Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.01.2008 року, посилаючись на те, що 23.01.2008 року [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1200 гривень. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідачка належним чином не виконала, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк», станом на 31.05.2020 року, виникла заборгованість у розмірі 117886,49грн., яка складається з: 294,96грн. - заборгованість за кредитом; 111553,81грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00грн. - заборгованість за комісією; 6037,72грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.01.2008 року станом на 31.05.2020 року у розмірі 117886,49грн. та судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що термін дії визначений строком дії кредитної картки № [NUMBER] , термін дії якої закінчується 11.2015 року, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду в вересні 2020р. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 30.11.2015 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Також зазначив, щодо стягнення неустойки (як штраф, так і пеня) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином пеня, яка може бути стягнута за вказаним договором позик може бути розрахована до 30.11.2016 року. У зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Крім того надав заяву про розгляд справи без його участі та заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23.01.2008 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 23.01.2008року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанк, умови кредитної угоди від 23.01.2008 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2020 року, складає у розмірі 117886,49грн., яка складається з: 294,96грн. - заборгованість за кредитом; 111553,81грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00грн. - заборгованість за комісією; 6037,72грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На цей час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за кредитом та простроченими відсотками. Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за кредитом, яка станом на 31.05.2020 року становить 294,96 грн. Вирішуючи питання про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками, суд дійшов таких підстав. Відповідно до умов кредитної угоди від 23.01.2008 року, яка була підписана [PERSON] та діяла з 23.01.2008 року по 11.2015 року, зазначено, розмір відсотків за прострочене виконання зобов`язання складає 3 % в місяць на залишок заборгованості. Оскільки зі спливом строку, який був зазначений в умовах, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача судові надано не було, отже після листопада 2015 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 23.01.2008 року між банком та [PERSON] , у зв`язку з чим у позивача не має підстав стягувати з відповідача заборгованість за відсотками після 11.2015 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно вимог статті 257 ЦК України, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік, згідно вимог пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України. Перебіг строку, відповідно до правил ст. 253 ЦК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, визначеним статтею 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення за заставлене майно). Згідно правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 вбачається, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. В зв`язку з тим, що позичальника прострочена заборгованість у мала би рахуватися з 26 лютого 2008 року і т.д. до 30.11.2015 року включно, з подальшим припиненням нарахування процентів, визначенням суми заборгованості по кредиту і процентах та подачею, протягом трьох років, позову до суду, тобто не пізніше 26 лютого 2018 року по першому несплаченому платежу та не пізніше 30.11.2018 року щодо останнього несплаченого платежу. Натомість позивач звернувся до суду 02.09.2020 року зі значним пропуском договірного строку позовної давності, що за умови наявності заяви сторони у спорі про застосування такого спливу є підставою, згідно вимог ч.4 ст. 267 ЦК України, для відмови у позові. При цьому суд керується також п.68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якого, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 30.11.2018 року по 31.05.2020 року позовна давність не може бути застосована, оскільки вказана вимога є необґрунтованою. На підставі викладеного суд прийшов до висновку хоча у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала та не повернула використані кредитні кошти, строк дії картки сплив у листопаді 2015 році та банк безпідставно нараховувалися відсотки за користування кредитом та пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором після 11.2015 року, та банк звернувся із позовом лише 02.09.2020 року, тобто до вказаних правовідносин слід застосовувати загальний, трирічний строк позовної давності, який позивачем також пропущено тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed