Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду с позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за теплопостачання в розмірі 7004 грн., 21 коп., мотивуючі свій позов тим, що відповідач, у порушення вимог п.п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМ від 21.07.2005 року за № 630, не сплачує за послуги теплопостачання. Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. За таких обставин суд не має відомостей про причини неявки відповідача, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи,тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічними засобами з підстав визначених ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного: Позивач звернувся до суду с позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за теплопостачання в розмірі 7004 грн., 21 коп. Позов обґрунтований тим, що відповідачу, як абоненту ПКП «Тепломережі» надаються послуги у відповідності із актами підключення будинків з початком опалювального сезону та відключенням по його закінченню. Від укладання договору відповідач відмовився. Згідно п. 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМ від 21.07.2005 року за №630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема, ст.ст. 19, 20 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. За змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 цього Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У зв'язку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 зазначеного Закону. Верховний Суд України у своїх висновках, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави,передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за IІ півріччя 2012 року, щодо спорів, які виникають із договорів про надання послуг встановив, що у разі такої відмови відповідно до положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок. Тобто, законодавством передбачено, що послуги надаються лише на підставі договору, а тому стягнення кошів за надання послуг можливе лише після визнання договору укладеним. Акт від 20.01.2014 року про те, що відповідач відмовився від укладання договору судом не приймається як належний доказ, оскільки він складений та підписаний двома особами без зазначення займаних посад та в даному акті відсутній підпис особи яка відмовилась укласти договір. В матеріалах справи міститься копія газети «Знамя труда» від 27.11.2013 року № 95 з оголошенням про необхідність переукладання договорів з Первомайським КП «Тепломережі». Однак, відсутність позовної вимоги щодо визнання договору укладеним унеможливлює задовольнити позовну вимогу про стягнення заборгованості, враховуючи висновки Верховного суду України викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за IІ півріччя 2012 року, щодо спорів, які виникають із договорів про надання послуг, які є обов'язковими для застосуванні судами при здійсненні судочинства. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позов про стягнення заборгованості без позовної вимоги про визнання договору укладеним є передчасним, оскільки такий спосіб захисту визначений Верховним Судом України, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed