Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS], та стягнути з відповідача судовий збір. У судове засідання позивач не з'явився, але подав до суду заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги, проти винесення заочного рішення суду не заперечував, просив справу слухати за його відсутності та позов задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд приймає до уваги той факт, що відповідачу надавалась можливість заперечувати, не визнавати позовні вимоги, доказувати протилежне, тобто відповідач не скористався своїм правом з власної ініціативи та за власним волевиявленням. Третя особа - представник відділу паспортно-реєстраційної та імміграційної роботи Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, однак подав лист від 15.11.2013 року за вих. № 31/2276, яким просив розглянути справу без присутності представника районного сектору. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.02.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні правовідносини: Позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок серії САЕ № 103653 від 22.10.2012 року. З 13.02.2001 року, на прохання дружини [PERSON], відповідач був зареєстрований на підставі згоди позивача в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та став там проживати. Таким чином, відповідач отримав право користування зазначеною житловою площею, і на неї, відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР, нарівні з наймачем, розповсюдились права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Однак, [INFO] [PERSON] померла, а відповідач (її онук) має своє житло, яке належить йому на праві приватної власності, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки виконкому Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за вих. № 834 від 25.04.2013 року, відповідач - [PERSON] дійсно зареєстрований з 13.02.2001 року в будинку [ADDRESS], проте там не проживає. Комісією у складі депутата Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області - Антиповою Н.О. та сусідів - Капітоненко А.Г. та Миколишина О.Ф. складено акт про те, що [PERSON] з 2007 року по теперішній час не проживає в житловому будинку [ADDRESS]. Судом встановлено, що в теперішній час відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS], відповідач в належному позивачу будинку не з'являється з 2007 року, належні відповідачеві речі у будинку відсутні, тому, оскільки відповідач продовжує знаходитись на реєстраційному обліку в будинку, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Встановивши дійсні правовідносини, які виникли між сторонами суд звертається до положень діючого законодавства, яким вони врегульовані. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї у відповідності до ч. 2 ст. 156 ЖК Української РСР. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що матеріалами справи доведена відсутність відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на законі, та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочку виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі наведеного,

Outcome: approved