Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні із сином [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачкою, їх син залишився проживати з нею, після чого у них почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почали створюватися штучні перешкоди зі сторони бувшої дружини та її батьків у його спілкуванні з сином. Всі його намагання мирно врегулювати це питання призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та створює обставини, через які він не може нормально зустрічатися з сином. В зв'язку з чим він звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини і за розпорядженням голови Волочиської райдержадміністрації №783 від 06.11.2015 року було встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з сином у кожну суботу місяця з 10 години по неділю до 16 години. Однак відповідач не виконує дане розпорядження, продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з сином, внаслідок чого він був змушений вдруге звернутися до комісії із заявою, де 27.11.2015 року йому було рекомендовано звернутися до суду. В зв'язку з цим просить зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, визначивши наступні способи у вихованні сина, а саме: побачення з сином два рази на тиждень з 10.00 години суботи до 15.00 години неділі, спільний відпочинок з сином першу половину літніх канікул, необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку та зобов'язати відповідача за два дні до його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо місця перебування сина, його стану здоров'я, а у разі настання таких змін повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю, пояснивши, що проблеми із спілкування із сином почали виникати після розірвання шлюбу, його бувша дружина та її мати чинили йому перешкоди, вчителям у школі забороняли пускати сина для спілкування з ним, тому він був змушений звернутися до служби у справах дітей, а після розпорядження голови адміністрації від 06.11.2015 року він 4 рази приходив до сина, однак сина йому не давали, тому він змушений був звернутися повторно до служби у справах дітей, де йому рекомендували звернутися до суду. Відповідач позов не визнала повністю і по її проханню будучи допитана як свідок пояснила, що не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з сином, заперечує, що не давала позивачу спілкуватися із сином, оскільки позивач сам після розпорядження від 06.11.2015 року жодного разу до сина не прийшов, зателефонувавши, що його викликали на роботу в [PERSON]. Після 27.11.2015 року він приходив 2 рази до сина, однак одного разу син спав, а другого вона була на роботі, крім того, син сам відмовляється з ним спілкуватися, тому вона і не хоче щоб вони спілкувалися. Представник третьої особи позов визнала частково і пояснила, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини, батько намагається виконувати батьківські обов'язки, з жовтня 2015 року по лютий 2016 року він приходив до сина, а мати в свою чергу перешкоджає в спілкуванні сина з батьком, заперечує проти їх спілкування, маніпулює сином. Позивач звертався до них з приводу перешкод з боку відповідача у спілкуванні із сином, тому 30.10.2015 року під час засідання комісії, враховуючи те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні із сином, що вона сама підтвердила, було прийнято рішення про встановлення днів спілкування батька із сином. Оскільки до них повторно в кінці листопада 2015 року звернувся позивач з приводу невиконання відповідачем розпорядження голови РДА, йому було рекомендовано звернутися до суду. Виходячи з інтересів дитини Служба не заперечує в спілкуванні батька з дитиною, чому не має перешкод і не має необхідності проводити це в присутності матері за місцем проживання дитини, тому він може бачитися і забирати дитину навіть на ніч. В частині вимоги про необхідність повідомлення відповідачкою позивача заперечує, оскільки це порушує право відповідачки на особисте життя. В подальшому представник подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] пояснив, що в січні 2016 року до нього прийшов позивач, якого він знає як робітника по ремонтах в будинках і попросив піти з ним до сина, щоб взяти його на прогулянку. В квартирі були син і бувший тесть позивача, який повідомив, що не може дати сина, бо йому заборонила мати дитини. Свідок [PERSON] пояснив, що до 28.11.2015 року був з позивачем у школі по місцю навчання його сина, де вчителька відмовила у можливості поспілкуватися з сином, мотивуючи забороною матері, крім того, був з позивачем одного разу по місцю проживання сина, де бувша дружина і теща відмовилися давати йому сина на побачення і син сам сказав, що не хоче. Свідок [PERSON] - рідна сестра відповідачки, пояснила, що їй невідомо, що позивач ображав свого сина, однак той не хоче з ним спілкуватися, не називає його батьком, а «Володька». Свідок [PERSON] - рідна мати відповідачки, пояснила, що її дочка не перешкоджала позивачу бачитися із сином, який сам з ним не хоче бачитися. Вислухавши учасників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є сторони в справі. 27.08.2013 року сторони по справі шлюб розірвали, син проживає з відповідачкою, а позивач окремо від них. Розпорядженням голови Волочиської райдержадміністрації №783/2015-р від 06.11.2015 року по заяві позивача встановлено порядок участі позивача у вихованні і спілкуванні із сином у кожну суботу місяця з 10.00 по неділю до 16 години протягом одного місяця. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Навпаки, ч.2 ст.157 СК України передбачає, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частина 3 цієї статті передбачає, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Встановлено, що відповідачкою дійсно чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні із сином, тобто відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні із сином відповідно до розпорядженням голови Волочиської райдержадміністрації №783/2015-р від 06.11.2015 року, що підтверджується поясненнями позивача, представника третьої особи, свідків [PERSON] та [PERSON] В свою чергу відповідачем не надано доказів негативного впливу позивача на нормальний розвиток їх малолітнього сина, а враховуючи його ставлення до виконання своїх обов'язків, те, що право позивача не обмежене законом, суд приходить до висновку про право позивача брати участь у вихованні і спілкуванні із сином і приходить до висновку про повне задоволення вимог щодо необмеженого спілкування з сином особисто за допомогою засобів зв'язку та часткове задоволення позову стосовно особистого спілкування, враховуючи, що позивач проживає в іншому населеному пункті іншої області, тому з метою уникнення небезпечних ситуацій з дитиною при таких переїздах необхідно надати йому можливість спілкування із сином за місцем проживання дитини щосуботи з 10 години до 17 години без присутності відповідача, враховуючи вік дитини, режим дня дитини та його здоров'я, а також виходячи з інтересів дитини, котра краще може спілкуватися із позивачем у звичних для себе умовах. Що стосується такого способу участі як спільний відпочинок з дитиною першу половину канікул, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи вік дитини, його періодичні хвороби, та те, що позивач працює не по місцю свого проживання, а згідно інформації служби у справах дітей, при згадці про батька у дитини з'являється негативний настрій, спостерігається рівень тривожності, про батька у нього негативні спогади. Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача за два дні до його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію щодо місця перебування сина, його стану здоров'я, а у разі настання таких змін повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин, то така вимога не грунтується на вимогах закону і суперечить конституційному праву на особисте життя, в зв'язку з чим в цій частині позову слід також відмовити. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати на його користь підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що буде становити 275,60 грн.

Outcome: partial