Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу за утримання будинку та прибудинкової території. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що останні тривалий час не сплачують послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території, утворилась заборгованість за період з 01.06.2010 року по 01.05.2014 року в сумі 4981,86 грн. У зв'язку з вищенаведеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 4981,86 грн. та судовий збір. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до залу судового засідання не з'явились по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач[PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Одночасно просив суд застосувати строк позовної давності, відповідно до ст.267 ЦК України. Крім того, просив звернути увагу суду на те, що між ним та позивачем на теперішній час не укладено договір про надання послуг, у зв'язку з чим вимоги останнього є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, допитавши сторони, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до даних особового рахунку [NUMBER] [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрованіу [ADDRESS]. (а.с.3). З інформаційної довідки з Реєстру прав власності вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є лише [PERSON] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.04.2014 року судовий наказ від 05.12.2013 року, виданий Жовтневим районним судом м.Маріуполя за заявою ЖКП «Житло Центр» про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ЖКП «Житло Центр» заборгованості за користування тепловою енергією в розмірі 4345,74 грн., яка утворилась за період з 01.06.2010 року по 01.11.2013 рік, а також про стягнення з них на користь заявника судового збору в сумі 114,70 грн. - скасовано (а.с.15). Відповідно до рахунку за період з 01.06.2010 року по 01.05.2014 року заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у [PERSON], [PERSON], [PERSON] складає 4981,86 грн. (а.с.4). Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно зі ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок, квартиру, зобов'язані забезпечувати його утримання, проводити за свій рахунок поточний капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Відповідно до ст. 162 ЖК України, п. 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року (в редакції постанови КМУ №45 від 24.01.2006 року), власник та наймач (орендар) квартири -зобов'язаний, у тому числі: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Вказані норми матеріального права встановлюють презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Пунктом 17 «Правил користування приміщеннями житлових будинків i прибудинковими територіями» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування i ремонт будинку. Платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами i орендарями вносяться щомісячно, не пізніше 10 числа наступного місяця, однак такі платежі відповідачі не вносять, чим не виконують свої зобов'язання та порушують права позивача. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. В силу зазначеного Закону балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання майна, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді» № 60 від 25.04.2005 року органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці житлово-комунальних послуг, якими можуть бути суб'єкти господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг, та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у частині другій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; надавати в установленому законом порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та /або законодавством; сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному договором або законодавством; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв'язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Згідно із ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п.1); на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п.4); на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством (п.5); на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п.6). Відповідачами не надано суду доказів на підтвердження того, що вони належним чином зверталися до позивача з актами-претензіями відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», заявами про усунення недоліків у наданих послугах, про зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі за кожен місяць, коли на їх думку позивач не надавав послуги чи надавав їх неякісно. Натомість протягом 2010-2014 р. відповідачі не внесли жодного платежу на оплату витрат по утриманню будинку і прибудинкової території. Таким чином, суд вважає що відповідачі дійсно мають заборгованість перед позивачем по оплаті послуг з утримання будинку і прибудинкової території, тобто не виконують покладені на них обов'язки в повному обсязі. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до приписів ч.1 статті 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 ЦПК України. Згідно з правилами статті 97 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Отже, існування спеціального порядку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги лише у формі заяви про видачу судового наказу, не забезпечувало ЖКП «Житло «Центр» можливості захистити свої права в інший спосіб, тобто подати позовну заяву, минаючи етап звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. І лише після скасування цього наказу судом 15.04.2014 р. за заявою боржника у позивача виникла процесуальна можливість звернутися із позовом. У даному випадку перебіг позовної давності був перерваний в грудні 2013 року поданням ЖКП «Житло Центр» заяви про видачу судового наказу та почався заново після скасування 15.04.2014 року судового наказу від 05.12.2013 року за заявою відповідачів. За змістом статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав в частині стягнення заборгованості за період з 01.06.2010 року по 30.11.2010 рік та частково задовольняє позовні вимоги, стягнувши саме з відповідачки [PERSON] як власниці квартири заборгованість за утримання будинку та прибудинкової територіїза період з 01.12.2010 р. по 30.04.2014 р. в сумі 4345,38 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачкиБєлопольської Г.М. слід стягнути за користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial