Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, де просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який укладено 10.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Крім цього, позивач просить стягнути із відповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн. з кожного та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2012 року з [PERSON] на його користь стягнуто 123484,80 грн. 3 метою виконання рішення суду, під час судового розгляду, ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.10.2011 року було накладено арешт на житловий будинок в [ADDRESS] та області, який належав [PERSON] 18.11.2011 року державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження. Вказану постанову оскаржено в судовому порядку та ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26.07.2012 року постанову державного виконавця визнано незаконною та скасовано. Не бажаючи сплачувати заборговану суму, [PERSON] подарувала будинок на який судом було накладено арешт своєму сину [PERSON] Викладені обставини на думку позивача свідчать, що договір дарування є удаваним, нікчемним та відповідно недійсним, оскільки даний договір направлений на уникнення від сплати боргу за договором позики. [PERSON] продовжує й надалі проживати в подарованому будинку і користуватися ним та вести господарство, а її син [PERSON] проживає за іншою адресою. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки [PERSON] дізналася про існування ухвали Кіровоградського районного суду про забезпечення позову після укладання договору дарування житлового будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що при укладанні договору дарування йому не було відомо про існування ухвали суду про забезпечення позову та мати подарувала йому будинок в зв»язку з сімейними обставинами, які у нього виникли на той час. Представники відповідача ВДВС Кіровоградського РУЮ за довіреністю Качан П.П. та Нагірна С.Ю. заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Подали письмові заперечення. Третя особа -приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2012 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в загальній сумі 123484,80 грн. (а.с.4-5). З метою забезпечення позову ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 03.10.2011 року накладено арешт на домоволодіння, яке належить [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Постановою державного виконавця від 18.11.2011 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаною ухвалою. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26.07.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.06.2012 року, якою скаргу [PERSON] на ВДВС Кіровоградського РУЮ про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а також постанову державного виконавця від 18.11.2011 року визнано незаконною та скасована (а.с.6-7). 10.12.2011 року укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 34168743 та Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави за № 34168746 встановлено, що на момент укладення договору дарування, а саме: станом на 10.12.2011 року, вказані реєстри не містили будь-яких заборон щодо майна [PERSON] (а.с.52-53). Позивачем та його представником надано суду акт встановлення факту проживання та користування [PERSON] домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. Згідно даного акту комісія у складі дільничного інспектора, позивача та представника ПП ЮА «Злагода» встановили, що [PERSON] дійсно проживає, проте не прописана за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 152 ЦП К України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У п. 18 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України: правочини. спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України). Таким чином, аналізуючи всі обставини по справі суд вважає, що договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. не спрямований на настання реальних наслідків, а є способом ухилення від сплати боргу. На час укладання договору дарування будинку, відповідачу [PERSON] було достовірно відомо, що в Кіровоградському районному суді розглядається цивільна справа про стягнення з неї боргу, що також підтверджує її наміри про ухилення в подальшому від сплати боргу і тому такий договір необхідно визнати нікчемним, що порушує публічний порядок. Згідно вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Позивач у позовній заяві зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у погіршенні морально-психологічного стану та загостренні хвороби, проте суду не надано жодного доказу, яким підтверджується наявність вказаних обставин та заподіяння саме діями відповідачів моральної шкоди позивачу і тому суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача. На підставі ст.ст.203, 215, 216, 228, 1167 ЦК України, та

Outcome: partial