставин, що пошкодження транспортних засобів призвело до неможливості користуватись ними тривалий термін, він змушений був відновлювати технічні паспорти і ключі до автомобілів, що призвело до порушення життєвого ритму позивач, оскільки автомобілі не використовувались як для особистих потреб по для обслуговуванню своєї сім'ї, так і для отримання доходу. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням майна. За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За викладених вище обставин суд погоджується з наявністю підстав для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням майна останнього, однак щодо розміру заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вбачає підстави для їх часткового задоволення з врахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача та вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, до 5000,00 грн. Крім того, згідно з ч.1 ст.88 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 694,47 грн. за вимоги матеріального характеру та в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. за вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, враховуючи не здійснення цієї оплати позивачем. Щодо вимог позивача про стягнення витрат в розмірі 600 грн. та 900 грн., які були понесені ним внаслідок надання оціночних послуг поза межами судового процесу, то вони не є такими, що входять у межі судових витрат, право на які виникає у позивача в зв'язку з визначенням розміру завданої матеріальної шкоди та пред'явлення по вимог до відповідача.

Outcome: partial