Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом (враховуючи уточнення), в якому просить стягнути на його користь з Моторно (транспортного) страхового бюро України інфляційні збільшення суми боргу за прострочення строків вплати страхового відшкодування в розмірі 8161,18 грн., 3% річних за прострочення строків виплат страхового відшкодування в сумі 853,12 грн. та пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 8426,45 грн. В обґрунтування вимог позовної заяви [PERSON] зазначає, що 26 квітня 2012 року о 11 годині 25 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2108, д/н [NUMBER], рухався на 31км + 600м автошляху Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, не витримав безпечної дистанції руху і допустив зіткнення з автомобілем Ауді 90 [NUMBER] під керуванням позивача, який зупинився на пішохідному переході. В результаті ДПТ транспортним засобам спричинено механічні пошкодження. Винність [PERSON] в скоєнні ДТП підтверджується постановою Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2012 року по справі №2034/6706/2012, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експерта авто товарознавчого дослідження ХНДІСЕ ім. Бокаріуса №4970 від 06.07.2012 року, величина завданого позивачу матеріального збитку внаслідок пошкодження його авто в ДТП становить 10538,36 грн. На час настання ДТП, цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» на умовах обов'язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з лімітом відповідальності за майнову шкоду 50 000 гривень на одного потерпілого, франшиза - 500 гривень. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2013 справа №635/631/13-ц, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Лафорт» стягнуто на користь [PERSON], матеріальну шкоду у розмірі 10038,36 грн. Свої зобов'язання щодо відшкодування шкоди позивачу відповідно до договору страхування ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» не виконана, заходами примусового виконання рішення розшукати майно боржника на яке можливо звернути стягнення не виявилось можливим. На підставі постанови Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року по справі №910/20063/13 ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» визнано банкрутом, а ухвалою суду від 06.10.2015 року дана страхова компанія ліквідована як юридична особа в зв'язку з банкрутством. Згідно листа від 18.01.2016 за №3/1-05/1194 МТСБУ повідомлено позивача про прийняте рішення стосовно виплати відшкодування в розмірі 11 256,36 грн. Дані кошти отримані позивачем, але з таким розміром відшкодування він не згоден. Сума коштів, яка виплачена відповідачем складається з розміру шкоди 10038,36 грн. та суми судового збору 1218 грн., які позивач сплатив за звернення до господарського суду м. Києва з заявою про визнання його як кредитора у справі про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» (10038,36 грн. + 1218 грн. = 11256, 36 грн.) Проте, у відповідності до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відшкодування свого порушеного права (реальні збитки). Величина шкоди, яка була завдана позивачу в ДТП визначена рішенням Харківського районного суд Харківської області у справі №635/631/13-ц, однак була сплачена майже через три роки, а саме - 18 січня 2016 року. За цей час визначена раніше сума збитків значною мірою знецінилась внаслідок інфляції і відтак не відповідає розміру реальних збитків. Згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області від 11.02.2016 №06-15/105, за період з березня 2013 року по січень 2016 року індекс інфляції становив 1,813 рази. Виходячи з цього розміру відшкодування має становити 10038,36 грн. х 1,813 = 18 199,54 грн., отже відповідачем недоплачене страхове відшкодування у сумі 18 199,54 грн. - 10038,36 грн. = 8 161,18 грн. Разом з тим, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України та п.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить також стягнути з відповідача 3% річних за прострочення строків виплат страхового відшкодування в сумі 853,12 грн. та пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 8426,45 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів», де передбачено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать зокрема ті, що виникають із договорів страхування. Також в ході розгляду справи позивачем надавались доповнення до позовної заяви, в яких він обґрунтовуючи вимоги свого позову посилається на наступні норми закону та судову практики, а саме: - п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, де роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України); - ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в якій передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; - ч.2 ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; - п. 5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» яким передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, позивач вказує, що оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Отже, як зазначає позивач, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляду справи у його відсутність, де також вказав, що просить позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням всіх наявних в матеріалах справи доказів та прийняти законне рішення. Від представника відповідача до суду надійшло заперечення на позовну заяву, де, в тому числі, було викладено прохання про розгляд справи у відсутність представника МТСБУ. Стосовно ж заперечень на позовну заяву про захист прав споживачів, то відповідачем вказано наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII, визначено такі поняття як: грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника. Частиною 3 статті 10 вказаного Закону визначено, що безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції. Вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів (ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII). У відповідності до положень ст.ст. 45, 46 Закону № 2343-XII, кошти одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, а вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрутом після повного задоволення вимог попередньої черги. Після проведення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашення вимог кредиторів. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Щодо норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія; обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (п.20.3). А як передбачено в п.41.2 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння (п.п. «ґ») у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, відповідач звертає увагу в запереченні, що МТСБУ приймає на себе обов'язки по виконанню вимог страховика, який визнаний банкрутом та/або ліквідований лише в разі недостатності коштів та/або майна Страховика в розмірі визнаних зобов'язань. Відтак, МТСБУ за страхову компанію банкрута було сплачено позивачеві підтверджену суму у розмірі 10038,36 грн. (безспірна вимога в порядку четвертої черги) та 1218 грн., які не були оплачені ПАТ «СК «Лафорт» в процедурі банкрутства. Інші вимоги [PERSON] до реєстру вимог кредиторів не вносилися, тому у МТСБУ не існує обов'язку перед позивачем сплачувати будь-які інші суми, оскільки вини МТСБУ в даному випадку не має, - процедура банкрутства ПАТ «СК «Лафорт» проведена відповідно до закону та у строки встановлені законом, та після завершення процедури банкрутства МТСБУ було сплачено за ПАТ «СК «Лафорт» підтверджені суми в порядку та в черговості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши приведені обґрунтування, приходить до наступного. Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2013 року у справі №635/631/13-ц встановлено, що 26.04.2012р. о 11год. 25хв. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2108, д/н. [NUMBER], рухався на 31км+600м автошляху Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, не витримав безпечної дистанції руху і допустив зіткнення з автомобілем Ауді 90 [NUMBER], під керуванням позивача, який зупинився на пішохідному переході. В результаті ДТП транспортним засобам спричинено механічні пошкодження. Винність відповідача [PERSON] в скоєнні ДТП підтверджується постановою Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2012р. по справі № 2034/6706/2012, яка набрала законної сили, якою відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340грн. Вказаним рішенням позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Лафорт», [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Лафорт» на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10038,36 грн. Проте, свої зобов'язання перед позивачем ПАТ «СК «Лафорт» не виконав, а вже 18 листопада 2013 року ухвалою Господарського суду м. Києва порушено провадження про банкрутство даної страхової компанії. У відповідності до постанови Господарського суду м. Києва від 10.09.2014 року по справі №910/20063/13 ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» визнано банкрутом, а ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 року дана страхова компанія ліквідована як юридична особа в зв'язку з банкрутством. Таким чином, підтверджена рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2013 сума страхового відшкодування у розмірі 10038,36 грн. була внесена до реєстру вимог кредиторів, як безспірна вимога в порядку четвертої черги, а сума сплаченого судового збору у розмірі 1218 грн. згідно ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» віднесена до вимог першої черги. Однак, в процесі банкрутства ПАТ «СК «Лафорт» вказані вище безспірна вимога задоволені не були. Згідно п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. У відповідності до п.п. ґ) п.41.2 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння - у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно листа від 18 січня 2016 року №3/1-05/1194, МТСБУ повідомило позивача про прийняття рішення стосовно виплати йому відшкодування шкоди у розмірі 11256,36 грн., яка складає безспірні вимоги у розмірі страхового відшкодування - 10038,36 грн. та сплаченого судового збору - 1218 грн. Таким чином, підтверджений розмір відшкодування був сплачений позивачу. Проте, останній зазначає, що саме через майже трирічну затримку у відшкодуванні шкоди (несвоєчасне виконання грошового зобов'язання), з відповідача має бути стягнута компенсація у розмірі нарахувань на прострочену суму індексу інфляції, 3% річних та пені. Між тим, суд вказує на те, що відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться одночасно мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли через відмову боржника від виконання правочинів (договорів) у процедурі санації, у порядку, передбаченому цим Законом. Відтак, аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення фінансових санкцій за несвоєчасне відшкодування зобов'язання з МТСБУ, адже обов'язок щодо сплати відповідних сум у відповідача виник на підставі п.п. ґ) п.41.2 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та лише з 06 жовтня 2015 року після ліквідації ПрАТ «Страхова компанія Лафорт». Разом з тим, враховуючи мораторій на задоволення вимог кредиторів, який встановлюється з порушенням провадження у справі про банкрутство, нарахування фінансових санкцій на невиконані зобов'язання ПрАТ «Страхова компанія Лафорт» не здійснювався в період проведення банкрутства. Таким чином, враховуючи викладене, позов [PERSON] про стягнення на його користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України інфляційних збільшень суми боргу за прострочення строків вплати страхового відшкодування в розмірі 8161,18 грн., 3% річних за прострочення строків виплат страхового відшкодування в сумі 853,12 грн. та пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 8426,45 грн. - не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed