Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до АТ «ПУМБ», відповідно до якого просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 40 від 06.08.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №№204/08И від 21.07.2008 року та Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №204/08И від 21.07.2008 року у сумі 69901,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.07.2018 року становить 1848614,14 грн. та 1400 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 21.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 204/08И, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 45000 доларів США, строком повернення - до 20.07.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних по строковій заборгованості та 19,5 % - по простроченій (п. 2.1 Кредитного договору). Пунктом 3.1.5 Кредитного договору передбачено право Банка вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та сплати відсотків у разі невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених даним Договором, у тому числі щодо забезпечення повернення кредиту тощо. Відповідно до виконавчого напису № 40 від 06.08.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Юдіною І.Г., запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 23.07.2018 року у сумі 69901,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1848614,14 грн. та 1400 грн. Позивач вважає виконавчий напис № 40 від 06.08.2018 року таким, який вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, оскільки нотаріусом при його вчиненні не було перевірено безспірність заборгованості за кредитним договором та нормами діючого законодавства взагалі не передбачено вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах. Позивач та його представник - [PERSON] - надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Треті особи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємодію сторін,справа розглянута заочно, у відсутності представника відповідача. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із кредитним договором №204/08И [PERSON] отримав у ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», у кредит грошові кошти у розмірі 45000 доларів США, строком повернення до 20.07.2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних по строковій заборгованості та 19,5% - по простроченій (п. 2.1 Кредитного договору). Пунктом 3.1.5 Кредитного договору передбачено право Банка вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та сплати відсотків у разі невиконання Позичальником зобов`язань, передбачених даним Договором, у тому числі щодо забезпечення повернення кредиту тощо. Виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №204/08И від 21.07.2008 року забезпечено іпотекою нерухомого майна, відповідно до п.4.1 кредитного договору. Згідно із Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору №204/08И від 21.07.2008 року, укладеної між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та [PERSON] , відповідно до вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та совокупної вартості кредиту», затвердженими постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, Банк інформує Позичальника про розмір подорожчання кредиту та величину реальної процентної ставки за кредитом. Розрахунок реальної процентної ставки викладений у Додатку №2 до кредитного договору №204/08И від 21.07.2008 року. Відповідно до виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіною І.Г. 06.08.2018 року, зареєстрованому в реєстрі за №40, запропоновано стягнути на користь ПАТ «ПУМБ», який є кредитором по Кредитному договору № 204/08И від 21.07.2008 року та Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору № 204/08И від 21.07.2008 року заборгованість з боржника [PERSON] . Строк платежу за Кредитним договором настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.07.2017 року по 20.07.2018 року. Загальна сума грошових вимог станом на 23.07.2018 року (включно) складає: - заборгованість за сумою кредиту - 44249,52 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.07.2018 року (26,446104 за один долар США) становить 1170227,41 грн.; - заборгованість за процентами - 25651,67 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.07.2018 року (26,446104 за один долар США) становить 78386,72 грн.; - суми плати, що здійснені Стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1400 грн. Разом сума заборгованості становить 69901,19 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.07.2018 року (26,446104 за один долар США) становить 1848614,14 грн. та 1400 грн. Вказаний виконавчий напис № 40 від 06.08.2018 року було пред`явлено стягувачем - ПАТ «ПУМБ» - до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.Р., згідно із постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №59265842 від 03.06.2019 року. На теперішній час виконавчі дії з примусового виконання вказаного виконавчого напису зупинені - на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.09.2019 року, постановленій у даній справі - відповідно до постанови приватного виконавця від 08.10.2019 року - до розгляду судом питання про визнання виконавчого напису №40 від 06.08.2018 року таким, що не підлягає виконанню - по суті. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є Порядком вчинення нотаріальних дій, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі за текстом Порядок). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вимоги до змісту виконавчого напису закріплені у статті 89 Закону України «Про нотаріат». Так, у виконавчому написі повинні зазначатися: дата його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 року №759/6167/18 від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц з подібних правовідносин. З метою перевірки додержання перелічених норм діючого законодавства щодо безспірності заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 204/08И від 21.07.2008 року та додатковою угодою №1 до кредитного договору № 204/08И при вчиненні нотаріусом спірного виконавчого напису № 40 від 06.08.2018 року, на підставі ухвали суду від 11.02.2020 року приватного нотаріуса КМНО Юдіну І.Г. було зобов`язано надати суду завірені належним чином копії документів, перелік яких встановлено постановою КМУ №662 зі змінами та доповненням, на підставі яких нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис. Вказана ухвала суду неодноразово спрямовувалась на адресу нотаріуса, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, проте такі документи нотаріусом надані не були, як і не було зазначено поважних причин невиконання вказаної ухвали суду. Враховуючи викладене, як вже було зазначено вище, суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказах. За змістом положень статей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і прядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Аналогічне право на відкликання всієї суми отриманих кредитних коштів позикодавцем передбачено й п. 3.1.5 Кредитного договору, укладеного між сторонами. З огляду на викладене, при достроковому відкликанні всієї суми заборгованості за кредитом Позикодавець - АТ «ПУМБ» - не має право на нарахування відсотків за умовами кредитному договору, відповідно до вимог ст.1048 ЦК України та умов кредитного договору, проте має право на застосування до боржника відповідальності за порушення зобов`язання. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд, а саме його Велика Палата у постанові №910/10156/17 від 10.04.2018 року. З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок сформульований у постанові Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). У даному випадку сума заборгованості за тілом кредиту, як слідує із інформації, викладеній у виконавчому написі становить 44249,52 доларів США, а строк повернення грошових коштів за кредитним договором визначений сторонами кредитного договору №204/08И - до 20.07.2028 року. З наведеного слід дійти до висновку, що все тіло кредиту достроково було відкликано Банком в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України. Вказаний факт унеможливлює нарахування, та відповідно, безспірне стягнення відсотків, передбачених умовами договору, які були стягнуті за виконавчим написом у розмірі 25651 доларів США за період з 20.07.2017 року по 20.07.2018 року. Крім того при розгляді даної справи ані відповідачем, ані третьою особою - приватним нотаріусом КМНО Юдіною І.Г. - не було надано суду доказів, які б свідчили про отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «ПУМБ». Так, [PERSON] , не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. До аналогічного висновку у аналогічному спору прийшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постанові від 01.09.2020 року № 201/4198/17. З огляду на викладене, проаналізувавши зібрані у даній справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та доцільності визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіної І.Г. від 06.08.2018 року №40 щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 208/08И та Додатковою угодою № 1 - таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 768,40 гривень - за подачу до суду даного позову та судовий збір у розмірі 384,20 - за подачу до суду заяви про забезпечення позову, яку було задоволено судом.

Outcome: approved