Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, останній було надано у користування кредитні кошти. Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконує, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, у які просить розглянути справу у його відсутності, не заперечуючи проти винесення заочного рішення, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, не зявилась, причини неявки суду не повідомила, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] (далі боржником) укладено договір, згідно якого боржник отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з матеріалів справи при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За таких обставин підписання позивачем договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач прострочувала зобовязання, не виконала взяті на себе договором обовязки і станом на 09.11.2016 року заборгованість [PERSON] становить 27156,55 грн., яка складається з: 1968,39 грн. заборгованість за кредитом, 20518,80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1269,36 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Між сторонами існують правовідносини з отримання/надання грошового кредиту, про що ними укладено відповідний договір кредиту. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Виходячи з вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт несплати відповідачем грошових коштів за користування кредитом та погашення кредиту підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком суми заборгованості. Однак, що стосується нарахування штрафів в розмірі 500 грн. штраф (фіксована частина), 1269,36 грн. штраф (процентна складова), то суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафів на суму заборгованості, враховуючи наступне. Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки за змістом статті 549 ЦК України, штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Суд звертає увагу на те, що за порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем одночасно нараховано пеню та штрафи. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В той же час, згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1269,36 грн. штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов'язань. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 25387,19 грн., яка складається з: 1968,39 грн. заборгованість за кредитом, 20518,80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial