Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу в розмірі 77775,56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в листопаді 2014 року між позивачем та відповідачем досягнуто усної попередньої згоди про купівлю-продаж позивачем у відповідача квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за ціною 80 000,00 доларів США та досягнуто усіх істотних умов щодо строку та порядку передачі у власність нерухомого майна. Для укладення договору купівлі-продажу позивач мав сплатити відповідачу аванс у розмірі 3000,00 доларів США, а продавець в свою чергу мав оформити всі необхідні документи для відчуження, в тому числі отримати рішення органу опіки та піклування «Про надання дозволу на відчуження квартири» в зв`язку з реєстрацією в житловому приміщенні малолітніх дітей відповідача та укласти з [PERSON] нотаріальний договір купівлі-продажу квартири. 23 листопада 2014 року в присутності свідка [PERSON], [PERSON] передав [PERSON] в якості авансу за купівлю вказаної квартири 3000,00 доларів США, про що [PERSON] власноручно складено відповідну розписку. На момент досягнення домовленості курс долара складав 15,60 грн. В свою чергу [PERSON], в зазначений вище строк свої зобовязання не виконала та документи необхідні для укладення договору купівлі-продажу квартири не оформила, в звязку з чим до 01 січня 2015 року договір купівлі-продажу квартири не укладений. Через порушення домовленостей та байдуже ставлення продавця до угоди про купівлю нерухомості, позивач запропонував відповідачу вважати їх угоду розірваною та добровільно повернути йому кошти, отриманні останньою за розпискою від 23 листопада 2014 року в якості авансу, але [PERSON] відмовилася повертати кошти, посилаючись на те, що вона й на сьогоднішній день не відмовляється продати квартиру за 80000,00 доларів США, а тому її вина відсутня, через що вона вважає, що гроші отримані нею в якості завдатку повинні залишитися у неї, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду із зазначеним позовом посилаючись на норми ст.ст.203, 220 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначивши, що оскільки договір, укладений між сторонами не відповідає вимогам щодо нотаріального засвідчення, договір є недійсним, а тому не створює юридичних наслідків, і грошові кошти підлягають поверненню. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що передана грошова сума є завдатком, а тому позивач, має виконати умови договору. В судовому засіданні залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріалами справи встановлено, що білій [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] /а.с.36/. Сторонами визнано, що іншими власниками означеного нерухомого майна є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] діти відповідача. Відповідно до розписки від 23 листопада 2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США в якості завдатку за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 203 ЦК України, ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно вимог ч.4 ст.203 ЦПК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, ч.1 - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ч.2 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, нежитлового приміщення (нерухоме майно), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Оскільки судом встановлено, що договір купівлі продажу між сторонами не був нотаріально посвідчений, він вважається нікчемним. Згідно до ст. 216 ЦК України, ч.1 - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; ч.4 - правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; ч.5 - вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки укладена між сторонами розписка, виходячи з її змісту підтверджує факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів в рахунок наступного укладання договору купівлі-продажу житлового приміщення, договору купівлі-продажу квартири, або договору завдатку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону між сторонами укладено не було, то сплачена позивачем в рахунок вартості квартири сума в розмірі 3 000,00 доларів США є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона і передавалася. Оскільки сам договір про зобовязання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу та отримання коштів у якості авансу є нікчемним, то сторони підлягають поверненню в попередній стан, а тому сплачені кошти в розмірі 3000,00 доларів США підлягають стягненню з відповідача в еквіваленті встановленому НБУ на день розгляду справи в суді. Оскільки позивач визначив суму, належну для стягнення в національній валюті, курс якої по відношенню до долара США станом на день звернення розгляду справи судом становить 2100,5219 грн. за 100 доларів США, сума, що полягає до стягнення з відповідача становить 63015,66 грн. (2100,5219 х 3000 / 100). Внаслідок викладеного суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково саме на суму, вказану судом. На підставі викладеного,

Outcome: partial