Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком №11 по вул. Джанкойська, в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1975 року та зареєстрованого в Херсонському міжміському БТІ 05.05.1997 року в реєстровій книзі за №188 за реєстровим №24574. У вказаному будинку окрім неї значаться зареєстрованими [PERSON] її син, [PERSON] колишня невістка, [PERSON] повнолітня онука. Однак відповідачі після припинення шлюбних стосунків, зібрали свої речі та виїхали з її будинку, переїхали до квартири що належить відповідачу за адресою : [ADDRESS]. Речі в будинку їх відсутні та з 2016 року до сьогоднішнього часу відповідачі до спірного будинку не поверталися. Реєстрація відповідачів є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, тим самим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні їй власним майном. У звязку з наведеним просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком №11 по вул. Джанкойська в м. Херсоні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідачів було направлено копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви, на адресу суду повернулися поштові повідомлення з відміткою про отримання вищевказаних документів, однак відзиви на позовну заяву у встановлений строк відповідачами суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1975 року, посвідченого нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3-1228, є власником житлового будинку за адресою: м. Херсон, вул. Джанкойська,11а. Крім того право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстроване в Херсонському міському Бюро технічної інвентаризації 05.05.1997 року в реєстровій книзі за №188 за реєстровим №24574. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого повторно 19.03.2014 року серії І-КГ №086539 позивач [PERSON] змінила прізвище після реєстрації шлюбу на «Юдіна». Відповідно до довідки №331 про склад сімї зареєстрованих у житловому приміщенні, встановлено , що за адресою: м. Херсон, вул. Джанкойська, 11а значаться зареєстрованими окрім позивача [PERSON], її син - [PERSON], відповідачі - [PERSON] (колишня невістка), [PERSON], [INFO], повнолітня онука. Відповідно до Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до Акту №336, №337 від 12.01.20188 року встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] за адресою : м. Херсон, вул. Джанкойська,11а. не мешкають у будинку з 20.12.2016 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved