Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить відібрати малолітню [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], [INFO]; позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання дитини на користь державного закладу або фізичної особи, якій буде передана [PERSON], [INFO], у розмірі 2500 грн. у твердій грошовій сумі, що підлягає індексації згідно з законом, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що розпорядженням голови ШРА від 06.09.2018 року №469 «Про негайне відібрання та влаштування в Будинок дитини №2 малолітньої [PERSON].», дитину [PERSON], [INFO] відібрано від матері [PERSON], [INFO]. Дитина [PERSON] через наявність наркозалежності матері після народження за станом здоров»я перебувала на стаціонарному лікуванні у Міській дитячій клінічній лікарні м.Львова. [PERSON] за інформацією Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м.Львова інєкційнонаркозалежна. Відділом соціальної роботи ШРА неодноразово проводилася профілактична робота із [PERSON] Вжиті заходи не дали позитивних результатів. [PERSON] під час бесіди з»ясовувала питання соціальних виплат, що виплачуються у зв»язку із народженням дитини. Категорично відмовилася від допомоги у поміщенні в реабілітаційний центр для наркозалежних, а також від інших соціальних послуг. Мама дитини об»єктивно не вживає заходів направлених на зміну життєвих обставин, що дадуть можливість стверджувати про позитивні зміни у забезпеченні нею належних умов для проживання та виховання дитини. Позивач стверджує, що з боку [PERSON] прослідковується повне та систематичне ігнорування і свідоме нехтування батьківськими обов»язками щодо дітей, враховуючи факт позбавлення її батьківських прав до цього щодо інших дітей. У зв»язку із чим змушений звернутися до суду. Представник позивача Брикса Р.З. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення повідомлення, оголошення у ЗМІ. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що розпорядженням голови Шевеченківської районної адміністрації від 06.09.2018 року №469 «Про негайне відібрання та влаштування в Будинок дитини №2 малолітньої [PERSON].», дитину [PERSON], [INFO] відібрано від матері [PERSON], [INFO]. Дитина [PERSON] через наявність наркозалежності матері після народження за станом здоров»я перебувала на стаціонарному лікуванні у Міській дитячій клінічній лікарні м.Львова. Відповідно до листа №754 від 06.07.2018 року Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м.Львова [PERSON] є інєкційнонаркозалежна. Адміністрація лікувального закладу, під патронатним спостереженням якого перебувала [PERSON], за час її вагітності зверталася у Шевченківську району адміністрацію з проханням надання комплексу соціальних послуг, у зв»язку із тим, що [PERSON] відмовилася від надання їй медичної допомоги. За результатами проведеної роботи відділом Органу опіки та піклування ШРА встановлено, що [PERSON] до вагітності не працювала, факту наркозалежності не заперечує, будь-які засоби для існування у неї відсутні. Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває в незадовільному стані. Умови для належного проживання та розвитку дитини відсутні. Батько [PERSON] записаний згідно з ч.1 ст.35 Сімейного кодексу України (одинока мати). Крім того, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з їх батьком. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Пунктом 2 ст.8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року передбачено, що у всіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до абзацу 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в ході судового розгляду, відділом соціальної роботи ШРА неодноразово проводилася профілактична робота із [PERSON]. Вжиті заходи не дали позитивних результатів. [PERSON] під час бесіди з»ясовувала питання соціальних виплат, що виплачуються у зв»язку із народженням дитини. Категорично відмовилася від допомоги у поміщенні в реабілітаційний центр для наркозалежних, а також від інших соціальних послуг. Мама дитини об»єктивно не вживає заходів направлених на зміну життєвих обставин, що дадуть можливість стверджувати про позитивні зміни у забезпеченні нею належних умов для проживання та виховання дитини. Беручи до уваги вищенаведене, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що слід відібрати малолітню [PERSON] від матері [PERSON] та позбавити батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] у зв»язку із ухиленням нею від батьківських обов'язків. Крім того, відповідно до відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок не залежить від матеріального становища батьків. Згідно з ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зважаючи на те, що [PERSON] не працює і може мати мінливий дохід вважаю за доцільне стягнути з неї аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., щомісяця, починаючи з 10.09.2018 року. В порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягаю задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved