Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із відповідачки на користь товариства заборгованість за Кредитним договором у розмірі 20333,86 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 6.10.2008 року відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 30.09.2015 року, відповідач має заборгованість у розмірі 20333,86 грн. яку просять стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не зявився просить справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заперечення проти позову в якому просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір б/н від 6.10.2008 року (а.с.7-14,) згідно якого позивач надав відповідачу кредитну картку № 5577212905317965 із встановленим лімітом кредитних коштів в сумі 1300 грн., яку (картку) відповідач отримав та використав кредитні кошти в своїх цілях, що не оспорював представник відповідачки в судовому засіданні. Відповідно до п. п. 3.2-3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач використав надані кредитні кошти, проте, у порушення умов договору, не виконує свої зобовязання належним чином та не повертає використані ним кредитні кошти з відсотками позивача. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В своїй заяві на отримання кредитної картки від позивача (а.с.7-8), відповідач підписався під пунктом, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй в письмовому вигляді. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с.8). Відповідач не виконав умови банку в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Станом на 30.09.2015 року, відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 20333,86 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 4054,48грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 12773,01 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2300,00грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) 956,37 грн. (а.с.4-6). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). А тому в даній частині позову позов доведено. Разом з цим відповідач надав суду заяву про застосування стоку позовної давності до даної позовної вимоги. (а.с.31 ) Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності суд приходить до наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та в строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним. Так як за умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В даному випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Крім цього, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Судом встановлено, що договір був укладений між сторонами 6.10.2008 року, про що свідчить анкета-заява позичальника. Із наданої виписки банком вбачається, що відповідач постійно користувався споживчим кредитом, неодноразово виконуючи свої зобовязання виплачуючи борг повному обсязі. Так 26.03.2012 року відповідач скористався споживчим кредитом отримавши позику у розмірі 1719,39 грн. та не виплативши його в повному обсязі ще декілька разів протягом 2013р. знову скористався споживчим кредитом і його загальний борг за кредитом станом на 26.03.2013року становив 4385,58 грн.(а.с.5) Відповідач частково сплачував борг за кредитом і останній платіж відповідач здійснив 7 березня 2014року, в звязку із чим перебіг позовної давності, за зазначеним договором, було перервано, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу за кредитом у розмірі 4054,48грн.; по процентам за користування кредитом у розмірі 12773,01 грн. подані в межах позовної давності а тому підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що 2300 грн. - сума заборгованості саме за комісією, і не є пенею. Нарахування комісії за договором передбачено п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача нарахованих штрафів у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 956,37 грн. (процентна складова), то судом встановлено наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобовязання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобовязання боржником. При цьому застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання. Крім того, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), як про це також наводилося вище, застосовується позовна давність в один рік, перебіг строку якої починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (п. 1 ч. 2 ст. 258, ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Згідно п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний заплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Як встановлено судом, відповідач починаючи з 28.03.2014 р. не виконував свої боргові зобовязання за укладеним з банком Договором від 6.10.2008р., а відтак кредитор повинен був звернутися до суду з відповідною вимогою протягом наступних 12 місяців, але з позовом до суду про стягнення з відповідачки нарахованих штрафів позивач звернувся лише 19.10.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. При цьому позивач не навів доводів стосовно поважності причин пропуску строку, що з урахуванням заяви сторони - відповідача про застосування до спірних правовідносин правил позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1144,92 грн (94,%)

Outcome: partial