Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому, з врахуванням неодноразового збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 211367,24 гривень, 146141,33 грн. відшкодування процентів за користування кредитом, 198036,37 грн. відшкодування збитків упущеної вигоди, 165650,63 грн. відшкодування збитків у звязку з інфляцією, 24073,89 грн. відшкодування трьох процентів річних, а всього 743269,46 грн. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 11.10.2012 року відповідно до ст. ст. 512-519, 605 ЦК України ним та Кредитною спілкою «Християнська злагода» було укладено «Договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу», згідно умов якого сторони домовились, що до позивача переходить право вимоги, до відповідача, відповідно до укладеного між договору кредиту №130-2/08 від 30.06.2008 року, а саме: 25800 грн. тіла кредиту, а також ті, які в подальшому будуть (або можуть) виникати на підставі вказаного договору кредиту. Вказує, що відповідач належним чином взятих на себе зобовязань не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові, просив його вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засідання позову не визнав, вважає таки безпідставним, необґрунтованим та просить в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2012 року Кредитною спілкою «Християнська злагода» та [PERSON] було укладено «Договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу», зі змісту якого вбачається, що до позивача переходить право вимоги, що належить КС «Християнська злагода» до відповідача, відповідно до укладеного між ними договору кредиту №130-2/08 від 30.06.2008 року, а саме: 25800 грн. тіла кредиту, а також ті, які в подальшому будуть (або можуть) виникати на підставі вказаного договору кредиту. Позивач же відмовився від грошової вимоги, що у нього виникла до КС «Християнська злагода» на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2010 року (справа №2-1469/2010) на таку ж суму. Надаючи оцінку укладеному між КС «Християнська злагода» і позивачем договору, суд приходить до висновку, що стягнення відсотків за користування кредитом не відповідає обставинам справи та вимогам закону з врахування наступного. Як вбачається із змісту ст. ст. 1-3, 10-12, 19-21, 23 Закону України «Про кредитні спілки», ст. ст. 1054 - 1056-1 ЦК України та умов укладеного між Відповідачем та Кредитною спілкою «Християнська злагода» договору кредиту, який укладений між сторонами у відповідності до вказаних норм закону, кредитна спілка, як суб'єкт цивільного права наділена спеціальною правоздатністю та між нею та відповідачем при укладенні кредитного договору виникли специфічні стосунки, які між відповідачем та позивачем як фізичними особами виникати не можуть, тому кредитна спілка з огляду на особливості її правового статусу, не вправі була та не відступила позивачу за «Договором про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу» 11.10.2012 року прав нарахування відсотків у відповідності до умов кредитного договору та їх стягнення, зокрема, і згідно згаданого п. 8.2 кредитного договору №130-2/08 від 30.06.2008 року, щодо нарахування подвійних відсотків. Так, на думку суду, до позивача, згідно умов укладеного між ним та Кредитною спілкою «Християнська злагода» договору перейшло право вимоги лише конкретної суми 25800 грн., без права нарахування відсотків. Відтак, суд вважає, що вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 146141,33 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Також безпідставними є вимоги позивача про стягнення основної суми боргу в розмірі 211367,24 гривень, оскільки згідно укладеного КС «Християнська злагода» і позивачем, до останнього перейшло право вимоги до Відповідача в розмірі 25800,00 гривень. Суд не погоджується з розрахунками сум, які позивач вважає, що підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі здійсненні на підставі сум, право вимоги на які до позивача не перейшло. Оскільки до позивача не перейшло право вимоги боргу в розмірі 211367,24 гривень, безпідставним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних за користування коштами. Рішенням Франківського районного суду м Львова від 17 травня 2013 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 лютого 2014 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме стягнуто 25800 грн. боргу за договором кредиту №130-2/08 від 30.06.2008 року і судові витрати. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, зобовязання щодо сплати 25800,00 грн. боргу за вказаним кредитним договором Відповідачем було виконано у 2014 році. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки відповідачем зобовязання зі сплати боргу в сумі 25800,00 грн. було виконано із простроченням, суд вважає необхідним частково задовольнити вимогу про стягнення 3% річних на користування коштами за період з моменту переходу права вимоги до Позивача по час фактичного виконання зобовязань відповідачем в сумі 1548 гривень 00 коп. Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди, суд приходить до висновку що така вимога є безпідставною, та задоволенню не підлягає, з врахування наступного. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обовязків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобовязання за договором. Саме такий висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові від 09 грудня 2014 року по справі №3-188гс14. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч наведеному, позивачем не надано жодних доказів які б підтверджували реальність отримання ним доходів в разі належного виконання зобовязань відповідачем.

Outcome: partial