Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про поділ майна, вказуючи, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року її позов до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за нею право власності на ? частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташований за адресою: [ADDRESS]; 1\\2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою: [ADDRESS]; 1\\2 частину земельної ділянки площею 0,0137 га розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]; 1\\2 частину земельної ділянки площею 0,0093 га розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]; 1\\2 частину земельної ділянки площею 0,0167 га розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року Рішення Соснівського районного суду від 29.04.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя в частині задоволення позовних вимог про поділ земельних ділянок, присудження позивачці грошової компенсації з відповідача та відмови в задоволенні позову в частині поділу деревообробних станків, бетономішалки, човна - скасовано. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на деревообробний фрезерний станок «PWSS-55», деревообробний станок «НС 260С», деревообробний станок КS 210 LASERCUT, бетономішалку, гумовий човен - в рівних частках за кожним. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1\\2 частину земельної ділянки загальною площею загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою [ADDRESS] відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER]; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га., розташованої за адресою [ADDRESS] відповідно до Державного акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER]; 1\\2 частину земельні ділянки загальною площею загальною площею 0.0167 га, розташованої за адресою [ADDRESS] відповідно до Державного акта на право власності і земельну ділянку Серії [NUMBER] - відмовлено. У решті рішення Соснівської районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року залишено без змін. З метою реєстрації права власності на нерухоме майно вона звернулася до реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Однак, 11.08.2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS], оскільки рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року за нею було визнано право власності на житлові будинки та не встановлено належності на праві власності господарських будівель і споруд. Оскільки господарські споруди, розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] призначені для обслуговування житлових будинків, на ? частину яких за нею визнано право власності та були придбані в період шлюбу, то вважає, що має право і на ? частину вказаних господарських споруд. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд визнати за позивачкою право власності на ? частину господарських будівель розташованих за адресою [ADDRESS], а саме: погріб під літ. «Г», навіс під літ. «Ж», вбиральню під літ. «В», сарай під літ. «З», огорожі № 4,6-8, свердловину № 5, зливну яму №9, 10 та замощення І; на ? частину господарських будівель розташованих за адресою [ADDRESS], а саме: погріб під літ. «К», огорожі № 12, 13, зливну яму № 11. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що садиба по [ADDRESS] належить йому на праві особистої власності згідно договору купівлі-продажу від 06.04.1989 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року. Житловий будинок «Б-1», який рішенням судів поділений порівну між ним та позивачкою, до 2008 року числився в інвентарній справі як господарська споруда - літня кухня. Вказані господарські споруди не міняли свого призначення обслуговування головного будинку «А-1». Тому вимога позивачки на поділ господарських споруд на його думку є безпідставною. Огорожа № 12, 13 встановлена у 1995 році задовго до будівництва двоповерхового будинку «Л-11». Обидві огорожі фактично збудовані в період, коли він з позивачкою не перебували у шлюбі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 квітня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за позивачкою право власності на ? частину одноповерхового житлового будинку літ. «Б-1» з гаражем літ. «Д», розташований за адресою: [ADDRESS]; 1\\2 частину двоповерхового житлового будинку літ. «Л-2» розташованого за адресою: [ADDRESS]; 1\\2 частину земельної ділянки площею 0,0137 га розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]; 1\\2 частину земельної ділянки площею 0,0093 га розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]; 1\\2 частину земельної ділянки площею 0,0167 га розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року Рішення Соснівського районного суду від 29.04.2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та поділ спільного майна подружжя в частині задоволення позовних вимог про поділ земельних ділянок, присудження позивачці грошової компенсації з відповідача та відмови в задоволенні позову в частині поділу деревообробних станків, бетономішалки, човна - скасовано. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на деревообробний фрезерний станок «PWSS-55», деревообробний станок «НС 260С», деревообробний станок КS 210 LASERCUT, бетономішалку, гумовий човен - в рівних частках за кожним. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1\\2 частину земельної ділянки загальною площею загальною площею 0,0137 га, розташованої за адресою [ADDRESS] відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER]; ? частину земельної ділянки загальною площею 0,0093 га., розташованої за адресою [ADDRESS] відповідно до Державного акт на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER]; 1\\2 частину земельні ділянки загальною площею загальною площею 0.0167 га, розташованої за адресою [ADDRESS] відповідно до Державного акта на право власності і земельну ділянку Серії [NUMBER] - відмовлено. У решті рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Черкаської області від 24.06.2015 року залишено без змін. Позивачка звернулася до реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області з метою реєстрації права власності на майно. Державним реєстратором реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 11.08.2015 року було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень (відмова № 23579616 від 11 серпня 2015 року). Підставою для такої відмови стало те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2015 року за позивачкою було визнано право власності на ? частину житлового будинку по [ADDRESS], а в технічному паспорті на садибний (індивідуальний ) будинок, який вона надала разом із рішенням суду вказано, що до складу об'єкта нерухомого майна входить крім будинку господарські будівлі і споруди, а саме - погріб під літ. «К», огорожі № 12, 13, зливна яму № 11 і на які право власності за рішенням суду не визнано. В подальшому 23 грудня 2015 року державний реєстратор відмовив [PERSON] у реєстрації права власності ? частину житлового будинку літ. А-1, а, а, житловий будинок літ Б-1 по [ADDRESS] з аналогічних підстав, відсутності в судовому рішенні визнання права власності за позивачкою на надвірні споруди - погріб літ. «Г», навіс під літ. «Ж», вбиральня під літ. «В», сарай під літ. «З», огорожі № 4,6-8, свердловину № 5, зливну яму №9, 10 та замощення І. ( відмова № 27412608). Відповідно до ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. За змістом вказаної статті ЦК садиба складається з визначальних об'єктів - земельної ділянки та житлового будинку, і другорядних об'єктів - усього іншого майна, покликаного обслуговувати або безпосередньо пов'язаного з першими двома. Усі складові садиби є нерухомими речами, а також комунікаціями, які їх обслуговують. Разом з тим, визначальні об'єкти, що входять до складу садиби (земельна ділянка та житловий будинок), являють собою окремі об'єкти права власності. Право на ці об'єкти підлягає державній реєстрації окремо. У коментованій статті окремо регулюється питання відчуження однієї зі складових садиби - житлового будинку. І якщо предметом договору купівлі-продажу або іншого договору відчуження буде позначено житловий будинок, відповідно до прямого припису закону дійсним предметом договору буде садиба в цілому. Це правило диспозитивне й тому діє за умовчанням, тобто інше може передбачатися договором. Згідно ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, господарські будівлі та споруди, право власності на ? частину яких просить визнати позивач не є окремими об'єктами права власності, а входять до складу садиби. У відповідності зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості можуть бути оскаржені до суду. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають до задоволення. Поряд з цим, зважаючи на те, що підставою для звернення до суду з даним позовом стала неможливість позивача реалізувати своє право зареєструвати ? частину нерухомого майна, право власності на яке було визнане судом, суд враховуючи вимоги статті 11 ЦПК України вважає за необхідне роз'яснити позивачу її право оскаржити дії державного реєстратора до суду. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed