Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 9970 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 17.05.2016 року позивачем передано відповідачу у борг грошову суму у розмірі 9970 грн. на строк до 17.10.2016 року. В підтвердження отримання вказаної суми відповідач склала письмову розписку. Зобовязання щодо повернення суми позики відповідач не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість в сумі 9970 грн., в звязку з чим, просить суд стягнути її з відповідача в судовому порядку. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити та просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що позивач 17.05.2016 року з відповідачем уклали договір позики. Позивач надав відповідачу кошти та товар на загальну суму 9970,00 грн., які позичальник зобов'язалася повернути до 17.10.2016 року, на підтвердження чого видала позивачу розписку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не виконала свої зобовязання та не повернула позивачу зазначені кошти, в звязку з чим сума боргу відповідача перед позивачем становить 9970 грн. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених ними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку складаються з 551,2 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved