Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду з позовом про те, що між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорна Кам`янка» та [PERSON] 30 червня 2006 року був укладений договір оренди землі № 295, відповідно до якого позивачу в користування була передана земельна ділянка площею 2,5452 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державна реєстрація договору оренди землі була проведена Уманським районним відділом Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.06.2006 року за № 040679400327. Отже, починаючи з дати проведення державної реєстрації договору позивач, у відповідності діючого на момент укладання договору законодавства, набув права оренди на земельну ділянку. При цьому сторонами було погоджено, що після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Зазначають, що позивач належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, а саме використовував земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для вирощування сільськогосподарської продукції тощо. Також, відповідно до п. 6-8 Договору, орендар/позивач взяв на себе зобов`язання по своєчасній виплаті орендної плати в строки та в розмірі передбачених умовами договору. Позивач належним чином, у відповідності до умов договору, у строки передбачені договором та діючим законодавством, проводив розрахунок за користування земельною ділянкою. В процесі виконання умов договору від відповідача [PERSON] на адресу Товариства надходив лист-повідомлення датований 23 лютого 2016 року. Не зважаючи на те, що адреса місця реєстрації зазначена: с. Дулове, Тячівський район, Закарпатської області, виходячи з вищевказаного листа-повідомлення, фактичне місце знаходження (проживання) зазначено: [ADDRESS] . Тому, згідно права наданого ст. 33 Закону, маючи намір продовжити договірні відносини із відповідачем [PERSON] , Товариство листом-повідомленням за вих. № 25556 від 13.05.2016 року звернулося до останнього з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До листа-повідомлення було долучено додаткову угоду від 13.05.2016 року, у якій прописувалися основні пункти договору та запропоновано збільшити орендну плату, відносно договору оренди землі № 295 від 30.06.2006 року, на рівні 10 % від нормативної грошової оцінки землі, а також визначити строк дії договору до 31 грудня 2026 року. Вказаний лист-повідомлення з прикладеною додатковою угодою 19.05.2016 року був направлений відповідачу [PERSON] , що підтверджується описом вкладення в цінний лист адресованого на ім`я останнього та фіскальним чеком. Відповіді на запропоновані умови [PERSON] направлено не було. Разом з тим, позивач, як законний орендар землі, що належним чином виконував усі свої обов`язки протягом строку дії Договору, сподівався на належне ставлення до нього орендодавця зі своєї сторони, а саме на поновлення договору, тому весною 2016 року здійснив відповідний обробіток земельної ділянки відповідача та посів зерновими культурами, тобто продовжує на час звернення до суду користуватися земельною ділянкою й після закінчення строку дії договору. Відповідач [PERSON] не надав позивачу будь-яких заперечень/пропозицій/вимог щодо перегляду умов договору, як це узгоджується із положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Причиною звернення Товариства до суду став той факт, що останньому стало відомо про реєстрацію 16 липня 2016 року договору оренди землі, на земельну ділянку, яка є предметом Договору, з іншою юридичною особою, а саме ТОВ «Дукра Агро» на умовах, які відповідачем [PERSON] в порушення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» не було запропоновано позивачу, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк та які в разі отримання відповідної пропозиції були б ним беззаперечно прийняті. Вважають, що такі дії відповідача [PERSON] порушують їх права, тому звернулися до суду з цим позовом. Просять суд визнати недійсним договір оренди землі від 16.07.2016 року, укладений між гр. [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальність «ДУКРА агро», зареєстрований приватним нотаріусом Черповицькою Інною Юріївною, Уманський нотаріальний округ, Черкаська область. Номер запису про інше речове право № 15448801 від 16.07.2016 року. Визнати укладеною додаткову угоду по договору оренди землі № 295 від 30.06.2006 року, зареєстрованого 30.06.2006 року за № 040679400327, з моменту набрання чинності судового рішення на умовах визначених додатковою угодою. Представник позивача Красноголовець О.П. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові. Вважає, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження позовних вимог. Пояснила, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди землі, умови якого позивачем виконувалися належним чином і в повному обсязі. У відповідності до вимог чинного законодавства, у встановлені законом строки, товариство звернулося до відповідача [PERSON] з листом про поновлення строків оренди землі, до якого було додано додаткову угоду. Представник підтвердила, що вказані документи були направлені на адресу, вказану у листі відповідача [PERSON] , направленому на адресу товариства раніше. Оскільки від відповідача не надійшло будь-яких заперечень чи пропозицій щодо перегляду умов договору, у відповідності до вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», позивачем було продовжено договір оренди землі, так як саме позивач мав переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Після того, як позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] уклав новий договір оренди землі з іншим орендарем, відповідачем у цій справі ТОВ «Дукра агро», вони вимушені були звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає, що укладенням між відповідачами нового договору оренди землі, грубо порушено умови договору, укладеного раніше між позивачем та відповідачем [PERSON] . Представник відповідача ТОВ «Дукра агро» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав факти, викладені у запереченні, направленому раніше на адресу суду. У вказаному запереченні вказують про те, що 16.07.2016 року між ТОВ «Дукра агро» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який зареєстровано 16.07.2016 року. Вважають, що вказаний договір укладено у відповідності до визначених норм Закону. Так, згідно ст. 5 ЗУ «Про оренду землі», ТОВ «Дукра агро» є юридичною особою, зареєстрованою на території України, а отже може бути орендарем земельної ділянки. Договір було укладено у письмовій формі, жодна із сторін не вимагала його нотаріального посвідчення, при цьому були виконані усі істотні умови договору, державну реєстрацію договору оренди землі проведено, земельну ділянку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орендну плату сплачено. Вважають помилковою думку позивача про те, що ним виконано вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки на момент коли позивач виконував, на його думку, ці вимоги, вказана земельна ділянка вже вибула з його користування (оренди), що підтверджується відповідною технічною документацією. У зв`язку із вказаним, просять суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заперечення, у якому вказує про те, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що порушують його законні права та інтереси, суперечать вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають до задоволення. Так, ним у передбачений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк, було письмово попереджено позивача про припинення будь-якого використання належної йому земельної ділянки після спливу строку дії договору оренди землі (30.06.2016 року) і про те, що він не має намір в подальшому заключати з ним договору оренди землі, а саме: листом-повідомленням про відмову у наданні згоди на поновлення/продовження договору оренди землі від 23.02.2016 року, поштове відправлення 01.03.2016 року, отримане позивачем 03.03.2016 року. Отже, вважає, що позивач був обізнаним про його позицію щодо відмови на поновлення з ним договору оренди землі, але в примусовому порядку, без вільного волевиявлення сторін, зі відсутності підстав і його згоди, позивач вимагає в судовому порядку визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 30.06.2006 року поновленим та визнати укладеною додаткову угоду. Також позивач не звернувся до нього з пропозицією поновити договір оренди землі за 30 календарних днів до спливу строку договору оренди землі. Листа-повідомлення з проектом додаткової угоди від позивача ним не отримано. Після закінчення строку дії договору оренди землі (30.06.2016 року) ним був направлений позивачу лист-повідомлення від 02.07.2016 року (поштове відправлення цінним листом від 14.07.2016 року) про передачу належної йому земельної ділянки з двома актами прийому-передачі землі і, у відповідності до ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» орендар зобов`язаний був повернути йому земельну ділянку на умовах, визначених договором. Надіслані ним позивачу підписані акт приймання-передачі земельної ділянки позивач йому не надав, а тому у разі її неповернення шляхом підписання сторонами акту передачі земельної ділянки протягом 10 днів, земельна ділянка вважається такою, що передана орендареві. Тому користування належною йому земельною ділянкою було позивачем припинено. У зв`язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано порядок поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми). Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Частиною 4 цієї ж статті також визначено, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору). У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно положень ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п. а ч.1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; У пункті «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах, а орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 ЗУ «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Аналогічна позиція щодо застосування статті 33 Закону України «Про оренду землі» викладена в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2019 року у справі № 908/2314/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 581/527/18, від30 вересня 2020 року у справі № 670/8/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 395/1428/16-ц. Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбачена частиною 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення обох сторін. При цьому у разі поновлення договору оренди землі згідно з частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених ст. 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Так, судом встановлено, що згідно листа-повідомлення направленого директором ТОВ «Чорна Кам`янка» на ім`я [PERSON] 13.05.2016 року вих. № 25556, ТОВ «Чорна Кам`янка» повідомило про те, що 30.06.2006 року було укладено договір оренди землі № 295 строком на 10 років. Враховуючи те, що орендар має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, вони пропонують [PERSON] укласти (поновити) договір оренди земельної ділянки на вигідних умовах. До вказаного листа додають: проект додаткової угоди б/н від 13.05.2016 року до договору оренди землі № 295 від 30.06.2006 року. Вказаний лист направлено на адресу: с. Старі Бабани Уманського району Черкаської області, але згідно договору оренди землі № 295, укладеного 30.06.2006 року, зареєстрованого за № 040679400327, адресою орендодавця [PERSON] є: [ADDRESS] (ця ж адреса відповідача вказана позивачем у позовній заяві, як адреса місця реєстрації [PERSON] ). Отже за таких обставин суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження, того що зазначені лист-повідомлення та проект додаткової угоди були отримані відповідачем [PERSON] у передбаченому законом порядку. Разом з тим, відповідач [PERSON] додав до матеріалів справи лист-повідомлення від 23.02.2016 року, який ним було направлено на адресу позивача та вручено представнику ТОВ «Чорна Кам`янка» 03.03.2016 року, у якому він повідомляє про те, що у 2016 році закінчується строк дії договору оренди земельної ділянки від 30.06.2006 року, просить звільнити її та передати йому згідно акту приймання-передачі та здійснити повний розрахунок по виплаті орендної плати в розмірі та в строк вказаний у договорі (а.с. 41-46). З урахуванням встановлених фактичних обставин справи суд вважає, що позивачем не було дотримано процедури, встановленої ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що в свою чергу свідчить про відсутність волевиявлення обох сторін щодо укладення договору оренди землі на новий строк оскільки між сторонами фактично не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, а тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Враховуючи вищенаведене, та той факт, що матеріалах справи містяться докази укладення відповідачем договору оренди із новим орендарем, відповідач виявив бажання не поновлювати договір оренди землі із позивачем по справі, про що належним чином повідомляв орендаря, орендар, у свою чергу, не повідомив належним чином орендодавця про укладення додаткової угоди про оренду землі, оскільки направив лист-повідомлення про своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, за адресою фактичного розташування земельної ділянки, а не за місцем реєстрації орендодавця, то за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed