Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив і в обґрунтування якого зазначив, що 14.05.2016р. помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири № 32, що знаходиться в будинку № 2 по вул. Польовій в м. Харкові. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. В установлений законом строк звернувся для оформлення спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] і дізнався, що його батько зробив заповіт. Заповіт від 20 лютого 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1073, вважає недійсним. Також зазначає, що розпорядження заповідача викликають незрозумілості та суперечки після відкриття спадщини. Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і він є нікчемним. Крім того, зазначає, що нотаріусом він попереджений про те, що не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, тому що у його паспорті громадянина України при перекладі прізвища з російської мови на українську мову зазначено прізвище «Несмянович», а у свідоцтві про смерть його батьків зазначено прізвище «Несмяновіч». Зазначає, що факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження. Тому просив суд ухвалити рішення, згідно якому встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], який помер 14 травня 2016 року та [PERSON], яка померла 20 вересня 2013 року; визнати заповіт від 20 лютого 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1073, недійсним; скасувати в Спадковому реєстрі реєстраційний запис про заповіт № 55760858 від 20 лютого 2014 року, що був зроблений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив задовольнити, про обставини справи пояснив, як зазначено вище. Крім того пояснив, що похованням заповідача займався позивач. Заповідач був похований позивачем за власні кошти у м. Харкові на кладовищі № 18, що знаходиться за адресою м. Харків, пр. Гагаріна, 362. На даному кладовищі також є похованими дружина заповідача [PERSON] та син [PERSON]. В установлений законом строк позивач звернувся для оформлення спадщини до приватного нотаріуса де і дізнався, що його батько зробив заповіт на імя [PERSON], з тим що на спадкоємця за заповітом покладаються обовязки: поховати [PERSON] на Богодухівському кладовищі; встановити сімейний памятник на Богодухівському кладовищі; надати фінансову допомогу в розмірі не менш 1/3 (однієї третьої) частини вартості спадкового майна дітям, що мають онкологічні захворювання та хворим гепатитом. Крім того зазначив, що заповіт складений та посвідчений з порушенням п. 2.1. параграфа 2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012р., оскільки розпорядження заповідача викликає незрозумілості та суперечки після відкриття спадщини. Також зазначив, що в заповіті не зазначено місце та час складання. Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і він є нікчемним. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, зазначив, що заповідальне розпорядження [PERSON] відповідає його волі та волевиявлення було вільним. Крім того зазначив, що заповіт є односторонньою угодою він не був присутній при його складанні та не міг скоригувати допущену заповідачем помилку в назві кладовища. Ця помилка носить формальний характер та не впливає на суть волевиявлення заповідача. Також вважає, що заповіт складений у відповідності з вимогами ст. 1247 ЦК України, так як при складанні заповіту дотримані всі вимоги до його форми та змісту, встановлені діючим законодавством. Також вважає, що доводи позовної заяви, про те, що нотаріус не вказав місце та час складання заповіту містять в собі перекручену інформацію з ціллю ввести суд в оману або свідчать про незнання позивачем суті оскаржуваного документу. Крім того, зазначив, що поховання заповідача він не проводив, оскільки здійснив поховання заповідача позивач. Також, зазначив, що памятник було встановлено за життя заповідача самим заповідачем. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджується представленими в матеріалах справи документами. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] про день, час і місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджується представленими в матеріалах справи документами. У судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень немає у висновках покладається на розсуд суду. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 14 травня 2016 року в місті Харкові помер [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть, що видане на підставі актового запису № 7412 від 16.05.2016р. вчиненого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 20 вересня 2013 року в місті Харкові померла [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть, що видане на підставі актового запису № 12477 від 22.09.2013р. вчиненого Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. 11 грудня 2013 року в місті Люботин Харківської області помер [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть, що видане на підставі актового запису № 16370 від 13.12.2013р. вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. 20 лютого 2014 року [PERSON] склав заповіт, на імя [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1073, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на яке за законом він матиме право він заповів [PERSON], [INFO], з тим що на [PERSON] покладаються обовязки: 1. Поховати [PERSON] на Богодухівському кладовищі. 2. Встановити сімейний памятник на Богодухівському кладовищі. 3. Надати фінансову допомогу в розмірі не менш 1/3 (однієї третьої) частини вартості спадкового майна дітям, що мають онкологічні захворювання та хворим гепатитом. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька, [PERSON] Нотаріусом він був повідомлений про те, що [PERSON] склав заповіт на імя [PERSON], [INFO], який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1073. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вимоги, щодо форми та порядку посвідчення заповіту, встановлені ст. ст. 1247-1253ЦК України та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012р. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону). Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 1 якої визначається, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право обумовити виникнення права спадкування наявністю певної умови (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо), тобто скласти заповіт з умовою. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1, 4 та 5 ст. 203 ЦК України). Відповідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. № 9 судам розяснено, що необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам резидента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Судом досліджений текст заповіту, з якого вбачається, що заповіт складений 20.02.2014р. в м. Харкові, записаний власноручно нотаріусом зі слів заповідача [PERSON] Також у заповіті зазначено, що заповіт до підписання прочитаний уголос і власноручно підписаний заповідачем [PERSON] у присутності приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] о 11 годині 50 хвилин. Заповідачу розяснено зміст ст.ст. 1241, 1307 ЦК України. Заповіт складено в двох примірниках, з яких перший примірник залишається у справах нотаріуса, а другий видається заповідачу. Судом встановлено, що заповіт від 20 лютого 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1073, не містить місця та часу його складання. Відповідно примітці до форми № 45 додатку № 25 до Правил ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5 місце, час (дата, години, хвилини) складення заповіту зазначаються у тексті заповіту (стосується всіх форм щодо посвідчення заповіту). Відповідно п. 2.1. Розділу 2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012р. (надалі Порядок) заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Судом встановлено, що умовами спадкування за заповітом є: поховання [PERSON] на Богодухівському кладовищі; встановлення сімейного памятника на Богодухівському кладовищі; надання фінансової допомоги в розмірі не менш 1/3 (однієї третьої) частини вартості спадкового майна дітям, що мають онкологічні захворювання та хворим гепатитом. Незрозумілою, з точки зору її виконання, є умова заповіту щодо надання фінансової допомоги в розмірі не менш 1/3 (однієї третьої) частини вартості спадкового майна дітям, що мають онкологічні захворювання та хворим гепатитом. У заповіті не зазначено в яких закладах охорони здоровя знаходяться діти, які потребують фінансової допомоги, в яких частках повинна бути надана така допомога. Відповідно копії свідоцтва про поховання від 20.09.2013р., [PERSON] похована на кладовищі, яке розташоване в м. Харкові, по пр. Гагаріна, 362. Відповідно копії свідоцтва про поховання від 13.12.2013р., [PERSON] похований на кладовищі, яке розташоване в м. Харкові, по пр. Гагаріна, 362. Судом досліджені замовлення № 60 та № 61 від 21.03.2014р., які були оформлені на імя [PERSON]. Замовником є [PERSON], найменування замовлення: граніт габро № 1980 та граніт габро № 1708. Опис замовлення № 60: ([PERSON] 09.02.1930 20.09.2013 року [PERSON] 02.02.1930 ) плита замість квітника; місцем доставки, установки є міське кладовище № 18; строк виконання замовлення квітень 2014 року. Опис замовлення № 61: ([PERSON] 26.09.1959 11.12.2013 року) плита замість квітника, плитка тротуарна; місцем доставки, установки є міське кладовище № 18; строк виконання замовлення квітень 2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що текст заповіту містить суперечливі дані щодо місця поховання заповідача та місця встановлення сімейного памятника. Відповідно ч. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до висновку про недійсність заповіту від 20.02.2014р. В той же час, визнання недійсним заповіту рішенням суду необхідно для захисту прав спадкоємця - позивача [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Разом з тим, п. 2 постанови Пленуми Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 судам розяснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно розяснень пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами, відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати й факти, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у звязку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у звязку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення фактів родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину. Відповідно копії паспорта громадянина України, що надана позивачем, при перекладі прізвища з російської мови на українську мову зазначено прізвище «Несмянович», а у Свідоцтвах про смерть його батьків зазначено прізвище «Несмяновіч». Дана обставина підтверджується копією паспорту, копією свідоцтва про народження та свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON] Обставина перебування заявника та померлого 14 травня 2016 року в місті Харкові Харківської області [PERSON] у родинних відносинах як сина та батька підтверджується тим, що імя та по-батькові його батька відповідно до Свідоцтва про народження заявника також [PERSON]. Тим же підтверджується і обставина перебування заявника та померлої 20.09.2013р. в місті Харкові Харківської області [PERSON] у родинних відносинах як сина та мати, адже імя та по-батькові його матері відповідно до Свідоцтва про народження заявника також - [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, у зв'язку з чим, заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved