Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить, суму 48\~519 грн. 50 коп. зарахувати у рахунок стягнення аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття щомісячно по 800 грн. та припинити стягнення аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] , з його заробітної плати, виходячи із розміру заробітної плати. Мотивує свої позовні вимоги тим, що сторони по справі - колишнє подружжя, шлюб між якими було укладено 13.09.2003 року. Від подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.12.2015 року постановлено стягувати аліменти з позивача на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] у розмірі 800 грн. щомісячно до її повноліття. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.01.2017 року [PERSON] відмовлено у позові про стягнення додаткових витрат на утримання будинку у сумі 137 853, 48 грн. Вимоги, які викладені в позовній заяві, надумані, що спростовується згаданим рішенням суду і такі вимоги направлені на зменшення вартості в будинку. Вказаний будинок, який придбаний за час шлюбу, поділений згідно мирової угоди по 1/3 ідеальній частині між колишнім подружжям та дочкою [PERSON] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2019 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про поділ майна подружжя, зокрема, автомашини марки Daewoo Matiz, яка придбана за час шлюбу. Згідно висновку експерта вартість автомашини становить 97 519 грн. та просить стягнути з [PERSON] 48 519 грн. 50 коп. Однак, [PERSON] свідомо пред`явила позов по спливу 3-х років після розірвання шлюбу, тобто з метою залишення за собою автомашини в цілому. Зазначає, що дії відповідачки носять свідомо незаконний характер, виходячи із наведених рішень суду від 25.01.2017 року та від 23.05.2019 року і мають на меті позбавити позивача права власності на згадану частину будинку. Окрім цього, зазначає, що на даний час відповідачка одноосібно користується вищезгаданою автомашиною, Ѕ вартості становить 48\~519 грн. 50 коп., внаслідок зазначених дій позивач вважає за необхідне, щоб вказана сума була зарахована у рахунок сплати аліментів. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 12.02.2020 року відповідач надала відзив на позовну заяву та зазначила у ньому, що з наведеними доводами позивача не погоджується та повністю заперечує проти позовних вимог. Вважає вимоги необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, зазначає, що Сімейним кодексом України не передбачено такого способу зарахування коштів як того просить позивач. Також вказує, що автомобіль знаходиться у власності позивача, який не позбавлений можливості вільно володіти та розпоряджатися ним. У задоволенні позову просить відмовити. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.12.2015 року у справі № 462/7574/15-ц - встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 13.09.2003 року, який розірвано у судовому порядку 09.10.2014 року, у якому в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, позовну заяву [PERSON] задоволено частково. Ухвалено стягувати аліменти із [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 /вісімсот/ грн. щомісячно, до її повноліття, починаючи з 22.11.2015 року. У відповідності до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із доданого до матеріалів позовної заяви Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2019 року у справі № 462/3482/18, яким встановлено, що «під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки «Daewoo Matiz», синього кольору, номерний [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Зазначене підтверджується сторонами по справі та, крім того, вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і тому відповідно до ст. 70 СК частки сторін у цьому майні є рівними. Позивачем не заперечувалось, що спірний автомобіль дійсно заходиться за місцем проживання позивача у її користуванні, що також підтверджується і листом відповідача до Головного управління поліції м. Львова від 13.03.2018 року, на який послався позивач, в якому відповідач посилається на відмову позивача [PERSON] повернути йому автомобіль. Тим самим підтверджено, що поділ спільного майна був здійснений добровільно, автомобіль був переданий відповідачем позивачу та знаходиться в її користуванні та володінні». Суд не приймає до уваги покликання позивача про зарахування коштів в рахунок стягнення аліментів, оскільки позовна заява не містить доводів та аргументів на підтвердження позовних вимог. Окрім цього, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суті позовних вимог. Натомість суд приймаючи до уваги відзив відповідача, зазначає наступне. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як встановлено з матеріалів справи та не оспорюється позивачем відповідач сплачує аліменти за Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.12.2015 року на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до її повноліття. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789- XII від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1 - 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або), натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема: -утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); -участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); -утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); -батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Із змісту вищенаведених норм СК України вбачається, що такого способу зарахування грошових коштів у рахунок стягнення аліментів, як того просить позивач - не передбачено. Окрім цього, автомобіль марки «Daewoo Matiz», синього кольору, номерний [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , який не позбавлений можливості вільно користуватися ним. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач не довів ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed