Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів посилаючись на те, що 08 лютого 2011 року у місті Ямпіль Вінницької області між ним та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Він передав відповідачці грошові кошти у сумі 1000 доларів США. Проте, коли звернувся до відповідача з проханням нотаріально посвідчити вказаний вище договір купівлі-продажу, відповідачка відмовилася. Вказав, що зі своєї сторони він виконав усі істотні умови договору і сплатив відповідачці кошти у розмірі 1000 доларів США за купівлю земельної ділянки, про що остання засвідчила у розписці. Крім того, даний договір купівлі продажу не може бути нотаріально посвідченим, оскільки цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У зв'язку із вищевикладеними обставинами він змушений звернутися до суду із даним позовом та просити суд винести рішення, яким стягнути на його користь із відповідачки кошти в розмірі 7999,30 гривень, які були ним сплачені за продаж земельної ділянки, що розташована на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, а також стягнути із відповідачки судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. 24 березня 2014 року за вх..№1875 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, по скільки курс долара США станом на 24 березня 2014 року збільшився і борг відповідачки складає 10196,50 гривень. Просив суд стягнути на його користь із [PERSON] кошти у розмірі 10196,50 гривень, які були ним сплачені за продаж земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 12 березня 2014 року позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що її довіритель позичив відповідачці кошти у сумі одна тисяча доларів США, і у разі не повернення боргу відповідачка зобов'язалася зареєструвати на нього право власності на земельну ділянку. Після звернення її довірителя до відповідачки з метою, щоб остання повернула кошти, [PERSON] відмовила. Свої пояснення у судових дебатах доповнила та просила суд позовні вимоги задовольнити, так як фактично між сторонами відбувся договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. У своєму письмовому запереченні від 14.03.2014 року зазначила, що свою землю вона позивачеві не продавала і не мала наміру цього робити, оскільки земельна ділянка є її приватною власністю та з 2010 року орендована ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля». Вказану розписку вона написала під час розпивання спиртних напоїв з позивачем, після чого він і забрав у неї оригінал державного акта. Просить позовну заяву [PERSON] до неї залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі ордеру №17 від 12.03.2014 року та угоди №17 від 12.03.2014 року позовні вимоги не визнав, так як вони є незаконними, необґрунтованими та надуманими. Суду пояснив, що у своїх позовних вимогах позивач вказує на те, що він купив земельну ділянку у відповідачки. Однак, спірна земельна ділянка орендована Закритим акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» і тому не могла продаватися. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - розписки від 08 лютого 2011 року встановлено, що відповідач отримала від позивача гроші у сумі одна тисяча доларів США за продану йому земельну ділянку право власності на яку підтверджується державним актом серії ВН №059501 виданим Ямпільською районною державною адміністрацією 11 жовтня 2006 року на ім'я відповідачки. Із ксерокопії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №059501 виданого на підставі розпорядження Ямпільської РДА від 14 грудня 2005 року за №463 11 жовтня 2006 року на ім'я [PERSON] встановлено, що остання є власником земельної ділянки площею 2,0457 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 31 жовтня 2008 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 30 жовтня 2008 року і після реєстрації розірвання шлюбу відповідач змінила своє прізвище «[PERSON]» на прізвище «[PERSON]». Із роздруківки з офіційного сайту Національного Банку України станом на 23 січня 2014 року офіційний курс гривні до 100 доларів США становить 799,3000 гривень. Із договору оренди земельної частки (паю) від 30 березня 2009 року встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди земельної частки (паю) строком з 30.03.2009 року по 29.03.2058 року. Із реєстраційної справи №Х000000693 земельної частки (паю) 1266 встановлено, що [PERSON] є орендодавцем, а ЗАК «ПК «Поділля» орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Із договору оренди землі №Х000000693 від 21 жовтня 2010 року встановлено, що відповідач передала в оренду ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля» земельну ділянку загальною площею 2,0457 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №059501 строком на десять років. Із довідки про отримання допомоги №01-06/269 від 21.11.2013 року виданої управлінням соціального захисту населення Ямпільської райдержадміністрації встановлено, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ямпільської РДА та їй призначено державну допомогу на дітей одиноким. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 лютого 2012 року встановлено, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO]. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2003 року встановлено, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що є у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного: Суд вважає, що згідно змісту поданої розписки, яку 08 лютого 2011 року написала відповідачка, між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] кошти у сумі одна тисяча доларів США, а відповідач [PERSON] отримала вказану суму коштів за продану позивачеві земельну ділянку, яка належить їй на підставі Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №059501 виданого Ямпільською райдержадміністрацією 11 жовтня 2006 року. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п.п. «б» п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних частко (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обмін земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення за такими угодами. Відповідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто, із врахуванням вище викладеного правочин, який було вчинено між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним, і визнання такого правочину не дійсним, згідно вимог цивільного законодавства, не вимагається. Відповідно до ч.1, 2 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Зважаючи на те, що відповідач відмовляється повернути позивачеві кошти в сумі 1000 доларів США, отриманих за продажу земельної ділянки, згідно розписки від 08 лютого 2011 року, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 1000 доларів США, що станом на 23 січня 2014 року (момент звернення до суду із позовом) еквівалентно 7999,30 гривень, як безпідставно набутих згідно вказаного договору. Що стосується заяви позивача про збільшення позовних вимог від 24.03.2014 року, в якій він посилається на те, що станом на 24 березня 2014 року офіційний курс гривні до 100 доларів США становить 10196,5 гривень та просить суд стягнути з відповідачки кошти у розмірі 10196,5 гривень, суд вважає, що у цій частині позовних вимог слід відмовити, по скільки збільшені позовні вимоги позивачем є недоцільними та такими, що грубо порушують права відповідача [PERSON] і приходить до висновку, що із відповідачки [PERSON] необхідно стягнути кошти у сумі 7999,30 гривень, так як на момент звернення позивача [PERSON] до суду із даним позовом курс долара США складав 799,3 гривень. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України. Тому, із врахуванням вище викладеного, суд має підстави вийти за межі заявлених вимог та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи у відповідності із ч.5 ст.216 ЦК України та із врахуванням п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». При вирішенні питання про судові витрати, суд керується ч.1 ст.88 ЦПК України, яка говорить про те, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку із цими обставинами, на підставі квитанції №11AL40444 від 23 січня 2014 року, суд має підстави стягнути із відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial