Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Вимоги мотивовано тим, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] Батько дитини проживає окремо від дочки та не виконує передбачені законодавством обов'язків щодо виховання та розвитку дитини (не цікавиться життям дочки, матеріальної допомоги не надає), коштів на її утримання не надає, а також не бажає приймати участі у її вихованні. На даний час дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позивач просить на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 СК України позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав викладених в позові. Пояснила, що останні три роки відповідач матеріально дитину не підтримує. З 2013 року батько не цікавиться життям, здоров'м своєї дитини. Представник позивача в судовому засіданні позицію свого довірителя підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заперечення відповідно до змісту яких, позов не визнав просив у його задоволені відмовити. Так, дійсно між сторонами було розірвано шлюб та на підставі рішенням суду від 19 липня 2013 року стягнуто з нього аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дочки, які він періодично перераховує поштовими переказами на ім'я позивача. Так, за період з 2013 року по 2015 рік він надіслав позивачу кошти на загальну суму - 11 218 грн. Не заперечуючи свою відсутність за місцем проживання дитини протягом певного періоду часу, пояснює це сімейними обставинами, необхідністю працювати в Польші та вживати необхідних заходів для матеріального забезпечення дочки. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив не позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] Представник Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав заяву відповідно до змісту якої просив судове засідання проводити за його відсутністю, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представник Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. В судовому засіданні прокурор проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вимога не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с. 7). На підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області № 2-192/13 від 15 березня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Як вбачається зі свідоцтва про одруження [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 18 січня 2014 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до виданої виконавчим комітетом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області довідки від 11 вересня 2014 року, [PERSON] разом з дочкою [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно виданих завідувачем Вендичанського селищного дошкільного навчально-виховного закладу загального розвитку довідок від 11 вересня 2014 року та 03 грудня 2014 року, [PERSON] відвідує навчальний заклад з 2012 року, за час перебування дитини у закладі батько жодного разу її не відвідував, не брав заходів, які проводилися у закладі (а.с. 14, 19). Як слідує з виданої лікарем Вендичанської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 01 жовтня 2014 року, [PERSON]., [INFO] перебуває на «Д» обліку з приводу хронічного тонзиліту (а.с. 17). На підставі рішення Могилів-подільського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року № 138/108/13-ц видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 29 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 24). Висновком виконавчого комітету Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 16 січня 2015 року, встановлено доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], внаслідок того, що він не з'являвся на території селищної ради, участі у вихованні дитини не приймає, матеріально дитину не забезпечує (а.с. 11). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 11 вересня 2014 року, слідує, що санітарно-гігієнічні умови сім'ї задовільні. Дитина проживає в умовах які відповідають нормам (а.с. 13). Як слідує з копій квитанцій виданих ХД УДППЗ «Укрпошта» на ім'я [PERSON] за період з 30 липня 2013 року по 04 березня 2015 року було надіслано електроним переказом грошові кошти на загальну суму - 8 112 грн. (а.с. 56 - 58). Відповідно до відміток, що містяться в закордонному паспорті [PERSON], він перетинав кордон України з Польщею (а.с. 55). Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що відповідач працює за кордоном, у Польщі, на батьківщині буває декілька місяців на рік, сплачує аліменти на утримання дитини, навідувався до неї та приїзджав до Вінниці, постійно телефонує доньці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивачки, відповідач періодично сплачує аліменти, з донькою не спілкується, дитина його майже не знає, як не знає і діда з бабою зі сторони свого батька, відповідача по справі, а його називає батьком. Чинним сімейним законодавством (ст. 150, ч. 4 ст. 155, ст. 164 СК України) встановлено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п. 18 Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 (із послідуючими змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Як слідує зі ст. 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, суд вважає за необхідне врахувати, що сімейним законодавством, крім такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, до батьків, які неналежно виконують свої обов'язки, передбачені і інші, менш обтяжливі, заходи впливу, такі як попередження, розгляд їхньої поведінки органом опіки та піклування, відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та ін. Таких заходів до [PERSON] не вживалися. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, показання свідків, думку прокурора, дослідивши письмові докази, вважає, що відсутні передбачені п. 2 ч. 1 ст.164 СК України підстави (на інші підстави позивач не посилалася і їх не доводила) для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, оскільки в його діях суд не вбачає свідомого нехтування своїми обов'язками батька, а також його винної поведінки щодо ухилення від батьківських обов'язків. При цьому суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, як такий, що зроблений без отримання відомостей та документів щодо винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, з врахуванням лише наведеного позивачем факту відсутності батька за місцем проживання дитини.

Outcome: dismissed