Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Микільської сільської ради Полтавського району про скасування державного акту, посилаючись на те, що позивачеві на праві власності належать наступні об'єкти нерухомого майна: виробничі будівлі (нежитлові будівлі) за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно, номер інформаційної довідки 61588690: номер запису про право власності 15000868 від 14.06.2016 року. Складовими частинами нерухомого майна є: тельфер, літера В-1, пожводойма №1, замощення, І, замощення, ІІ. Позивач неодноразово, починаючи з 13.10.2016 року та по 06.02.2017 року звертався до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з заявами щодо відведення у власність земельної ділянки під належним йому майном. Листом №5061/6-17 від 03.05.2017 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомило, що дана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності та щодо відсутності повноважень розпорядження землями колективної власності. 27.06.2017 року [PERSON] звернувся з заявою щодо надання копії державного акту на прав колективної власності КСП ім. Шевченка Полтавського району Полтавської області. Згідно вказаного акту [NUMBER] КСП ім. Шевченка, с. Микільське, Микільською сільською радою Полтавського району Полтавської області передано у колективну власність 3586,1 га. землі. Згідно довідки архівного відділу Полтавської РДА №01-51/149 від 02.05.2017 року КСП ім. Шевченка було ліквідоване без правонаступників на підставі розпорядження голови Полтавської РДА №106 від 26.02.2004 року. Відповідно до розпорядження голови Полтавської РДА №168 від 27.03.1996 року «Про затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель КСП імені Шевченка затверджено проект роздержавлення і приватизації землі КСП ім. Шевченка, яким передбачено передати в: Колективну власність 3586,1 га. Із них: Підлягає приватизації 3409,8 га. Загального користування 176,3 га. Державну власність 1161,0 га. Вище зазначене нерухоме майно, належне позивачеві на праві приватної власності, розташоване на земельній ділянці 1,344 га., що розташована за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий № [NUMBER] Разом з тим, на даний час, вказана земельна ділянка входить до складу земель площею 1161,0 га., які формально перебувають у колективній власності КСП ім. Шевченка, згідно вищевказаного акту [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER] від 31.10.1996 року. На час видачі КСП ім. Шевченка вказаного державного акту чинним був Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельний кодекс України від 18.12.1990 року власність на землю в Україні мала такі форми: державна, колективну, приватну. Частиною 1 ст. 4 передбачалося, що у державній власності перебували всі землі, за винятком земель, переданих у колективну та приватну власність. Тобто, в колективну та приватну власність передавалися землі з державної форми власності. Відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 р. №5308-VI з 0101.2013 р. (з дня набрання чинності даним законом) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. В державній власності залишаються, зокрема, усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених в підпунктах «а» пункту 3 цього розділу (п.п. «г» п.4. розділу ІІ цього закону). Оскільки земельна ділянка, на якій розташоване належне на праві приватної власності [PERSON] майно, фактично знаходиться за межами населеного пункту, вона є земельною ділянкою державної власності. Вказаний факт підтверджується і інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Пунктом 2.3. постанови пленуму ВГСУ від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що у спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим, право посвідчене держаним актом є похідним від відповідного рішення органу місцевого самоврядування чи органу державної влади про передачу земельної ділянки у власність чи користування, а тому, з огляду на приписи ст. 16 ЦКУ, ст. 152 ЗКУ захист прав на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання недійним відповідного акту, якщо рішення, на підставі якого його видано, не визнано недійним у встановленому порядку. Підставами визнання рішення недійсним, за загальним правилом, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. В даному випадку рішення Микільської сільської ради народних депутатів, на підставі якого КСП ім. Шевченка було видано Державний акт на право колективної власності на землю, відповідало вимогам чинного на той час законодавства та компетенції районної ради. Тому, підстави для визнання недійсним цього рішення районної ради відсутні. Достатнім є скасування державного акту на право колективної власності та скасування запису про його реєстрацію. Правовою позицією, висловленою 01.07.2015 у справі №6-319цс15, ВС визначив підсудність справ за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як указані рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У зв'язку із чим визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В даному випадку, наслідком скасування державного акту на право колективної власності та скасування запису про його реєстрацію буде включення на законних підставах земельної ділянки площею 1,344 га. до земель запасу державної форми власності та усуне невизначеність у взаємовідносинах суб'єктів по користуванню земельною ділянкою та надасть можливість Позивачеві реалізувати право на набуття права власності на земельну ділянку та в повній мірі реалізувати право щодо володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном. Станом на сьогоднішній день, відповідно до інформації Державного земельного кадастру, земельної ділянки в зовнішніх межах земель, переданих у колективну власність відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] та у визначеній згідно зазначеного акту конфігурації не існує. В судове засідання позивач не з'явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та прохав задовольнити. Представник відповідача Микільської сільської ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечили. Від представника третьої особи - Головного управління держегеокадастру у Полтавській області на адресу суду надійшли письмові пояснення , в яких не висловили заперечень проти позову та прохали провести розгляд справи без їх участі. Третя особа Полтавської районної державної адміністрації- представник до суду не з»вився , викликався належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Так, судом встановлено,що позивачеві на праві власності належать наступні об'єкти нерухомого майна: виробничі будівлі (нежитлові будівлі) за адресою: [ADDRESS] що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно, номер інформаційної довідки 61588690: номер запису про право власності 15000868 від 14.06.2016 року. Складовими частинами нерухомого майна є: тельфер, літера В-1, пожводойма №1, замощення, І, замощення, ІІ. Позивач неодноразово, починаючи з 13.10.2016 року та по 06.02.2017 року звертався до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з заявами щодо відведення у власність земельної ділянки під належним йому майном. Листом №5061/6-17 від 03.05.2017 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повідомило, що дана земельна ділянка відноситься до земель колективної власності та щодо відсутності повноважень розпорядження землями колективної власності. 27.06.2017 року [PERSON] звернувся з заявою щодо надання копії державного акту на прав колективної власності КСП ім. Шевченка Полтавського району Полтавської області. Згідно вказаного акту [NUMBER] КСП ім. Шевченка, с. Микільське, Микільською сільською радою Полтавського району Полтавської області передано у колективну власність 3586,1 га. землі. Згідно довідки архівного відділу Полтавської РДА №01-51/149 від 02.05.2017 року КСП ім. Шевченка було ліквідоване без правонаступників на підставі розпорядження голови Полтавської РДА №106 від 26.02.2004 року. Відповідно до розпорядження голови Полтавської РДА №168 від 27.03.1996 року «Про затвердження проекту роздержавлення і приватизації земель КСП імені Шевченка затверджено проект роздержавлення і приватизації землі КСП ім. Шевченка, яким передбачено передати в: Колективну власність 3586,1 га. Із них: Підлягає приватизації 3409,8 га. Загального користування 176,3 га. Державну власність 1161,0 га. Вище зазначене нерухоме майно, належне Позивачеві на праві приватної власності, розташоване на земельній ділянці 1,344 га., що розташована за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий № [NUMBER] Разом з тим, на даний час, вказана земельна ділянка входить до складу земель площею 1161,0 га., які формально перебувають у колективній власності КСП ім. Шевченка, згідно вищевказаного акту [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за [NUMBER] від 31.10.1996 року. На час видачі КСП ім. Шевченка вказаного державного акту чинним був Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельний кодекс України від 18.12.1990 року власність на землю в Україні мала такі форми: державна, колективну, приватну. Частиною 1 ст. 4 передбачалося, що у державній власності перебували всі землі, за винятком земель, переданих у колективну та приватну власність. Тобто, в колективну та приватну власність передавалися землі з державної форми власності. Відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 р. №5308-VI з 0101.2013 р. (з дня набрання чинності даним законом) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. В державній власності залишаються, зокрема, усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених в підпунктах «а» пункту 3 цього розділу (п.п. «г» п.4. розділу ІІ цього закону). Оскільки земельна ділянка, на якій розташоване належне на праві приватної власності [PERSON] майно, фактично знаходиться за межами населеного пункту, вона є земельною ділянкою державної власності. Вказаний факт підтверджується і інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Пунктом 2.3. постанови пленуму ВГСУ від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що у спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим, право посвідчене держаним актом є похідним від відповідного рішення органу місцевого самоврядування чи органу державної влади про передачу земельної ділянки у власність чи користування, а тому, з огляду на приписи ст. 16 ЦКУ, ст. 152 ЗКУ захист прав на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання недійним відповідного акту, якщо рішення, на підставі якого його видано, не визнано недійним у встановленому порядку. Підставами визнання рішення недійсним, за загальним правилом, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. В даному випадку рішення Микільської сільської ради народних депутатів, на підставі якого КСП ім. Шевченка було видано Державний акт на право колективної власності на землю, відповідало вимогам чинного на той час законодавства та компетенції районної ради. Тому, підстави для визнання недійсним цього рішення районної ради відсутні. Достатнім є скасування державного акту на право колективної власності та скасування запису про його реєстрацію. Правовою позицією, висловленою 01.07.2015 у справі №6-319цс15, ВС визначив підсудність справ за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як указані рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. У зв'язку із чим визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. В даному випадку, наслідком скасування державного акту на право колективної власності та скасування запису про його реєстрацію буде включення на законних підставах земельної ділянки площею 1,344 га. до земель запасу державної форми власності та усуне невизначеність у взаємовідносинах суб'єктів по користуванню земельною ділянкою та надасть можливість Позивачеві реалізувати право на набуття права власності на земельну ділянку та в повній мірі реалізувати право щодо володіння, користування та розпорядження належним йому нерухомим майном. Станом на сьогоднішній день, відповідно до інформації Державного земельного кадастру, земельної ділянки в зовнішніх межах земель, переданих у колективну власність відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю [NUMBER] та у визначеній згідно зазначеного акту конфігурації не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на земельні ділянки громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність чи користування. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ст.. 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. При цьому новий власник не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до законодавства (зазначена правова позиція викладена у Постанові пленуму ВГСУ від 17.05.2011 року за №6). Про принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цій об'єкт розташований зазначає і судова палата у цивільних справах Верховного суду України в своїй постанові від 12.10.2016 року по справі №6-2225 цс16. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 16 ЦК України що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або особистого майнового права та інтересу. Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) площею 1,344 га., що розташована за межами населених пунктів на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на якій розташовані виробничі будівлі (нежитлові будівлі), належні [PERSON] на праві приватної власності, та відповідно скасування державного акту в зазначеній частині. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Судові витрати віднести за рахунок позивача. Враховуючи вище викладене,

Outcome: partial