Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітніх дітей з ним. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачкою він з 12.09.2007 року по 23.12.2013 року перебував у фактичних шлюбних відносинах. Протягом спільного проживання у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO]. 23.12.2013 року відповідачка вирішила проживати окремо та добровільно виселилася з належної позивачу квартири, залишивши дітей проживати з ним. До цього часу між ним і відповідачкою не досягнуто згоди щодо того з ким з них будуть проживати малолітні діти. Позивач також вказав, що діти виявляють прихильність саме до нього, бажають проживати разом з ним і це бажання дітей необхідно враховувати при вирішенні спору. Позивач просив суд визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з ним, за аресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що надані відповідачкою органу опіки та піклування дітей документи є сфальсифікованими і щодо цього факту слідчим Жабіном А.В. розпочато кримінальне провадження за №12027170040000991, таким чином висновок, затверджений рішенням виконкому Шевченківської районної у м.Полтава ради за №233 від 08.11.2016 року є недостовірним та таким, що суперечить інтересам малолітніх дітей, зазначили, що відповідачка рідко цікавиться життям та здоров'ям дітей. Відповідач позовні вимоги не визнала, просила визначити місце проживання дітей з нею, але зустрічний позов до позивача не подавала. Пояснила, що позивач в лютому 2013 року вигнав її з дому, а згодом почав перешкоджати їй у спілкуванні з дітьми. Вона намагалася повернути дітей і з цього приводу зверталася до правоохоронних органів, вважає, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом з метою тиску на неї з приводу спору щодо спільного майна подружжя. Представник органу опіки та піклування [PERSON] у судовому засіданні визнав за доцільне залишити дітей проживати з батьком. У судовому засіданні малолітня [PERSON], [INFO], висловила бажання проживати з матір'ю, натомість, малолітній [PERSON], [INFO], бажав залишитися проживати з батьком. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, думку представника органу опіки та піклування, з'ясувавши думку малолітніх дітей, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. До грудня 2013 року сторони з дітьми проживали разом у належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] З 23.12.2013 року відповідачка проживає окремо від позивача та дітей. Положеннями ст.141 СК України передбачена рівність прав і обов'язків матері та батька щодо дитини. Поряд із цим, права малолітніх та неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання, закріплені в Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини», Законах України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», а також у Сімейному кодексі України. Зокрема, за правилами ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, що регламентовано положеннями ч.4 ст.29 ЦК України. З урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до частин першої і другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, її вік, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Однак, принцип ст.6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов позивача від 11.02.2015 року, проживаючого разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] умови проживання є задовільними, створено комфортні умови для проживання дітей. Позивач позитивно характеризується за місцем своєї роботи в ТОВ «А.Дельвантеез», де з 24.03.2009 року працює на посаді завідувача складу групи матеріально-технічного постачання. Згідно довідки Полтавського дошкільного навчального закладу №37 «Білосніжка» №12 від 13.10.2016 року [PERSON], мати вихованців [PERSON] та [PERSON] до 2014 року постійно відвідувала дошкільний заклад, а з січня 2014 року по травень 2016 року в дошкільному закладі з'являлася лише на святкові ранки, до дошкільного закладу дітей приводив батько. На виконання ухвали Шишацького районного суду від 18.07.2016 року виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтава ради своїм рішенням №233від 08.11.2016 року затвердив висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю. На запит суду органом опіки та піклування надані матеріали, на підставі яких виконавчим комітетом Шевченківської районної у м.Полтава ради було зроблено висновок щодо визначення місця проживання дітей. В судовому засіданні зокрема досліджено довідку про заробітну плату та характеристику з місця роботи відповідачки [PERSON] на яких маються печатка та підпис приватного підприємця [PERSON] В судовому засіданні представником позивача суду надано відповідь фізичної особи-підприємця [PERSON] на адвокатський запит від 22.02.2017 року згідно якого відповідачка не перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON], дохід не отримувала, будь-яка характеристика гр.[PERSON] в письмовому вигляді ФОП [PERSON]. не надавалася. Оскільки висновок виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради базувався на сфальсифікованих та недостовірних даних, наданих відповідачкою, суд піддає його критичній оцінці і при винесенні рішення до уваги не приймає. Згідно копії вироку Машівського районного суду від 04.02.2014 року [PERSON] була визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.1 КК України та була засуджена до покарання у виді штрафу. Також у даному вироці зазначено, що [PERSON] тричі притягувалася до кримінальної відповідальності та судимості погашені. З урахуванням зазначених обставин та враховуючи намагання відповідачки ввести в оману орган опіки та піклування щодо наявності у неї постійної роботи та заробітку та щодо позитивної характеристики з місця роботи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих сумнів у здатності відповідачки належним чином виховувати малолітніх дітей. Крім того, відповідачка зареєстрована у с.Ковалівка Шишацького району Полтавської області, а фактично проживає у співмешканця [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Саме на дану квартиру було складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача. [PERSON] для дітей є сторонньою людиною. Як пояснила в судовому засіданні сама відповідачка у співмешканця вона проживає без реєстрації близько двох років, постійної роботи не має. Враховуючи розбіжності у бажаннях дітей, їх вік, стать, прив'язаність до батька, його роль в їх житті, матеріальний стан сторін, суд дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком, за адресою: [ADDRESS] При прийняті такого рішення суд передусім виходив з інтересів дітей, захищаючи їх права, що жодним чином не суперечить законодавству України та міжнародним - правовим актам щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дітей. За умови проживання дітей з батьком відповідачка має достатньо можливостей, як мати, брати участь у вихованні дітей та формуванні їх особистості, впливати на гармонічний розвиток їх здібностей і талантів.

Outcome: approved