Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним ордеру від 02.09.2013 №0000508, виданого [PERSON] та [PERSON] на квартиру №7 будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові, виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] з квартири №7 в будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові. Свої вимоги мотивує тим, що 18.08.2006 рішенням житлової комісії військової прокуратури Центрального регіону України №10 [PERSON] розподілено службову квартиру [ADDRESS], на яку він отримав ордер. Пунктом 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями визначено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, повязаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. При цьому, відповідно до п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання). [PERSON] з 19.06.2009 проходив службу на посаді військового прокурора Дніпропетровського гарнізону та надану йому службову квартиру [ADDRESS] не здав, разом з тим, 02.08.2012 житловою комісією органів військової юстиції Львівського гарнізону при військовій прокуратурі Західного регіону України винесено рішення про закріплення виділеного службового жилого приміщення квартири [ADDRESS] за [PERSON] 29.04.2013 департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради видав наказ №169, яким закріплено за [PERSON] вказану службову квартиру. 02.09.2013 Виконавчим комітетом Львівської міської ради видано ордер на вказану квартиру як службову [PERSON] та його дружині [PERSON] Оскільки вищевказаний наказ прийнято всупереч вимогам ст.19 Конституції України, ст.ст.15, 121, 122 Житлового кодексу України, п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, тому просить виданий на його підставі ордер від 02.09.2013 №0000508 визнати недійсним та у відповідності до вимог ст.117 Житлового Кодексу України виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та [PERSON] з квартири №7 в будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2016 позовні вимоги підтримав. В останнє судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2016 проти позову заперечив. В останнє судове засідання не з'явився, разом з тим подав до суду нотаріально завірену заяву про визнання позовних вимог та просив їх задовольнити. Представник ЛМР та виконавчого комітету ЛМР [PERSON] в судовому засіданні 16.02.2016 проти позову заперечив. В останнє судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Військової прокуратури Західного регіону України [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії ордера №00593 на право на зайняття службового житлового приміщення від 25.10.2006 [PERSON], який працює в прокуратурі ЦРУ, надано на час роботи на даній посаді службове приміщення у квартирі №99 будинку №99 по вул. Довнар-Запольського, 9 у м.Києві (а.с.45). За вищевказаною адресою [PERSON] зареєструвався у 2006 році (а.с.46). Крім цього, наказом військового прокурора Західного регіону України від 27.06.2012 №32 Про надання службового жилого приміщення у м.Львові полковнику юстиції [PERSON] надано виділену військовій прокуратурі Західного регіону України двокімнатну квартиру №7, жилою площею 39,6 кв.м, в будинку №16Б по вул.Мечникова у м.Львові першому заступнику військового прокурора Західного регіону України полковнику юстиції [PERSON] на склад сім'ї 2 особи (а.с.5). 02.09.2013 виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі наказу директора департаменту ЖГ №169 від 29.04.2013 видано ордер на службове житлове приміщення №0000508 [PERSON] з сімєю з двох осіб на право зайняття службового житлового приміщення житловою площею 39,6 кв.м, яке складається з двох кімнат у квартирі №7 на вул.Мечникова, 16-Б у м.Львові. Склад сім'ї: [PERSON] основний, [PERSON] дружина. Разом з тим, відповідно до п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов'язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. Згідно з п.3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в редакції чинній на момент видачі ордеру від 02.09.2013 №0000508, надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання). Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. За вказаних обставин, суд вважає встановленим, що ордер від 02.09.2013 №0000508 на службову квартиру №7 будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові видано [PERSON] та [PERSON] з порушенням порядку та умов надання жилих приміщень, встановлених Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. №1081, та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 №737, так як вказане службове приміщення надано без здачі [PERSON] жилої площі, яку він займав за попереднім місцем служби - квартири №99 будинку №99 по вул. Довнар-Запольського, 9 у м.Києві. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним ордеру від 02.09.2013 №0000508, виданого [PERSON] та [PERSON] на квартиру №7 будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові є підставними та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Оскільки ордер від 02.09.2013 №0000508 визнано недійсним у зв'язку з неправомірними діями [PERSON], які полягали у порушенні порядку і умов надання жилих приміщень в частині не здачі ним жилої площі, яку він займав за попереднім місцем служби - квартири №99 будинку №99 по вул. Довнар-Запольського, 9 у м.Києві, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та члена його сім'ї [PERSON] з квартири №7 в будинку №16-Б на вул.Мечникова у м.Львові також є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені (а.с.3) судові витрати по справі, що становлять 2436 грн. судового збору по 1218 грн. з кожного.

Outcome: approved