Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO], на тимчасові виїзди з України до Російської Федерації, без згоди та супроводу його батька - [PERSON], [INFO] строком до 17.07.2015. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] року у позивачки народився син [PERSON], батьківство відносно якого в подальшому визнано відповідачем [PERSON]. З відповідачем шлюб укладений не був, однак проживала з ним однією сім'єю до січня 2014 року. З 2010 року син [PERSON] займається плаванням та має високі успіхи в даному виді спорту та був зарахований до Севастопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 ім. М.А. Кесаєва, де в вересні 2014 року заплановані виїзди на змагання до Російської Федерації. Для надання нотаріального посвідченої заяви з дозволом на право сину перетинати державний кордон України у зв'язку зі спортивними змаганнями позивачка звернулась до відповідача але останній відмовився надати таку довіреність без мотивування причин, через це позивач вимушена звернутись до суду з вищевказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій позов підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, проти позову не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: [INFO] року у позивача народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER], батьківство відносно якого в подальшому визнано відповідачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] виданого 02 серпня 1999 року. Шлюб між сторонами не укладався, однак сторони проживали разом з сином однією сім'єю до січня 2014 року, відповідач бере участь в утриманні та вихованні сина. З 2010 року син - [PERSON] займається плаванням, має високі успіхи у даному виді спорту та ряд винагород за зайняті призові місця, в тому числі міжнародного рівня, являється кандидатом у майстри спорту, що підтверджується копією залікової класифікаційної книжки спортсменів першого розряду, кандидатів у майстри та майстрів спорту (а.с. 10-14). У зв'язку зі складною воєнно-політичною ситуацією в Україні, позивачем прийнято рішення про переїзд на тимчасове проживання до міста Севастополя, де син прийнятий до Севастопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 ім. М.А. Кесаєва, що підтверджується підтвердженням виданим Севастопольською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів імені М.А. Кесаєва Севастопольської міської Ради на ім'я [PERSON] від 22.07.2014 року. Дана школа має спортивний ухил, де син має можливість за державний кошт щоденно займатись спортом, а проживаючи у місті Харкові позивачка була вимушена з власних коштів оплачувати послуги басейну, тренувань та інше. Заннятя у Севастопольській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4 ім. М.А. Кесаєва починається з занять з плавання, потім діти мають звичайні заняття, після чого знов займаються плаванням. Навчаючись у даній школі, син може бути зарахований до Олімпійського резерву Російської Федерації, а в Україні плавання не являється олімпійським видом спорту, тому високої перспективи у сина не буде. Після переїзду до міста Севастополя позивачка разом з сином буде проживати за адресою: [ADDRESS], на правах довгострокової оренди. Заняття сином спортом пов'язане з необхідністю постійних виїздів на спортивні змагання разом із тренером. Після зарахування до Севастопольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 імені М.А. Кесаєва тренер повідомив, що в вересні 2014 року заплановані виїзди на змагання до Російської Федерації. Для надання нотаріально посвідченої заяви з дозволом на право сину перетинати державний кордон України у зв'язку зі спортивним змаганнями позивачка звернулась до відповідача, який відмовився видати їй таку заяву без мотивування причин, що є грубим порушенням прав дитини. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 3,6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст.115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки повинні поважати дитину. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ч.3 цієї статті встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ч.3 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 3,4 правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі, а в разі відсутності такої згоди на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі викладеного і

Outcome: approved