Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що 12 квітня 2018 року до [PERSON] за її місцем проживання до приватного будинку [ADDRESS] з`явився раніше невідомий чоловік з пропозицією придбати належну їй на праві приватної власності Ѕ частку вказаного будинку. Повідомив, що 11 квітня 2018 року [PERSON] подарував йому, [PERSON] Ѕ частку у праві приватної власності вказаного будинку. На підтвердження своїх слів показав копію першої та другої сторінки правочину, з якого вбачається, що Відповідач - є обдаровуваним, Дарувальником - є позивач, який безоплатно передав у власність свою частку в праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідач є раніше незнайомим родичам дарувальника або сусідам. Правовстановлюючі документи на нерухоме майно зберігаються у близьких родичів позивача, а тому не зрозуміло, яким чином відповідачу вдалося прийняти в дар нерухоме майно, шляхом нотаріально посвідченого договору. Позивач в належній йому частині будинку проживав один, тривалий час зловживає спиртними напоями, веде волелюбний спосіб життя. Позивач родичам пояснював, що нікому нічого не дарував, не продавав, паспорт у нього відсутній і де знаходиться документ пояснити не може. Відповідач по справі зі слів позивача зрідка навідувався до нього та давав йому невеликі суми, які той одразу витрачав на алкогольні напої. Наміру відчужувати своє єдине житло позивач не мав, своє перебування у нотаріуса не пам`ятає. Запевнив, що частину будинку, яка йому належить не дарує та не збирається дарувати у майбутньому. За місцем проживання дарувальника була викликана поліція, яка прийняла заяву про повідомлення про злочин за ознаками шахрайських дій з боку відповідача, а саме: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Позивач страждає розладами психіки, має часті втрати пам`яті. Неодноразово звертався за допомогою до лікаря психіатра. У 2008 році знаходився на лікуванні в Комунальному закладі «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», знаходиться на обліку в Психоневрологічному диспансері у м. Черкаси. На даний момент проходить лікування у лікаря психоневролога. Позивач стверджує, що перебував у момент вчинення правочину в такому психічному стані, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У зв`язку з цим, просить визнати недійсним договір дарування частки в праві власності на Ѕ житлового будинку [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Починок Юлією Вадимівною 11.04.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №1-1065, номер запису про право власності: 25669301, реєстраційний номер майна 29109915, номер запису: 9925 у книзі: 96, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 10 серпня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження. 26 листопада 2018 року відповідачем в судовому засіданні подано заперечення на позовну заяву. Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року до участі в справі залучено третю особу [PERSON] . Ухвалою суду від 22 січня 2019 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року вказана ухвала в частині переліку питань поставлених на вирішення експертів - змінено. 08 січня 2020 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи № 450 від 20 грудня 2019 року відносно [PERSON] 12 лютого 2020 року адвокатом позивача [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, по якій просила визнати недійсним договір дарування частки в праві власності на Ѕ житлового будинку [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Починок Юлією Вадимівною 11.04.2018 року, зареєстрованого у реєстрі за №1-1065, номер запису про право власності: 25669301, реєстраційний номер майна 29109915, номер запису: 9925 у книзі:96 укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Витребувати з незаконного володіння у [PERSON] Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] (номер запису про право власності 27322095, індексний номер: 42363226) набуту нею на підставі договору дарування №1775, посвідченого 02.08.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Корчемною Мариною Володимирівною на користь [PERSON] . А також стягнути із [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. 14 грудня 2020 року адвокатом позивача [PERSON] подано клопотання про розподіл судових витрат, зокрема, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в сумі 10 000 грн. та судовий збір в сумі 1 671,80 грн. Ухвалою від 09 лютого 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 17 травня 2021 року адвокату позивача [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та залучення [PERSON] до участі в справі в якості співвідповідача з виключенням її з числа третіх осіб. Адвокат позивача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Адвокат третьої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Третя особа Державний нотаріус Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] , а також свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування Ѕ частки в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] , посвідчений державний нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1065. Відповідно до п. 2 Договору відчужувана Ѕ частка в праві спільної часткової власності на житловий будинок належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 29 січня 2010 року, дублікат якого виданий Першою черкаською державною нотаріальною конторою 02 березня 2018 року, право власності на яку зареєстровано в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 10 лютого 2010 року. У позові адвокат позивача зазначає, що [PERSON] тривалий час страждає розладами психіки, має часті втрати пам`яті, зловживає спритними напоями. У 2008 році знаходився на лікуванні в Комунальному закладі «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», знаходиться на обліку в Психоневрологічному диспансері у м. Черкаси. На даний момент проходить лікування у лікаря психоневролога. Вказує, що на момент вчинення правочину [PERSON] перебував в такому психічному стані, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідач проти зазначеного заперечував та вказав, що в момент підписання договору [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, оскільки мав таке волевиявлення на протязі трьох років, а не короткий термін та періодично просив надавати йому грошові кошти на відновлення документів та паспорту громадянина України для вчинення правочинів, оформлення пенсії, рахунків, посвідчень та інших особистих документів. Своє волевиявлення він коментував як вільне, усвідомлюване і таке що відповідає його внутрішній волі. Відмову робити даний правочин з родичами він обґрунтовував тим, що вони не підтримують з ним будь-які стосунки та ворожо налаштовані проти нього, і як стало відомо, в подальшому вимагали від нього розірвати договір дарування. Відповідно до ст.ст. 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно з ч. 2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 910/1891/14). За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ст.59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2020 р. у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19). В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та інше) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Відповідно до судово-психіатричного експерта № 450 від 20 грудня 2019 року на момент укладення договору дарування - 11 квітня 2018 року на користь [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , виявляв ознаки органічного психічного розладу, набутого внаслідок комбінованого ураження головного мозку (судинного-гіпертонічного та атеросклеротичного ураження судин головного мозку та внаслідок тривалої алкогольної інтоксикації) з вираженими інтелектуально-мнестичними розладами, грубими психопатоподібними порушеннями збудливого типу та маячноподібними побудовами на адресу членів сімї - через що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд також враховує, що зазначений висновок був зроблений експертом з урахуванням медичних документів [PERSON] , в яких маються записи щодо розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, а також показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані під час розгляду справи, які підтвердили, що [PERSON] на протязі тривалого часу зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим часто проявляв неадекватну поведінку, говорив сам з собою та мав провали в пам`яті. Таким чином, договір дарування Ѕ частки в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] від 11 квітня 2018 року, посвідчений державний нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1065, було вчинено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також ту обставину, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо визнання недійсним договору дарування, є повністю обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, судом також встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду 18 червня 2018 року, між відповідачем [PERSON] та [PERSON] 02 серпня 2018 року укладено договір дарування Ѕ частки в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В., що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Бердник В.В. в судовому засіданні наполягав на тому, що [PERSON] в даному випадку є добросовісним набувачем зазначеної частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Крім того, зазначив, що незважаючи на те, що договір дарування є безоплатним, [PERSON] відповідачу були передані грошові кошти в сумі 9 500 доларів США. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] в якості свідка підтвердив про отримання ним від [PERSON] грошових коштів, але в розмірі 5 000 доларів США. Крім того, вказав, що позивач самостійно без примусу вчиняв правочин у вигляді договору дарування. Враховуючи те, що під час розгляду справи в суді частина житлового будинку була відчужена відповідачем [PERSON] , остання була залучена до участі в справі за клопотанням адвоката позивача в якості третьої особи. В подальшому адвокатом позивача було збільшено позовні вимоги та, зокрема, заявлено позовну вимогу про витребування з незаконного володіння у [PERSON] Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] (номер запису про право власності 27322095, індексний номер: 42363226) набуту нею на підставі договору дарування №1775, посвідченого 02.08.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Корчемною Мариною Володимирівною на користь [PERSON] . При цьому, представником позивача клопотання про залучення [PERSON] до участі в справі в якості відповідача, як особи, до якої пред`явлено позовну вимогу, не заявлялося відповідно до вимог ст..51 ЦПК України. Таке клопотання було заявлено вже після закриття підготовчого провадження по справі, у зв`язку з чим ухвалою суду адвокату позивача було відмовлено в його задоволенні. Таким чином, не порушуючи вимого цивільного-процесуального законодавства, суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги. Разом з тим, суд роз`яснює представнику позивача про те, що позивач не позбавлений можливості звернутися за захистом порушеного права з даного приводу до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку, з тим, що позовні вимоги були задоволені частково, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ними витрати по сплаті судового збору за одну задоволену позовну вимогу в сумі 704 грн. 80 коп. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 16 квітня 2018 року; Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 16 квітня 2018 року, а також прибутковий касовий ордер № 21 від 15 травня 2018 року. Згідно наданих документів розмір витрат на професійну правничу допомогу склав 10 000 грн. Суд вважає, зазначену суму обґрунтованою та співмірною з позовними вимогами, у зв`язку з чим понесені витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved