Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» про стягнення суми пені та 3 відсотків річних, яку обґрунтував наступними обставинами. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 14 березня 2013 року та відповідним додатковим рішенням суду від 01 квітня 2013 року, які набули законної сили з відповідача на користь позивача була стягнута сума страхового відшкодування в розмірі 62516,38 грн., в стягненні суми пені за період з 03.04.2012 року по 02.08 2012 рік - відмовлено. Позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягнення пеня за прострочку виплати страхового відшкодування за період з 13.08.2012 року по 20.06.2013 рік - 312 днів, а й отже відповідно до умов договору розмір пені за цей період дорівнює: 0,1% х 312 х 62516,38 = 19505,11 грн. При цьому на думку позивача, п. 5.5. Договору добровільного страхування власників наземного транспорту, яким було встановлено пеню в розмірі 10 %, обмежує до 100 днів строк позовної давності щодо стягнення пені. Проте відповідно до положень чинного ЦК України, строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені встановлюється в 1 рік та не може бути обмежена за домовленістю сторін. В обґрунтування вимог щодо стягнення 3% річних позивач пояснив, що період прострочення виплати суми страхового відшкодування в розмірі 62516,38 грн. дорівнює 312 днів, а й отже з відповідача на його користь підлягає стягненню (3% : 365 дн. х 312 дн.) х 62516,38 грн. = 1603,17 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та надав суду пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Крім того [PERSON] додатково звернув увагу суду на той факт, що на його думку, п. 5.5 договору страхування обмежує строк позовної давності до 100 днів щодо стягнення з відповідача пені, що суперечить положенням чинного цивільного законодавства. Представник відповідача - Бабіч В.О., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за їх необґрунтованістю. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Злагода» про стягнення суми пені та 3 відсотків річних, обґрунтована лише частково, а й отже підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно змісту ч.3 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 979 Цивільного кодексу України закріплено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено поняття терміну позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлена спеціальна позовна давність 1 рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 2 статті 259 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Згідно змісту ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України, неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1,3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Статтею 625 встановлено Цивільного кодексу України, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 25 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого позивач застрахував у відповідача належний йому автомобіль Рено Меган, 2007 року випуску, д/н [NUMBER]. Судом також встановлено, що рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 14 березня 2013 року, а також додатковим рішенням від 01 квітня 2013 року, які набули законної сили 18 квітня 2013 року, позовна заява [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Злагода», третя особа: ПАТ «ПУМБ» про стягнення суми страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди, була задоволена частково та було стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 62516,38 грн. Згідно звіту про оцінку розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 02-13/04 від 13.04.2012 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю в результаті аварійних пошкоджень КТС Рено Меган, д/н [NUMBER], на момент оцінки складає 86604,51 грн. Відповідно до п. 1.8.1 договору, страховим випадком за цим договором є зокрема пошкодження (знищення) застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 2 Договору страхування встановлено, що безумовна франшиза, при знищенні майна, складає 10% від страхової суми. Відповідно до п. 4.1.6 Договору страхування передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі листа Вигодонабувача про отримання або відмову від отримання страхового відшкодування та його виплату страхувальнику. Згідно п. 5.3.9.3 Договору страхування, страховик має право відстрочити виплату страхового відшкодування на строк до 4 місяців після отримання усіх документів, передбачених для відповідного страхового випадку та зазначених у цьому договорі, якщо при настанні випадку випадку є потерпілі фізичні особі, або збитки, що перевищують 70% вартості застрахованого транспортного засобу. Згідно звіту про оцінку розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 02-13/04 від 13.04.2012 року встановлена повна загибель транспортного засобу Рено Меган, д/н [NUMBER]. У судовому засіданні представник відповідача не заперечував той факт, що станом на 20 червня 2013 року сума страхового відшкодування позивачу не була відшкодована. Таким чином, суд, з урахуванням п. 5.3.9.3, а також звіту про оцінку розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 02-13/04 від 13.04.2012 року, вважає доведеним той факт, що датою виплати страхового відшкодування мало бути 13 серпня 2012 року, а й отже відповідач порушив умови договору страхування. Разом із тим, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на ті обставини, що п. 5.5 договору страхування обмежує строк позовної давності до 100 днів щодо стягнення з відповідача пені, що суперечить положенням чинного цивільного законодавства з огляду на наступне. Як вбачається судом із п.5.5 договору страхування, при порушенні строків виплати страхового відшкодування Страховик виплачує Страхувальнику пеню у розмірі 0,1 % від суми невиплаченого відшкодування за кожну прострочену добу, але не більше 10% суми заборгованості. Таким чином, у даному випадку, сторони, у відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України домовились про зменшення розміру неустойки, як одного з видів забезпечення виконання зобов'язання, до 10% від суми заборгованості, що не є зменшенням строку позовної давності, оскільки строк, у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сторонами змінений не був, а була лише обмежена відповідальність відповідача у випадку невиконання ним умов договору. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10% від суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 62516,38 грн., що дорівнює 6251,64 грн. Суд, беручі до уваги положення ст. 625 ЦК України, вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 відсотків річних від простроченої суми невиплаченого страхового відшкодування, що дорівнює 1603,17 грн. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч. 1, 3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з урахуванням вимог ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України 2014 рік», суд звільняє позивача від сплати судового збору, стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial