Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні нежитловою будівлею шляхом зобов'язання відповідача звільнити частину будівлі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником нежитлової будівлі, частину якої без будь-яких правових підстав займає відповідач, чим перешкоджає позивачу у вільному користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Додатково пояснив, що позивач в результаті неправомірних дій віповідача не має можливості розпорядитися майном шляхом його продажу. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився (а.с.82). Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився (а.с.83). Надав суду письмові заперечення, де зазначив, що позов є безпідставним, оскільки, по-перше, відповідач користується частиною спірної будівлі на підставі договору оренди, укладеного із попереднім власником, по-друге, позивач не довів, що таке користування порушує його права (а.с.76-78). Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Між відповідачем, як індивідуальним підприємцем, та Козельщинським РВ УМВС України в Полтавській області укладено договір оренди частини спірної будівлі (одна кімната), за яким, починаючи з 01.06.1997 року відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату (а.с.53, 54). Згідно розділу 6 вказаного договору «Даний договір заключається на п'ять років і вступає в законну силу з моменту його підписання. Після закінчення терміну дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір рахується відновленим на п'ять років». Як пояснив представник позивача, в подальшому, спірна будівля була передана до комунальної власності селища Козельщина. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2012 року, яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 31.08.2010 року, позивач є власником спірної будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.09.2012 року (а.с.4, 5). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не доведено, а позивачем заперечується факт виконання Козельщинською селищною радою умов договору, укладеного між відповідачем та Козельщинським РВ УМВС України в Полтавській області. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк дії вказаного договору закінчився. Станом на час розгляду справи позивач є власником спірної будівлі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.90). Листом від 15.03.2016 рроку позивач повідомив відповідачу вимогу про звільнення будівлі (а.с.11). Згідно актів обстеження відповідач розміщує у спірній будівлі торгове обладнання, тобто фактично без згоди власника користується будівлею (а.с.22, 23). Зазначена обставина також підтверджується запереченнями представника відповідача на позов, а також листом відповідача від 23.03.2016 року (а.с.91), який адресований голові селищної ради. З вказаного листа також вбачається, що відповідачем отримано листа позивача від 15.03.2016 року та відповідач не згоден звільнити будівлю добровільно. Таким чином, позивачем доведено факт самовільного користування відповідачем належною позивачу будівлею. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідачем припинено підприємницьку діяльність фізичної особі-підприємця, про що внесено запис від 15.02.2016 року, тому дана справа є підсудною Козельщинському районному суду Полтавської області. (а.с.42). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На думку суду, розміщення відповідачем торгівельного обладнання у будівлі позивача є перешкодою у здійсненні позивачем його прав власника. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved