Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 30.06.2014 року КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] уклали кредитний договір № 4462, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала [PERSON] кредит в розмірі 2000,00 грн. на строк 12 місяців. Строк виконання зобов`язання було встановлено до 30.06.2015 року. 30.06.2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено договір поруки № 4462/2. Відповідач не виконував зобов`язання по поверненню коштів у зв`язку з чим, позивач звернувся до Троїцького районного суду Луганської області про часткове стягнення заборгованості за основною сумою та відсоткам. Рішенням суду від 17.08.2017 було стягнуто з відповідачів суму заборгованості у розмірі 5075,00 грн. Однак, станом на 01.06.2020 року відповідач зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим, станом на 07.06.2020 року заборгованість за кредитним договором складає 7764,41 грн., яка складається з такого: 1942,38 грн. - сума основного боргу; 338,98 грн. - відсотки за кредитом; 294,00 грн. - штраф 3%; 3463,08 грн. - пеня; 1725,97 грн. - інфляційні втрати. Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості за кредитним договором №4462 від 30.06.2014, а також стягнути судові витрати у розмірі 4102,00 грн., які складаються з судового збору у розмірі 2102,00 грн. та професійної правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн. Представник позивача, явка якого ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 15.09.2020 була визнана обов`язковою, в судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, просила суд відмовити у задоволені позову (а.с.185). Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з заявою кредитному комітету кредитної спілки «Імперіал ЛТД» від 30.06.2014 року відповідач [PERSON] просив надати йому кредит у розмірі 2000 гривень (а.с.4). Згідно з договором кредитної лінії № 4462 від 30.06.2014 [PERSON] отримав від Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» кредит у сумі 2000,00 грн., у вигляді встановленої кредитної лінії та прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення 12 місяців від дати отримання кредиту. Плата за користування кредитом становить 70 % річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості по кредиту в рамках кредитної лінії. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, відповідно до якого відповідач зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати проценти за користування кредитом та сам кредит (а.с.5-7). 30 червня 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено договір поруки № 4462/1, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе обов`язок відповідати перед КС «Імперіал ЛТД» за зобов`язаннями [PERSON] (а.с. 9). В судовому засіданні було оглянуто матеріали цивільної справи №433/1730/16-ц за позовом кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу та встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17.08.2017 позовні вимоги кредитної спілки «Імперіал ЛТД» задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» заборгованість за кредитним договором № 4462 від 30.06.2014 року в розмірі 5705 (п`ять тисяч сімсот п`ять) грн. 51 коп. (ц.с. №433/1730/16-ц, а.с.255-257). Відповідно до уточненої позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитним договором №4462 від 30.06.2014, що містяться в матеріалах цивільної справи №433/1730/16-ц, стягнута за рішенням суду сума заборгованості була визначена станом на 19.06.2017 року, тоді як строк кредитування був визначений до 30.06.2015 (ц.с. №433/1730/16-ц а.с.208-210), а тому, твердження позивача, що ним було заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості не в повному обсязі, повністю спростовуються матеріалами цивільної справи №433/1730/16-ц. Рішення суду від 17.08.2017 по справі №433/1730/16-ц виконане в повному обсязі, що підтверджується долученими відповідачем [PERSON] документами на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.152-163) та документами, наявними в матеріалах цивільної справи №433/1730/16-ц: постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2018, ВП №57633157 (ц.с.№433/1730/16-ц, а.с.268), постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2018, ВП №57631688 (ц.с. №433/1730/16-ц, а.с.271) та виконавчими листами, які були повернуті на адресу суду у зв`язку фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду (ц.с. №433/1730/16-ц, а.с.269,272). Крім того, за результатами перевірки автоматизованої системи документообігу суду, було встановлено, що в провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебувала цивільна справа №433/1949/18 за позовом [PERSON] , інтереси якої представляв [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, матеріали якої було досліджено в судовому засіданні. Відповідно до матеріалів цивільної справи №433/1949/18 позивач [PERSON] звернулась до Троїцького районного суду Луганської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №4462 від 30.06.2014, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] на підставі того, що 06 жовтня 2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого позивач набула право вимоги, належне Кредитній спілці «Імперіал ЛТД» та стала новим кредитором за кредитним договором №4462 від 30.06.2014. За результатами розгляду справи ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі (ц.с.№433/1949/18 а.с.55-56). Постановою Луганського апеляційного суду від 31.07.2019 зазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] відмовлено, у зв`язку з тим, що спірні зобов`язання виникли із кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається (ц.с.№433/1949/18 а.с.162-165). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Судом встановлено, що заборгованість за договором №4462 від 30.06.2014 стягнута в повному обсязі за рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 17.08.2017 по справі №433/1730/16-ц. Таким чином, оскільки повторне стягнення кредитних коштів всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1942,38 грн. Зазначене стосується й нарахованих відсотків у розмірі 338,98 грн. Стосовно стягнення 3% річних від прострочених сум заборгованості у розмірі 294,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1725,97 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже обов`язковою умовою, яка б породжувала правові підстави для нарахування трьох процентів річних та сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - є фактична наявність нестягнутого боргу. У зв`язку із встановленням факту повного виконання рішення суду від 17.08.2017 року, справа №433/1730/16-ц, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № 4462 від 30.06.2014, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині 3% річних від прострочених сум заборгованості у розмірі 294,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1725,97 грн., та, відповідно, і необхідності в їх відмові. Крім того суд звертає увагу на те, що позивач в наданому розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України розраховує її за період з 26.07.2014 (а.с.14,16) тобто за період, коли також нараховані відсотки за кредитним договором, що є необґрунтованим оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України по справі №444/9519/12 неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів, різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідачів нарахованої пені за кредитним договором № 4462 від 30.06.2014 суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що кредитний договір № 4462 від 30.06.2014 не містить положень про застосування до боржника неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] задоволенню не підлягають, суд також вважає безпідставними позовні вимоги і до іншого відповідача - поручителя [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Внаслідок того, що у задоволенні позову відмовлено, відсутній розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed