Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, який мотивує тим, що проживав однією сім»єю без реєстрації шлюбу із відповідачем [PERSON]. Від спільного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO]. На підставі його заяви він був зареєстрований батьком дитини, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження. Відповідач у квітні 2014 року залишила сина і виїхала невідомо куди. За цей час відповідач ні разу не поцікавилася станом здоров»я сина. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов»язками та ухиляється від виконання своїх обов»язків. Не бачиться з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не цікавиться вихованням сина, а також не надає матеріальну допомогу на його утримання. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує дитину необхідним харчуванням та необхідними речами, хоча перешкод в спілкуванні сина з матір»ю не чинив. В квітні 2014 року позивач зустрівся з відповідачем і вона йому заявила, що дитину залишила йому і син їй не потрібний, а коли він запропонував їй відмовитися від сина, то 23 квітня 2014 року, відповідач звернулася до нотаріуса, де засвідчили її підпис на заяві, згідно якої вона згідна на позбавлення батьківських прав і просить справу слухати у її відсутності. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, з наступними змінами, передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвиту її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Всупереч наведеному відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання та утримання дитини, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, а тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Від позивача [PERSON], представника органу опіки та піклування Коломийської міської ради Мисливчук Г.М. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча повідомлявся про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки не повідомив, поважних причин його неявки не встановлено, а тому суд вважає, що справу слід розглядати заочно у відсутності відповідача. Суд, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, а саме: копію повторного свідоцтва про народження [PERSON] від 17 березня 2015 року де батьками дитини зазначені позивач- [PERSON] та [PERSON]; копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до ст.. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № витягу: 00010330949 від 06 квітня 2012 року; довідку видану комунальним підприємством «Житлоінфоцентр» абонентським відділом №1288 від 16 квітня 2015 року про склад сім»ї [PERSON]; копію заяви [PERSON] від 23 квітня 2014 року посвідчену приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області за реєстровим номером 1182 про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]; копію паспорта та ідентифікаційного коду [PERSON], [INFO] ; акту обстеження умов проживання від 11 травня 2015 року; витягу із рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 26 травня 2015 року №121 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав; висновку органу опіки про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав через ухилення від виконання батьківських обов»язків щодо виховання та утримання дитини, незабезпечення необхідного спілкування, харчування та медичного, культурного догляду дитини; відповіді на запит від 05 серпня 2015 року №17/3036 про те, що відповідач зареєстрована в м. Коломия по вул. Лисенка, 30/1 , - дійшов до висновку, що вищевказаними доказами та у судовому засіданні доведено ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що у відповідності до ст. 164 ч.1 п.2 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абз. 2 п. 16 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі викладеного та ст. 164- 166 СК України,

Outcome: approved