Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з відповідачем 18 січня 2015 року уклав з договір позики, згідно якого відповідач взяв у нього в борг 35000 гривень, які зобов'язувався повернути в строк до 19 лютого 2015 року. Позику підтвердив розпискою. До даного часу борг відповідачем не повернуто, тому просив стягнути з нього в судовому порядку борг в розмірі 35000 гривень та 3 % річних в розмірі 1050 гривень. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідач при отриманні в позику коштів залишив йому автомобіль марки «Chery Amulet», передав ключі від нього та реєстраційне свідоцтво. Автомобіль стояв у дворі за місцем його проживання. По закінченні строку повернення позики відповідач попросив повернути автомобіль, пославшись на ті обставини, що має намір продати його та повернути позичені кошти. Він перебував у місті Києві, тому зателефонував матері та попросив її передати відповідачеві ключі від автомобіля. Через декілька днів відповідач попросив реєстраційний документ на автомобіль, на прохання такий документ був йому переданий. Заявлені позивачем вимоги підтримала представник позивача [PERSON] Відповідач викликався до суду для надання особистих пояснень, проте в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] не оспорив факту укладення договору позики та отримання відповідачем коштів в сумі 35000 гривень. Заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що в забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за договором позики ним був переданий позивачу автомобіль [NUMBER]. Оскільки автомобіль позивач не повернув, відповідач не передав позивачу позичені кошти. Зобовязання за договором відповідач виконає після отримання переданого майна. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України договором позики є угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2015 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти, а останній зобов'язувався повернути борг 19 лютого 2015 року. Предметом договору були кошти в сумі 35000 гривень, які відповідач отримав 18 січня 2015 року. Наведені обставини сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, отже є встановленими. Форми договору позики сторони не дотримались. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики, являється складена відповідачем та надана позивачу розписка, яка посвідчила отримання відповідачем коштів, що відповідає положенням частини 2 статті 1047 ЦК України. Вказаним документом позивач підтверджує своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання за договором позики. З огляду на положення статей 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, та доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Останнім днем повернення позики є 19 лютого 2015 року. У встановлений строк та до даного часу відповідачем борг не повернуто, а тому вимоги позивача про примусове стягнення позичених коштів являються обґрунтованими. Посилання представника відповідача на ті обставини, що борг підлягає поверненню після отримання відповідачем автомобіля, переданого позивачу з метою забезпечення виконання зобов'язання, є необґрунтованими з огляду на наступне. Способи забезпечення зобов'язань - це встановлені законом чи договором забезпечувальні засоби майнового характеру, що існують, як правило, у вигляді акцесорних зобов'язань, які спрямовані на стимулювання боржника до здійснення виконання та/або іншим чином гарантують захист майнового інтересу кредитора у разі неспроможності боржника. Згідно положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Способи забезпечення спрямовані на захист інтересів кредитора (забезпеченої сторони) від порушень боржником взятих на себе зобов'язань. За правилами ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Зі змісту боргової розписки, складеної та переданої позивачу відповідачем, вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язання з договору позики він передав у заставу позивачу автомобіль [NUMBER]. Обставини щодо забезпечення зобов'язання з договору позики передачею автомобіля не спростовані позивачем. Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Наслідком недотримання сторонами простої письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань згідно із ч. 2 ст. 547 ЦК України є його нікчемність. Якщо законом передбачено обов'язкову письмову нотаріальну форму правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань, то її недотримання у відповідності до ст. 220 ЦК України також призводить до нікчемності правочину. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Сторонами не дотримано обов»язкової нотаріальної форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання заставою, що вказує на його нікчемність. В судовому засіданні не встановлено факту укладання договору застави, не встановлено факту переходу до позивача права власності на предмет застави чи одержання ним задоволення з вартості заставленого майна. При застосуванні наслідків нікчемного правочину слід керуватися ст. 216 ЦК України. Загальним наслідком визнання недійсними правочинів щодо встановлення способів забезпечення виконання зобов'язань, укладених із порушенням простої письмової чи нотаріально посвідченої форми, є двостороння реституція, тобто повернення всього одержаного за правочином. Вимог про застосування реституції відповідач не заявляв. Правові наслідки прострочення боржником грошового зобовязання, що встановлені ст.ст. 625, 1048 ЦК України, настають у разі невиконання зобовязання з повернення предмета позики. Оскільки судом встановлено факт порушення цивільного права позивача за договором позики, наявні підстави для застосування правових наслідків, що настають у разі невиконання зобовязання з повернення предмета позики. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням, у тому числі, 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи заявлені вимоги про застосування вказаної норми відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобовязання з урахуванням 3 % річних від суми позики. Позовна вимога про стягнення 3 % річних від суми позики в розмірі 1050 гривень підлягає частковому задоволенню з огляду на ті обставини, що розмір відсотків річних позивачем розраховано невірно. За період часу з 20 лютого 2015 року по день розгляду справи судом розмір 3 % річних від простроченої суми склав 1021 гривню 23 копійки. Розрахунок 3 % річних розрахований судом за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Кількість днів прострочення складає: з 20 лютого 2015 року по 10 лютого 2016 року 355 днів. Сума санкції = 35000 х 3 х 355 : 365 : 100 = 1021,23 грн. Згідно правил, встановлених статтею 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією № 288 від 23 листопада 2015 року. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вищевказаних правил. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 207, 220, 546, 547, 572, 610, 611, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст. 134 Закону України «Про заставу»,

Outcome: partial