Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який проживав до дня смерті у вказаному вище житловому будинку. Позивач будучи спадкоємцем за законом спадщину прийняв, однак нотаріус через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач - Новоушицька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідити та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 жовтня 2003 року. Позивач є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 червня 1962 року. Відповідно до довідок Новоушицької селищної ради за № 66 - 69 від 20 серпня 2018 року [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в належному йому будинку в [ADDRESS] . Разом із [PERSON] проживав та був зареєстрований позивач, який після смерті спадкодавця вступив в управління та розпорядження спадковим майном. Загальна вартість нерухомого майна в [ADDRESS] , що належало [PERSON] становить 210213,00 гривень. Реєстрація права власності на нерухомі об`єкти за вказаною адресою на ім`я [PERSON] не проводилась, свідоцтво про право власності не видавалось. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, що підтверджується повідомленням нотаріуса від 11 вересня 2018 року. Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Із матеріалів спадкової справи №148-2015 вбачається, що вона заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за заявою позивача про прийняття спадщини. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме спадщина відкрилася [INFO] , тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно з ч.1, 2 ст.549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зібрані по справі докази вказують, що позивач, є спадкоємцем за законом майна [PERSON] , який відповідно до вимог статті 549 ЦК Української РСР 1963 р, прийняв спадщину, фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок в [ADDRESS] . Відсутність у спадкодавця свідоцтва про право власності на майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та судового збору слід зазначити наступне. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви долучені договором про надання правової допомоги №144 від 27 серпня 2018 року, попередній розрахунок судових витрат, ордер серії ХМ №017378 від 25 травня 2018 року, розрахунок розміру адвокатського гонорару. На підтвердження оплати послуг адвоката додана квитанція про оплату гонорару [PERSON] (за надання правової допомоги (підготовка позовної заяви та представництво в суді) у розмірі 1500 грн. У даній квитанції зазначено, що кошти у сумі 1500 грн. оплачено клієнтом [PERSON] 25 вересня 2018 року. Квитанція посвідчена підписом адвоката Солов`я О.В. Разом з тим, із акту приймання-передачі виконаної роботи до договору вбачається, що адвокат обраховує свої послуги щодо вивчення матеріалів та надання консультації у сумі 350 грн.; підготовки позовної заяви у сумі 700 грн.; підготовки клопотання про витребування доказів у сумі 210 грн.; представництво у судовому розгляді у сумі 700 грн., на загальну суму 1960 грн. Однак, представник позивача подав заяву про підтримання позову та розгляд справи без часті, а значить із загальної суми 1960 грн. повинно бути вирахувано 700 грн. за представництво у судовому розгляді. За таких обставин загальна сума витрат на правничу допомогу має становити 1260 грн., однак до суду надана квитанція про сплату гонорару у сумі 1500 грн., що на думку суду свідчить про неточності у підрахунку при веденні обліку судових витрат. На думку суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги мають бути оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, та ін). Більше того, суд вважає, що позивач має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову в повному обсязі з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати на оплату судового збору у сумі 2102,13 грн.

Outcome: approved