Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 жовтня 2008 року Акціонерно комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № 428/174-ФО1. 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору кредиту відповідач отримав кредит у сумі 5100,00 доларів США на умовах, визначених договором. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, надавши грошові кошти відповідачу. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконував. Враховуючи викладене, станом на 21.05.2018 року відповідач має заборгованість 2454,38 доларів США з яких : 1876,96 доларів США заборгованість за кредитом; 577,42 доларів США\~заборгованість за відсоткам. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого слідує, що він заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає, що заявлені вимоги є незаконними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, мотивуючи тим, що в 2008 році він дійсно брав кредит у позивача в розмірі 40000 гривень, який він вже погасив. Договір кредиту № 428/174-ФО1 не підписував та кредит на таких умовах не брав. У разі задоволення позову просить застосувати строк позовної давності. Від представника позивача на адресу суду надійшов відзив щодо спростування заперечення заявлених позовних вимог відповідачем. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно \~до \~ст.\~1054\~ ЦК\~ України\~ за\~ кредитним\~ договором\~ банк\~ або\~ інша\~ фінансова\~ установа\~ (кредитодавець)\~ зобов`язується\~ надати\~ грошові\~ кошти\~ (кредит)\~ позичальникові\~ у\~ розмірі\~ та\~ умовах,\~ встановлених\~ договором,\~ а\~ позичальник\~ зобов`язується\~ повернути\~ кредит\~ та\~ сплатити\~ проценти\~. Згідно з ч.1\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити розмір процентів на умовах встановлених договором. Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому, згідно ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання . Боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться . Згідно зі\~ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.14\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті\~192, частина третя статті\~533 ЦК України, Декрет). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-1680цс15 від 10.02.2016, яка відповідно до ст.360-7\~ЦПК України, є обов`язковою для застосування. Стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.) У випадку порушення зобов`язання, в якому кошти, виражені в еквіваленті в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення гривні відновлені еквівалентом іноземної валюти (справа № 423/468/16-ц, 11.10.17) Перерахування стягувачеві суми у іншій валюті, а ніж валюта, зазначена у судовому рішенні, не є належним виконанням судового рішення (ВС/ВП № 761/12665/14-ц від 04.07.2018) Сума боргу в іноземній валюті стягується у ній же та конвертується в національну валюту на день здійснення платежу (№ 6-1063цс17 від 01.11.2017) Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (ВПВС справа № 373/2054/16-ц, 16.01.19). Згідно копії договору кредиту № 428/174-ФО1 від 07 жовтня 2008 року Акціонерно комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір. У відповідності\~до умов\~зазначеного договору,\~банк надав\~відповідачу кредит\~готівкою у\~розмірі 5100,00\~доларів США\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~24\~%\~річних та\~комісій згідно\~додатку 1\~до договору\~з кінцевим\~терміном повернення\~не пізніше\~06.03.2010\~року. (а.с.4-7) Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи слідує, що 14.06.2010 року відбулася зміна найменування юридичної особи (а.с.12) Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 21.05.2018 року за вих. № 04.22-07/5964 слідує, що станом на 21 травня 2018 року відповідачем сплачено борг за кредитом у розмірі 3223,04 долари США, останній платіж здійснено 31.03.2011 року (а.с.86) Відповідно до ст. ст.\~257,\~258 ЦК України\~встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. У відповідності до ч.1\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1\~ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Згідно частини 4\~статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Отже, позовна давність за вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками в розмірі 2454,38 доларів США спливла у квітні 2011 року, а позивач звернувся до суду 17.07.2018 року. З наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності по вимогах даного позову, він звернувся до суду із вимогою про захист свого цивільного права за межами строків позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до приписів ч.4\~ст.267 ЦК України. Таким чином, враховуючи вище викладені обставини, а саме, що відповідач просить застосувати строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором\~№ 428/174-ФО1\~від 07\~жовтня 2008\~року в\~сумі 2454,38\~доларів США відмовити з огляду на сплив строку позовної давності про застосування якого просить відповідач. За наведених вище обставин та з підстав, зазначених в позові, з врахуванням наданих суду позивачем доказів в підтвердження наведених у позовній заяві обставин, - позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, в силу чого в задоволенні позову слід відмовити повністю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed