Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 березня 2012 року позивач надав відповідачу кошти в розмірі 2400 грн., які той зобов'язався витратити в інтересах позивача, в іншому випадку відповідач за першою вимогою зобов'язався повернути позивачу вказані кошти, про що відповідач склав власноруч написану розписку. Вказані гроші не були відповідачем витрачені в інтересах позивача, тому позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення вказаних грошей, яку відповідач отримав 05 червня 2014 року. Однак відповідач грошей позивачу не повернув, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3886 грн., 3% річних в сумі 37 грн. 50 коп., та індекс інфляції в розмірі 202 грн. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відповідач надав суду заперечення проти позову, просив суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2011 року позивач надав відповідачу кошти в розмірі 2400 грн., які той зобов'язався витратити в інтересах позивача, в іншому випадку відповідач за першою вимогою зобов'язався повернути позивачу вказані кошти. Вказані обставини підтверджено розпискою відповідача. Письмових доказів, того, що вказані гроші відповідачем витрачені в інтересах позивача відповідач суду не надав, також відповідачем не надано суду і письмових доказів того що вказані гроші зараховані при взаєморозрахунках між позивачем та відповідачем. Крім того позивач заперечував проти цього в своєму позові, та зазначив, що відповідач витратив ці кошти на власні потреби. Також судом встановлено що позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення вказаних грошей, яку відповідач отримав 05 червня 2014 року. Однак відповідач грошей позивачу не повернув. Згідно ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не сплатив борг позивачу, в зв'язку з чим на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України на час винесення рішення складає: Сума боргу з урахуванням індексу інфляції, який дорівнює 1,052, становить 2524 грн. 80 коп. 3% річних від простроченої суми складають: 2400 (борг) *3%*117(днів прострочки)/365(днів у році)= 23 грн. 07 коп. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2524 грн. 80 коп. боргу з урахуванням індексу інфляції та 23 грн. 07 коп. 3% річних від простроченої суми. Всього: 2547 грн. 87 коп. Задовольнити позов в повному обсязі суд не може, оскільки згідно розписки зобов'язання між сторонами було в гривні, а не в доларах США як то зазначає позивач. Згідно із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial