Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, згідно якого, просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання кредиту № 380/177/07-А від 03.03.2007 року у розмірі 669970,62 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір про надання кредиту № 380/177/07-А, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 31215,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних. В забезпечення виконання умов договору між сторонами укладено договір застави № 04/3-278 від 03.03.2007 року, за умовами якого відповідач передав в заставу транспортний засіб марки MITSUBISHI, реєстраційний номер [NUMBER]. На виконання умов договору відповідач отримав зазначений розмір кредиту. Однак, [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 10.12.2014 року загальний розмір заборгованості складає 669970,62 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом останнє погашення заборгованості відбулось 09.06.2008 року, а за погашення простроченої заборгованості 30.01.2009 року. Таким чином, з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10.12.2014 року до складу кредитної заборгованості були включені суми по несплаченим щомісячним платежам по яким на момент звернення банку до суду, сплив строк позовної давності. Заборгованість за кредитом повинна нараховуватись із 13.02.2012 року. В іншій частині вимог за період до 13.02.2012 року позивач порушив строк позовної давності та це є підставою для відмови у задоволені позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір кредиту № 380/177/07-А, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 31215,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення останньої його частини не пізніше 02.03.2014 року.(а.с. 7-10) В забезпечення виконання умов кредитного договору № 380/177/07-А 03.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір застави майна № 04/3-278, відповідно умов якого відповідач передав в заставу транспортний засіб марки MITSUBISHI, моделі PAJERO SPORT 2.5 TD, випуску 2007 року, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. (а.с. 14-17) Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як установлено судом, боржник взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 02.03.2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з матеріал справи, а саме розрахунку заборгованості відповідачем в червні та липні 2013 року вносились кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, а не окремо за відсотки. Відповідно до п.2.7 кредитного договору внесені кошти, у зв'язку з недостатністю коштів, в першу чергу були зараховані позивачем на погашення комісії та відсотків. Отже з липня 2013 року строк позовної давності по платежам був перерваний та його перебіг почався заново, а тому не підлягають застосуванню строки позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.12.2014 року борг [PERSON] за кредитним договором № 380/177/07-А від 03.03.2007 року становить: заборгованість за кредитом - 329619,79 грн., заборгованість за відсотками - 234989,81 грн. та пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 65457,00 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 39904,02 грн. (а.с. 3-5) З огляду на зазначене, суд вважає такими, що знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованість за кредитом - 329619,79 грн., заборгованість за відсотками - 234989,81 грн. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває дружина [PERSON] та малолітня дитина [PERSON], [INFO], згідно трудової книжки [PERSON] офіційно не працевлаштований (а.с. 40-43), тому суд вважає справедливим, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦПК України, зменшити розмір пені до 21072,20 грн., що становить 20% від загального розміру неустойки. Зменшений розмір пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3654,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. (а.с. 1)

Outcome: partial