Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання, а саме домоволодінням [ADDRESS] , в якому посилається на ті обставини, що йому належить 12/100 частини вказаного, у якому окрім нього значяться зареєстрованими відповідачі по справі, які не проживають у даній квартирі з моменту їх реєстрації. У зв`язку з наведеним просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS] та зняти з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. Ухвалою від 18.02.2019 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, належно повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явились, відзив на позов не надали, причини неявки суду, не повідомили. 29.08.2019 року винесено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, про що постановлено ухвалу, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 25.05.2000 року та витягу №76324082 від 20.12.2016 року належить 12/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сімї №69 від 14.08.2018 року вбачається, що у вказаному будинку значяться зареєстрованими відповідачі по справі, але з дня реєстрації у ньому не проживають. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно доЗакону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд. Згідно абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають як такі, що заявлені передчасно, оскільки зняття осіб з реєстрації, враховуючи приписи Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial