Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 28.12.2020 о 12 год. 30 хв. на автодорозі Н-14 Олександрівка - Кропивницький - Миколаїв відбулася ДТП, в результаті якої був пошкоджений його автомобіль Chery amulet А-15. Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.01.2021 за вказаним вище фактом дорожньо-транспортної пригоди, водія автомобіля DAF 95XF430 державний № [NUMBER] [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТРАНС. СЕРВІС», визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. AT «Страхова група «ТАС» було виплачено завдану матеріальну шкоду в розмірі 40 650 грн на відновлення його транспортного засобу та витрати на послуги евакуатора. Крім того, ним понесено і інші витрати, пов`язані з даною дорожньо - транспортною пригодою, які не охоплені страховою виплатою, а саме 3 000 грн за проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку, спричиненого його автомобілю, та 10 000 грн витрат на правничу допомогу. Таким чином розмір матеріальних витрат (збитків), які залишились йому не відшкодовані становить 13 000 грн. Також, внаслідок ДТП у нього значно погіршився стан здоров`я, в зв`язку з чим йому довелось неодноразово звертатися до медичних установ, а він та його сім`я понад місяць фактично залишились без засобів пересування, а тому позивач вважає, що даною дорожньо- транспортною пригодою йому завдано моральних страждань, розмір яких він оцінює в 10 000 грн. Разом з цим позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 816 грн та витрати на правову допомогу по даній справі в сумі 12 000 грн. 26.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.45-47). В судовому засіданні представник позивача адвокат Замша Д.Д. позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення по обставинах справи. Представник відповідача Дуйко І.М. позовні вимоги не визнав та заперечував з підстав, зазначених у відзиві. Вважає, що страховою компанією сплачено позивачу 3 000 грн за проведення експертизи, розгляд справи про адміністративне правопорушення в Бобринецькому районному суді не має ніякого відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС. СЕРВІС» та суми в додаткових угодах та довідці, що надана адвокатом Браверманом В.О., не співпадають, а також те, що погіршення стану здоров`я позивача, не знаходиться у причинному зв`язку з дорожньою пригодою. Судом встановлено, що 28.12.2020 о 12 год. 30 хв. на автодорозі Н-14 Олександрівка - Кропивницький - Миколаїв, водій [PERSON] , керуючи автомобілем DAF 95XF430 державний № [NUMBER] , який належить відповідачу ТОВ «ТРАНС. СЕРВІС», перед початком руху не забезпечив технічно-справний стан цього транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відірвалось ліве заднє колесо, яке пошкодило автомобіль Chery amulet А-15, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.01.2021 за вказаним вище фактом дорожньо-транспортної пригоди, водія автомобіля DAF 95XF430 державний № [NUMBER] [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТРАНС. СЕРВІС», визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили. Під час розгляду справи судом встановлено та представниками сторін визнається факт того, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля DAF 95XF430 державний № [NUMBER] , на момент вчинення ДТП, а саме: 28.12.2020, було ТОВ «ТРАНС. СЕРВІС», а [PERSON] , який визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в цей момент перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТРАНС. СЕРВІС», працював на посаді водія та виконував свої трудові обов`язки, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Після ДТП, позивач, з метою отримання правової допомоги, звернувся до адвоката Бравермана В.О., в зв`язку з цим 31.12.2020 між ними укладено договір про надання правової допомоги № 144, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу щодо захисту прав та інтересів [PERSON] в обсязі та на умовах, визначених договором та додатковим угодами до нього, а саме: представництво клієнта в АТ «СГ «ТАС» при огляді пошкодженого автомобіля клієнта (Чері Амулет), представництво в Бобринецькому районному суді у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з ДТП за участі автомобіля клієнта (повний обсяг роботи встановлюється у додаткових угодах), а [PERSON] зобов`язався своєчасно і у повному обсязі сплачувати обумовлені угодою гонорар адвоката (основний та додатковий) та фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом угоди. Порядок оплати послуг адвоката передбачений розділом 4, зокрема, п.4.3. передбачає за надання правої допомоги, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін у додатковому договорі № 1 до цього договору (а.с.21-22). Відповідно до додаткового договору № 1 до договору № 144 про надання правої допомоги від 31 грудня 2020 року, укладеного 31.12.2020 між [PERSON] та адвокатом Браверманом Владиславом Олександровичем, крім повноважень, визначених основним договором, клієнт уповноважує адвоката на представництво Клієнта в перемовинах за участі власника транспортного засобу DAF 95XF430 державний № [NUMBER] . Гонорар за представництво клієнта в АТ «СГ`ТАС» (участь у перемовинах зі страховою за участю клієнта чи без такої, складання заяв, повідомлень, актів та інших процесуальних документів, в яких виникне необхідність, участь в огляді ТЗ Чері Амулет, яка належить клієнтові (первинний та додатковий огляд)); представництво клієнта в перемовинах за участі власника транспортного засобу DAF 95XF430 державний № [NUMBER] , становить 7 000 грн (а.с.23). Додатковим договором № 2 до договору № 144 про надання правої допомоги від 31 грудня 2020 року, укладеного 12.01.2021 між [PERSON] та адвокатом Браверманом Владиславом Олександровичем, встановлено, що гонорар за представництво клієнта в Бобринецькому районному суді Кіровоградської області у справі 383/1326/20 становить 2000 грн (а.с.24). Згідно довідки, виданої 26.02.2021 адвокатом Браверманом В.О., вартість наданих послуг клієнтові [PERSON] , на підставі угоди № 144 від 31.12.2020 становить 10 000 грн. Станом на 26.02.2021 клієнт сплатив адвокатові (самозайнятій особі) вказану суму у повному обсязі - 10 000 грн (а.с.25). З досліджених документів вбачається різниця в сумах гонорару, які вказані в додаткових договорах - 9 000 грн, та довідкою, згідно якої адвокату сплачено 10 000 грн, проте суд бере за основу довідку, надану адвокатом від 26.02.2021 року, яка засвідчує саме факт сплати [PERSON] адвокату Браверману В.О. вартість наданих послуг на суму 10 000 грн. Відповідно до правого висновку ВС, викладеного у постанові від 16.04.2020 справа №727/4597/19 «Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта». З дослідженої в судовому засіданні справи про адміністративне правопорушення № 383/1326/20 за фактом цієї дорожньо - транспортної пригоди, вбачається, що адвокат Браверман В.О. приймав участь в судовому засіданні при розгляді даної справи та представляв інтереси позивача на підставі ордеру серії № 1009959 від 14.01.2021 та договору № 144 про надання правої допомоги від 31.12.2020. Також позивачем на підтвердження понесених витрат за проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку надано копії документів: договір № 7 на виконання експертної оцінки вартості матеріального збитку від 04.01.2021, виконавець - суб`єкт оціночної діяльності - [PERSON] , що діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності 1053/20 ФДМ України від 04.12.2020, замовник - [PERSON] (а.с.15); акт № 7 приймання - передачі наданих послуг від 11.01.2021 (а.с.15 на звороті); розрахункова квитанція серія ААА № 001626 від 05.01.2021 про сплату [PERSON] - 3 000 грн за оцінку ТЗ марки Chery amulet А-15, державний номер [NUMBER] (а.с.16); висновок експерта № 7 про вартість матеріального збитку від 11.01.2021 (а.с.17). Згідно висновку експерта № 7 від 11.01.2021 року, належний на праві власності позивачу автомобіль Chery amulet А-15, державний номер [NUMBER] отримав механічні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і вартість матеріального збитку складає 50943,78 гривень (а.с.17). Страховиком AT «Страхова група «ТАС», згідно договору № АР8593905 (а.с.13), сплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 40 650 грн (а.с.14). Твердження відповідача про те, що страховиком була сплачена сума 3 000 грн за проведення експертного дослідження, суд відхиляє, оскільки зазначене не підтверджено жодним доказом, та згідно ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно ст.40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Для визнання певного рішення незаконним в силу сьогоднішніх реалій необхідно звертатись до суду з відповідним позовом, для чого необхідно нести додаткові витрати на оплату праці юриста чи адвоката, з яких виключно останній може здійснювати представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення (ч.3 ст. 131-2 Конституції України). Відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Чинні процесуальні кодекси України передбачають умови відшкодування стороні, на чию користь винесено рішення, витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідно до ст. 131-2 Конституції України надається виключно адвокатом. Зазначені вимоги процесуальних законів кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Право на відшкодування судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою, узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на відшкодування судових витрат (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01). Тобто в разі звернення особи за захистом та/або представленням своїх прав та інтересів саме до адвоката, а не іншого спеціаліста в сфері юриспруденції, право на відшкодування відповідних витрат гарантується Законом. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами ч.2 ст.1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела. Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч.ч.3, 4 ст. 1187 ЦК України). Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 910/20622/17. Частина 1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Виняток із загального правила, визначеного ч.2 ст.1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 по справі № 426/16825/16-ц. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Доведення факту наявності шкоди та її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і шкодою покладено на позивача, який звертається до суду на підставі ст.1166 ЦК України. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно із ст.10 вказаного Закону оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом тактичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Оцінка майна (шкоди) проводиться суб`єктом оцінювання, який має сертифікат Фонду державного майна України і у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду (ч.6 ст.106 ЦПК України). Як вбачається зі змісту поданого до суду позову факт заподіяння матеріальної шкоди позивач пов`язує із тим, що така шкода завдана з вини працівника власника джерела підвищеної небезпеки - [PERSON] , за яку має відповідати відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець, і полягає у понесенні позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з ДТП та на проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку, спричиненого дорожньо- транспортною пригодою належному йому автомобілю. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення понесених витрат в сумі 13 000 грн підлягають задоволенню, оскільки сплачені позивачем суми у зв`язку з дорожньо - транспортною пригодою, яка сталась з вини [PERSON] , який під час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував свою роботу, становить додаткові витрати, які позивачу довелося понести за наслідками вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди, а тому такі витрати є збитками, які має відшкодувати відповідач. Вирішуючи питання щодо моральної шкоди суд приходить до наступних висновків. Під час розгляду справи судом встановлено, що у позивача на початку 2021 року погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він неодноразово звертався за медичною допомогою до лікарні, що підтверджується результатами огляду № 21546403 від 02.02.2021, № 21708654 від 05.02.2021, № 21707553 від 08.02.2021 (а.с.18-20). Крім того, у зв`язку з необхідністю проведення відновленого ремонту транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, він та його сім`я залишилась без засобу пересування понад місяць. Представник відповідача заперечував щодо доводів позивача та зазначив, що дана транспортна пригода не могла призвести до погіршення стану здоров`я позивача, оскільки під час ДТП жодних скарг від [PERSON] не надходило, швидка допомога на місце події не викликалася. Результати медичного огляду, надані позивачем, вказують на наявність у позивача хвороб, які не можуть прогресувати за місяць після ДТП, оскільки вони є хронічними. Таким чином ті захворювання, які має позивач, не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 05.09.2018 у справі №534/872/16-ц, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що даною дорожньо-транспортною пригодою позивачу завдано моральних страждань, однак розмір моральної шкоди, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, підлягає зменшенню до 1 000 гривень. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо судових витрат по справі суд зазначає наступне. Позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1816 грн, та витрати на правову допомогу при розгляді даної справи в сумі 12 000 грн. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог. Відповідно до угоди про захист /представництво/ та надання правової /правничої/ допомоги № 70 від 10 лютого 2021 року, укладеного між адвокатом Замша Д.Д., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КР № 000203 (а.с.27) та [PERSON] , як замовником, останній доручив, а адвокат зобов`язується здійснювати захист /представництво/ прав та інтересів [PERSON] , надавати іншу правову /правничу/ допомогу по справі /провадженні/ щодо стягнення збитків, завданих дорожньо - транспортною пригодою, що сталася 28.12.2020 у суді 1 інстанції, в обсязі та на умовах, передбачених даною Угодою, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. Ціна угоди, порядок розрахунків, передбачений розділом 3, зокрема, п.3.1. зазаначає, що за надання правої допомоги, передбачену в п.п. 1.2. Договору, замовник сплачує Адвокату виногороду в розмірі визначеною додатком № 1 до цієї Угоди (а.с.28). Статус адвоката Замши Д.Д., як представника позивача [PERSON] , підтверджується ордером серії ВА № 1012276 від 17 березня 2021 року (а.с.26). Відповідно до додатку № 1 від 10.02.2021 до угоди про захист /представництво/ та надання правової /правничої/ допомоги від 10.02.2021 № 70, вартість правої допомоги становить 12 000 грн, в тому числі: вивчення справи 1 500 грн; складання позовної заяви 2 000 грн; представництво інтересів в судових засіданнях 6 500 грн; витрати по виїзду 2 000 грн. Оплата [PERSON] суми гонорару в розмірі 12 000 грн, підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 24 від 10.02.2021 (а.с.30). При подачі даного позову, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 816 грн за дві вимоги майнового характеру. Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», визначено «Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами». Оскільки ціна пред`явленого позову становить 23 000 грн, позивач при подачі даного позову повинен був сплатити судовий збір в сумі 908 грн, ним же внесено до державного бюджету 1 816 грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, враховуючи ціну позову 23 000 грн, та розмір задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн, та витрати на правничу допомогу в сумі 12 000 грн, а судовий збір в сумі 908 грн підлягає поверненню позивачу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial