Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання дійсним договорів купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS], що укладений 17.03.1999 року між [PERSON] та [PERSON] від імені якої на підставі доручення, посвідченого 21 січня 1997 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 162, діяла гр. [PERSON], зареєстрований Кіровоградською біржею нерухомості, реєстраційний номер № 069/99 та договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] площею 243, 70 м2, що укладений 17.03.1999 року між [PERSON] та [PERSON] від імені якої на підставі доручення, посвідченого 21 січня 1997 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 162, діяла гр. [PERSON], зареєстрований Кіровоградською біржею нерухомості, реєстраційний номер № 070/99. В обґрунтування позову зазначено, що 17 березня 1999 року за договорами купівлі - продажу, укладеними на Кіровоградській біржі нерухомості, придбав у [PERSON], від імені якої на підставі доручення, посвідченого 21 січня 1997 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] по реєстру № 162, діяла гр.. [PERSON], 2/5 житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що під [ADDRESS] та земельну ділянку площею 243,70 м2, що розташована за тією ж адресою. На час укладення вищезгаданих договорів в березні місяці 1999 року не знав, що правочин в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1998 року, відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Стверджується, що домовилися про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному нами договорі купівлі-продажу реєстраційний номер № 069/99, від 17.03.99р. та договорі купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний номер № 070/99, від 17.03.99р. При цьому були виконані всі умови угоди: повністю розрахувався з відповідачем, а вона в свою чергу передала всі документи і ключі від будинку та фактично звільнила його. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін по правочину не заявляв. В даному будинку проживає з сім'єю до теперішнього часу, відремонтував його та здійснив перепланування і добудову. При оформленні технічної документації на будинок після добудови, стало відомо, що на даний час нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки є обов'язковим, і укладені договори необхідно також посвідчити нотаріально. Але після отримання грошей і передачі ключів і всіх документів відповідач виїхала в невідомому напрямку, і засвідчити угоду нотаріально в даний час не можливо, а тому просить задовільнити позов повністю . До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 29 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 28), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення біржового договору купівлі-продажу, який зареєстрований на Українській товарній біржі за-реєстраційним номером № 069/99 від 17.03.1999 року та № 070/99 від 17.03.1999 року (а. с. 6-7). Предметом Договору є 2/5 житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що під [ADDRESS] та земельна ділянка площею 243,70 м2 за цією адресою. На час укладення вищезгаданих договорів був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1998 року, відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Сторони домовилися про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному нами договорі купівлі-продажу реєстраційний номер № 069/99, від 17.03.99р. та договорі купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний номер № 070/99, від 17.03.99р. При цьому були виконані всі умови угоди: позивач повністю розрахувався з відповідачем, а вона в свою чергу передала всі документи і ключі від будинку та фактично звільнила його. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін по правочину не заявляв. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В статті 202 ЦК України дано поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В частині четвертій цієї статті визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до роз»яснення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У відповідності до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки у суду є всі підстави вважати, що дії сторін по справі свідчать про укладення ними договору купівлі-продажу та є докази, які підтверджують сплату позивачем обумовленої сторонами суми грошових коштів за купівлю цього майна, умови Договору сторонами виконані повністю, а тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню . Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного комплексу, житлового будинку (квартири), або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд визнає такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: approved