Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що [PERSON] працював механіком транспортної дільниці у КП «Міська ритуальна служба». Посадові права та обов'язки [PERSON] виписані у посадовій інструкції механіка транспортної дільниці від 01.11.2011р., якою визначено, що особа, яка займає дану посаду, несе повну матеріальну відповідальність, зокрема і за дотримання встановлених норм витрат експлуатаційних матеріалів. Між позивачем та відповідачем укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2011р. При проведенні перевірки роботи [PERSON] встановлено, що він порушив посадові обов'язки і допустив спричинення збитків комунальному підприємству в жовтні-листопаді 2012р. [PERSON] отримав паливно-мастильні матеріали, за які не прозвітувався та допустив немотивовану їх розтрату. Згідно наказу підприємства «Про проведення щорічної інвентаризації», інвентаризаційною комісією проведено повну інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 31.10.2012р. За результатами проведеної інвентаризації, зокрема транспортної дільниці виявлено наступні факти: за даними звірювальної відомості показників одометра пробігу в кілометрах по кожному автотранспортному засобу станом на 31.10.2012р. виявлена суттєва розбіжність між фактичними даними пробігу та даними по шляхових листах; за даними Інвентаризації ПММ виявлена недостача на суму 2590,19грн. Даний акт інвентаризації [PERSON] категорично відмовився підписувати, про що членами постійно діючої комісії складено «Акт відмови від підписання інвентаризаційного опису». Причин відмови від підпису [PERSON] не навів, пояснень не надав. Залишок невикористаних ПММ станом на 21.11.2012р. прийнято інвентаризаційною комісією, в результаті якого сума фактичного залишку ПММ становить 573,54грн., за даними бухгалтерського обліку після проведення списання фактично використаних ПММ за період з 01.11.2012р. по 19.11.2012р. становить 1379,26грн. Недостача - 805,72грн. Недостачі матеріальних цінностей виявлені по матеріально відповідальній особі [PERSON] становить: по акту інвентаризації станом на 31.10.2012р. - 2590,19грн, по акту прийому-передачі в зв'язку із звільненням матеріально відповідальної особи - 805,72грн. 19.11.2012р. [PERSON] звільнився з роботи. На день звільнення відповідачем не здано звіти про використання ПММ, причину зазначеної розтрати [PERSON] нічим не пояснив, надати обґрунтовані пояснення відмовився. Тому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану підприємству в сумі 3395,91грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача Дворський В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній та додаткових заявах (а.с.2-3,61-63,79-80) обставини, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, покликаючись на письмове заперечення (а.с.52-54,10-101,108), пояснили, що у посадовій інструкції немає жодних згадок про повну матеріальну відповідальність за збереження паливно-мастильних матеріалів. Договір про повну матеріальну відповідальність, який був укладений 01.11.2012р. між позивачем та відповідачем є незаконним, він не містить вказівок щодо того, за збереження яких матеріальних цінностей відповідач несе повну матеріальну відповідальність. [PERSON] не міг знати, що саме він несе повну матеріальну відповідальність, йому не передавались відповідно до даного договору жодні товарно-матеріальні цінності. Щодо відмови від підписання інвентаризаційного опису від 31.10.2012р. пояснили, що про проведення щорічної інвентаризації матеріальних цінностей [PERSON] ніхто не повідомляв, ніхто не пропонував йому підписувати даний інвентаризаційний опис, та ніхто не запрошував його на засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії 05.11.2013р., де затверджувалися результати інвентаризації. На момент звільнення [PERSON] не було жодних підстав вважати, що він винен у допущенні недостачі, а ці підстави з'явилися у позивача під час виникнення спору щодо затримки з розрахунком у зв'язку з звільненням з роботи. Акт від 20.11.2011р. про приймання-передачу ПММ, яким виявлено недостачу пального, яка виникла вже після звільнення відповідача з роботи так само є безпідставним звинуваченням, оскільки яким чином виникла ця недостача відповідачу невідомо. В зв'язку з цим просив у позові відмовити в повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю, крім цього вважають, що позовна давність сплила. Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] працював механіком транспортної дільниці у КП «Міська ритуальна служба». Посадові права та обов'язки [PERSON] виписані у посадовій інструкції механіка транспортної дільниці від 01.11.2011р. (а.с.4). Між позивачем та відповідачем укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2011р.(а.с.5). Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом позивача № 60-од від 29.10.2012р. (а.с.6) вирішено провести повну матеріальну відповідальність основних засобів, нематеріальних цінностей, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 31.10.2012р. Відповідно до протоколу засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії позивача від 05.11.2012р. (а.с.9) встановлено фактичну недостачу ПММ, що знаходяться на матеріальному зберіганні механіка транспортної дільниці [PERSON] Згідно інвентаризаційного опису від 31.10.2012р. (а.с.7) недостача ПММ становить 2590,19грн. Суд звертає увагу на те, що в даному описі відсутній підпис відповідача, однак, як вбачається з акту від 19.11.2012р. (а.с.11). [PERSON] від підпису відмовився. Також про факти недостачі ПММ головним бухгалтером підприємства [PERSON] складено доповідну записку від 19.11.2012р. (а.с.10). Крім цього, як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку 203 за 01.11.2012р. - 20.11.2012р. (а.с.13) та акту прийому-передачі ПММ про транспортній дільниці станом на 20.11.2012р. (а.с.12), недостача ПММ за цей період становить 805,72грн. Ті обставини, що відповідачем було отримано матеріальні цінності - ПММ підтверджуються видатковими накладними від 31.10.2012р., 30.09.2012р., 31.08.2012р., 31.07.2012р., 30.06.2012р., 31.05.2012р., 30.04.2012р., березня 2012р., 29.02.2012р., 31.01.2012р., 31.12.2011р., 30.11.2011р. (а.с.27-38). Судом також встановлено, що [PERSON] заправляв увірене йому позивачем дизпаливо або бензин «після роботи або у вихідні дні в каністру», що підтверджується письмовими поясненнями останнього (а.с.82), які ним в судовому засіданні не заперечено. Наказом позивача № 131-ос від 19.11.2012р. (а.с.46) відповідача звільнено з роботи, а наказом № 59-од від 26.11.2012р. (а.с.47) з останнього стягнуто завдану шкоду. В той же час рішення Івано-Франківського міського суду від 13.05.2013р. (а.с.48-51) позов [PERSON] задоволено та тягнуто з КП «Міська ритуальна служба» заборгованість по заробітній платі та компенсацію середнього заробітку за час затримки заробітної плати у розмірі 14157,84грн., і у зв'язку з цим збитки залишились не відшкодованими. В той же час суд критично оцінює представлений представником відповідача додаток до пояснень (а.с.102), оскільки проведений ним розрахунок не спростовує тих обставин, які викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог та поданих останнім бухгалтерських документів, та не може вважатися належним та допустимим доказом по справі, оскільки згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що маються значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Такої заяви про призначення судом відповідної експертизи відповідачем та його представником в судовому засіданні подано не було. Щодо заяви представника відповідача по застосування строків давності, то суд вважає наступне. Ст. 233 КЗпП України встановлено строк в один рік для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, - з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. При цьому, як вбачається з поданих позивачем бухгалтерських документів, остаточний розмір заподіяної матеріальної шкоди позивачем виявлено 20.11.2012р. (а.с.12,13), а з позовом позивач звернувся 18.11.2013р. З наведеного випливає, що вказаний вище строк звернення до суду позивачем не пропущено, тому така заява до задоволення не підлягає. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вище наведене, суд вважає позовні вимоги підставними та обґрунтованими належними та допустимими доказами, відтак позов слід задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved