Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: гараж літ. «Г», сарай літ. «Г1», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «Е», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У позові посилається на те, що 28.03.1995 позивач придбав житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 891,0 кв. м. Рішенням засідання виконкому Карлівської міської ради від 29.10.1997 №158, надано дозвіл на проведення будівництва господарського сараю, гаража, літньої кухні, кладової кімнати, приміщення для утримання птиці, сажу, колодязю, туалету на присадибній ділянці за вказаною вище адресою. 27.07.2017 позивач отримав технічний паспорт на садибний будинок в [ADDRESS] , у якому зазначена наявність не зареєстрованих у Департаменті ДАБІ у Полтавській області будівель, як об`єктів закінченого будівництва, а саме: гараж літ. «Г», сарай літ. «Г1», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «Е». Звернувшись до відповідача з питанням щодо введення в експлуатацію закінченого будівництва, отримав відмову та пояснення, отримав роз`яснення, що об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію, після визнання права власності на них у судовому порядку. Рішенням 38 сесії Карлівської міської ради, земельну ділянку площею 0,0891 га, кадастровий номер: 5321610100:50:001:0286, на території Карлівської міської ради в [ADDRESS] , було передано у користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Побудоване майно повністю відповідає всім будівельним, санітарно-епідеміологічним, протипожежним та іншим нормам, також не порушують права суміжних власників. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачем раніше було подано відзив на позов, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав у ньому викладених. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надійшла заява, відповідно до якої просять розглядати справу без уповноваженого представника, підтримують раніше поданий відзив на позов. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 28.03.1995 позивач придбав житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 891,0 кв. м., що вбачається з доданої копії договору купівлв-продажу (а.с.5-6). Рішенням засідання виконкому Карлівської міської ради від 29.10.1997 №158, надано дозвіл на проведення будівництва господарського сараю, гаража, літньої кухні, кладової кімнати, приміщення для утримання птиці, сажу, колодязю, туалету на присадибній ділянці по [ADDRESS] (а.с.11). 27.07.2017 позивач отримав технічний паспорт на садибний будинок в [ADDRESS] , у якому зазначена наявність не зареєстрованих у Департаменті ДАБІ у Полтавській області будівель, як об`єктів закінченого будівництва, а саме: гараж літ. «Г», сарай літ. «Г1», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «Е»(а.с.7-8). Звернувшись до відповідача з питанням щодо введення в експлуатацію закінченого будівництва, отримав відмову та пояснення, отримав роз`яснення, що об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію, після визнання права власності на них у судовому порядку (а.с.12). Відповідно до Звіту технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж будівництво господарських будівель: гараж (літ.Г), сарай (літ.Г1), літній душ (літ.Д), вбиральня (літ.Е) в домоволодінні по [ADDRESS] (а.с.14-35), встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будівель. Згідно витягу з Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.10), на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 16.05.2019, земельна ділянка площею 0,0891 га, кадастровий номер 5321610100:50:001:0286, перебуває у [PERSON] на праві оренди земельної ділянки, строк дії: 16.05.2029, з правом передачі в піднайм (суборенду). Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 891,0 кв. м., яка знаходится у його корисуванні на праві оренди, та на якій ним здійснено самочинне будівництво гаражу, сараю, літнього душу, вбиральні, суд вважає за можливе застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову та , визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: гараж літ. «Г», сарай літ. «Г1», літній душ літ. «Д», вбиральню літ. «Е», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved