Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23442 грн. 28 коп., а також судові витрати. Позивач посилається на те, що відповідно до умов договору від 01 червня 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 2060 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору він складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до ст.. 634 ч.1 ЦК України цей договір є договором приєднання , умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах та який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Банк належним чином виконав умови кредитного договору , відкрив відповідачу особовий рахунок з встановленим на ньому кредитним лімітом в сумі 2060 грн. та видав відповідачу платіжну карту та РІН - код. В подальшому Банк двічі збільшував відповідачу кредитний ліміт відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. Але відповідач прийняті на себе зобов'язання по поверненню кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконує , в зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013 року заборгованість за зазначеним договором складає 23442 грн.28 коп. Відповідач позов не визнав , в задоволенні позову просить відмовити. При цьому відповідач посилається на те, що він дійсно 01 червня 2006 року звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з заявою про надання кредиту в сумі 2060 грн. для придбання комп'ютера. Але він не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг. Також платіжну картку від позивача він не отримував та не користувався грошовими коштами на особовому рахунку. Тому вважає, що підстав для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором немає. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. 01 червня 2006 року між Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приват Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Приват Банк» , і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту , що відповідає строку дії картки. Відповідно до заяви від 01.06.2006 року відповідач підтвердив що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та виражає згоду на те, що його заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.77). В судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що дійсно в заяві від 01.06.2006 року він власноручно зазначив свої особисті данні та власноручно підписав цю заяву. Згідно заяви відповідача від 01.06.2006 року про надання кредиту на платіжну картку встановлено кредитний ліміт 2600 грн. зі сплатою відсотків на користування кредитом в розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів в році. При цьому відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту згідно договору може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом , так і шляхом списання Банком коштів з дебетної карти [NUMBER]. Згідно п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку , за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. Після укладення кредитного договору Банком на ім'я відповідача було відкрито особовий рахунок та відповідачу видана платіжна карта , про що зазначено в заяві відповідача про надання кредиту (а.с.77 зворот). Відповідач в судовому засіданні 13 грудня 2013 року, а також в своїх письмових запереченнях проти позову (а.с.24,51-53) не заперечував той факт , що після підписання кредитного договору 01 червня 2006 року він дійсно отримав від Банка платіжну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт 2060 грн., він користувався виданою йому Банком кредитною карткою та коштами, які надходили на його особовий рахунок . Із виписки з особового рахунку відповідача (а.с.37-48) вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, які надходили на його рахунок. При цьому Банком було збільшено кредитний ліміт : 28.09.2006 року до 3605 грн. , 27.12.2007 року до 6000 грн. Після збільшення кредитного ліміту відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, в тому числі проводив погашення заборгованості за кредитом . Станом на 19 серпня 2008 року заборгованості за кредитом не рахувалось. З січня 2009 року відповідач припинив сплачувати заборгованість за кредитом . Станом на 30.09.2013 року відповідно до розрахунку позивача заборгованість за кредитом складає 23442 грн. 28 коп. , з яких : 5497 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом, 16352грн. 48 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом , 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1092 грн. 49 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5-9). Суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що він під час укладення кредитного договору від 01 червня 2006 року не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, не отримував від Банку платіжну карту та не користувався кредитними коштами. В своїй заяві про надання кредиту від 01 червня 2006 року відповідач зазначив , що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною картою та надає згоду на те, що його заява разом з Умовами .. та Правилами.. складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Факт власноручного підписання цієї заяви відповідач не заперечує. Тим самим відповідач підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору на визначених в договорі умовах, в тому числі на умовах, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг. В той же час у відповідача була можливість ознайомитися з зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг та підписати кредитний договір лише після ознайомлення з цими документами, або взагалі не підписувати договір. Умови та Правила надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору , укладеного з відповідачем, були затверджені наказом Правління «Приват Банка» № С-89 від 24.05.2005 року (а.с.78-79). Суд вважає, що твердження відповідача про те, що він не отримував кредитну картку та не користувався кредитними коштами на особовому рахунку, не відповідають дійсності. Спочатку - у своїх письмових запереченнях (а.с.24,51-53) , а також поясненнях в судовому засіданні 13.12.2013 року - відповідач визнавав факт отримання від позивача платіжної картки та факт користування грошовими коштами в сумі 2060 грн. Подальші пояснення відповідача на те, що він мав декілька кредитних карток , в зв'язку з чим не пам'ятає якою саме карткою користувався та з якого саме рахунку знімав гроші , суд розцінює як неправдиві та надумані з метою ухилення від сплати заборгованості за кредитом. Визнавши в судовому засіданні 13 грудня 2013 року факт отримання від позивача платіжної карти та факт користування кредитними коштами в сумі 2060 грн., відповідач підтвердив факт укладення між ним та позивачем кредитного договору від 01 червня 2006 року на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг укладений з відповідачем кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання . Якщо протягом цього строку ні одна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Згідно п. 6.11 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт зобов'язаний інформувати Банк та правоохоронні органи про факт втрати карти або РІН - коду або отримання звістки про їх незаконне використовування , звернутися за цими фактами до відділення Банку , в якому обслуговується картка або за телефоном. Відповідач на протязі 2006 - 2013 років не звертався до Банку з вимогою про припинення дії кредитного договору , а також не звертався до Банку або до правоохоронних органів з інформацією про втрату платіжної карти. Тому слід вважати , що кредитний договір продовжував діяти протягом цього часу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-11цс13 від 06 листопада 2013 року перебіг позовної давності за вимогами кредитора , які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Враховуючи , що відповідно до кредитного договору від 01 червня 2006 року відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості , суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в межах строку позовної давності за кожним простроченим платежем. До суду з цим позовом ПАТ КБ «Приват Банк» звернулось 29 жовтня 2013 року (а.с.1). Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином позивач має право на стягнення заборгованості за кредитом в межах трирічного строку позовної давності , тобто за період з 29 жовтня 2010 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.5-9) вбачається , що відповідач припинив сплату грошових коштів на погашення боргу за кредитом у січні 2009 року. Станом на 29 жовтня 2010 року заборгованість за кредитом (основний борг) складала - 3527 грн. 06 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом складала - 5342 грн. 56 коп. Позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача цих сум. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом заявлена вимога про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості за кредитом станом на 30 вересня 2013 року, в тому числі: заборгованості за кредитом (основний борг) в сумі 5497 грн. 31 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16352 грн. 48 коп. В межах строку позовної давності підлягає стягненню : заборгованість за кредитом (основний борг) 5497.31 - 3572.06= 1925.25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 16352.48 - 5342.56 = 11009.92 грн. , а всього 1925.25 +11009.92 = 12935.17 грн.. Відповідно до п.6.8 Умов та правил надання банківських послуг з відповідача також підлягає стягненню штраф в сумі : 500 грн. - фіксована частина та 5% від суми боргу, що підлягає стягненню за рішенням суду, - 12935.17 х 5%=646.76 грн., а всього підлягає стягненню сума штрафу : 646.76 + 500 =1146.76 грн. Загальна сума до стягнення з відповідача складає : 12935.17+1146.76 = 14081.93 грн. За викладених обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача - ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року 14081 грн. 93 коп. Відповідно до ст.. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог , а саме судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial