Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 8132,84 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 21.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є мати померлої [PERSON] . Позивачем 03.04.2018 року була направлена претензія кредитора до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] . та листом від 07.05.2018 року отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. 25.06.2018 року до спадкоємця [PERSON] , було направлено лист претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Однак позивач вважає, що відповідач, який час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, вважається таким що прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені законодавством строки, а відсутність у відповідача свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Станом на 21.11.2007 року утворилась заборгованість, яка становить 8132,84 грн., з них: заборгованість за кредитом 607,50 грн.; заборгованість за відсотками 7525,34 грн. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року [PERSON] померла, актовий запис про смерть № 1055 від 20.04.2016 року, що підтверджується копією ухвали Богунського районного суду м. Житомира від02.08.2017 року. (а.с. 18) 03.04.2018 року позивачем направлена претензія кредитора до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Семенюк В.Ю. (а.с. 24) Із відповіді Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Семенюк В.Ю. від 07.05.2018 року, вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. (а.с. 25) Оскільки претензія кредитора була надана після сплину шестимісячного строку, спадкова справа не заводилась. 25.06.2018 року відповідачу [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію, в якому зазначено, що заборгованість [PERSON] на дату смерті становить 8132,84 грн. (а.с. 26) Банк стверджує, що на момент смерті разом із [PERSON] проживала відповідач по справі [PERSON] Разом із цим, цю обставину доводить тільки тим, що відповідач [PERSON] та померла [PERSON] мали однакове місце реєстрації. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 21.11.2007 року, 10.04.2016 року утворилась заборгованість, яка становить 8132,84 грн., з них: заборгованість за кредитом 607,50 грн.; заборгованість за відсотками 7525,34 грн. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Натомість, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що відповідачі в установленому законом порядку звертались до органів нотаріату із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, що останнім були видані такі свідоцтва щодо майна спадкодавця та чи було в дійсності таке майно у померлого за життя, вартість останнього тощо. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України ). Крім того, позивач не довів, що відповідач за правилами частинами третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, проживаючи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів не можливо беззаперечно встановити, що на час відкриття спадщини позичальник та відповідачі проживали разом за адресою: [NUMBER] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, ПАТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13 лютого 2019 року у цивільній справі № 336/5443/16 та від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 360/1568/16-ц, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами нижчих інстанцій. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.11.2017 року, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо наявності спадкової маси та її вартості, в зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок. На ст. ст. 526,608,1218, 1269, 1281,1282, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed