Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про зняття арешту на майно, посилаючись на те, що змушений звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду, оскільки на даний час у відсутність будь-яких законних підстав щодо обмеження користування майном, не має змоги повноцінно користуватися належним йому майном, зазначав, що арешт накладений державним виконавцем незаконно. Ухвалою суду від 24.04.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті Позивача надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали. Про причину неявки відповідач суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, про що 09.02.2018р. Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції складено актовий запис № 291 та видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 13). 20 березня 2018 року за заявами позивача [PERSON] та [PERSON] Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 12). 08 жовтня 2018 року, за взаємною згодою, між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір про розподіл спадкового майна (а.с. 7). За умовами договору спадкоємці успадкували в рівних частинах спадкове майно, тобто по 1/2 частині спадкового майна, а саме: [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] переходить право власності на квартиру [ADDRESS] та гараж № [ADDRESS]. [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] переходить право власності на автомобіль легковий комбі марки ВАЗ модель 21122 ЗНГ, реєстраційний номер [NUMBER] , 2001 року випуску ( шассі, кузов ) [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданим Полтавським ВРЕР 24.01.2009 року. 08 жовтня 2018 року [PERSON] було надано нотаріально посвідчену довіреність [PERSON] , якою останньому надані повноваження представляти інтереси [PERSON] в будь-яких державних органах та організаціях незалежно від форми власності щодо оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після померлого [INFO] гр. [PERSON] , отримати Свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати на її ім`я право власності на майно у встановленому законом порядку, а також представляти інтереси в судових органах будь-якого рівня вести від її імені справи в усіх судових органах з усіма правами наданими законом позивачу.( а.с 6) Під час оформлення спадкового майна позивач дізнався про те, що на автомобіль, який перейшов у спадок [PERSON] та належав його батькові [PERSON] , накладено арешт. Згідно Листа № 35965 від 24.06.2018р. Шевченківським ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області повідомлено, що згідно даних АСПВ на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості із [PERSON] та станом на 26.06.2018р. ці виконавчі провадження у відділі відсутні. Крім того, зауважили, що виконавчі провадження завершено на підставі п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( старої редакції Закону ), а завершення виконавчого провадження на підставі ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника, тому підстави для зняття арешту з майна відсутні.( а.с.8) Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вищевказаний автомобіль набуто позивачем у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Норами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю.

Outcome: approved