Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі 35 200,53 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2015 року по 23.12.2015 року у сумі 93 001,02 грн. та допустити негайне виконання рішення щодо присудженої йому заробітної плати. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що з 14 січня 2015 року він працював начальником департаменту регіональної політики Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Наказом № 185-К від 08.06.2015 року його було звільнено з 08.06.2015 року у зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні позивачу не виплачено грошові кошти у сумі 35 200,53 грн., з яких заробітна плата за період роботи з 01.05.2015 року по 08.06.2016 року у розмірі 13 690,09 грн., компенсація за невикористану відпустку за 12 днів у сумі 7 591,92 грн., вихідна допомога - 13 918,52 грн. Оскільки розрахунок з позивачем не проведено, він просить про стягнення із відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.06.2015 року по 23 грудня 2015 року у сумі 93 001, 02 грн. Під час судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі 19 500,00 грн. та середній заробіток за час затримки при звільненні за період з 08.06.2015 року по 06.04.2016 року в сумі 149 224,68 грн., а всього 168 724,68 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Додатково повідомив, що заборгованість по заробітній платі і належних при звільненні працівнику сум у розмірі 19 500,00 грн. відповідачем визнається та підтверджується наданою відповідачем довідкою. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку, то посилаючись на норми ст. 117 КЗпП України просив їх задовольнити виходячи із наданого суду розрахунку. Представник відповідача Буряк Ю.П. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково не заперечувала поти стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі і належних при звільненні працівнику сум у розмірі 19 500,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заперечила, посилаючись на те, що така затримка розрахунку з позивачем виникла не з вини відповідача, а в результаті бездіяльності Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною у першочерговому порядку, що підтверджується Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2015 року. За таких обставин, просила про часткове задоволення позову. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 5к від 14.01.2015 року позивач був прийнятий на роботу до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, на посаду начальника департаменту регіональної політики. Наказом № 185-К від 08.06.2015 року [PERSON] було звільнено із займаної посади з 08.06.2015 року у зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до даних розрахункового листка за червень місяць 2015 року виданого Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 29.03.2016 року, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідна допомога у сумі 19 500 грн. Дана обставина визнається сторонами, та у розумінні ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по невиплаченій заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідна допомога у сумі 19 500 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні достеменно встановлено відсутність спору між сторонами про розмір належних при звільненні позивачеві сум. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що невиплата [PERSON] заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, відбулась не з вини підприємства, а з вини Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва в результаті нездійснення оплати праці працівникам Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною у першочерговому порядку, оскільки належних доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2015 року визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною у першочерговому порядку на підставі платіжних доручень (за відповідними номерами та датами) та зобов»язано Управління Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва перерахувати грошові кошти, згідно вказаних платіжних доручень. За даними реєстру платіжних доручень поданих на оплату до УДКСУ у Печерському районі м. Києва «Укрекоресурси» станом на 29.05.2015 року містяться номера та дати платіжних доручень, призначення платежу, назва організації та сума. Проте, жодний із документів не підтверджує обставини того, що вказані у Постанові окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2015 року платіжні доручення, згідно яких не були перераховані грошові кошти, з вини Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва, містили призначення платежу на оплату заробітної плати і належних при звільненні суму у розмірі 19 500,00 грн. саме позивачу [PERSON] У якому із означених платіжних дорученнях містяться відомості про виплату позивачеві Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу, представник відповідача також повідомити не змогла. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доводи відповідача не спростовують невиплату позивачеві заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі 19 500,00 грн. у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу з вини Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, а тому відповідач повинен виплатити [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Позивач був звільнений 08.06.2015 року. Станом на момент ухвалення судом рішення розрахунок з позивачем не проведений. Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачеві його середній заробіток за період з наступного дня після звільнення - 09.06.2015 року по 06.04.2015 року, тобто по день ухвалення судового рішення. За даними довідки про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] видана Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 11.02.2016 року, заробітна плата позивача, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати за два місяці, що передували звільненню, у квітні становить 20 706,00 грн., у травні - 5 397,25 грн. (а.с.41). Кількість робочих днів в період з 09.06.2015 року по 06.04.2015 року складає 212 днів, з них: у травні - 18 днів, у квітні - 21. За таких обставин, середньомісячна заробітна плата позивача обраховується у розмірі13 051,63 грн. (20 706,00 грн. + 5 397,25 грн./2), середньоденна - 669,31 грн. (20 706,00 грн. + 5 397,25 грн./39 робочих днів за квітень і травень). Розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні становить 141 893,72 грн. (669,31 грн. х 212 робочих днів). Таким чином, перевіривши правильність розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні наданого позивачем, суд приходить до висновку, що розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати [PERSON] розраховувався ним виходячи із нарахованої йому заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески за розрахунковий період, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога у розмірі 19500,00 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні - 141 893,72 грн. Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави 1 378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial