Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрзалізниця», ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» та просив визнати незаконним та скасувати рішення ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» № 69-3/69-11 від 16.11.2017 в частині дострокового припинення повноваження голови правління [PERSON] та дострокового припинення дії контракту від 30.05.2017 №79-3/1-1, укладеного між ПАТ «Укрзалізниця» та [PERSON] з 17.11.2017 року (останній робочий день) через невиконання останнім обов'язків, покладених на нього контрактом, а саме щодо безпосередньої організації і забезпечення ефективної і прибуткової діяльності ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», поновити [PERSON] на посаді голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» з 16.11.2017, допустивши в цій частині негайне виконання рішення, стягнути з ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустивши в цій частині негайне виконання рішення. 26 червня 2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч.4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Клопотання представника відповідача ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] про розгляд справи за правилами загального провадження залишено без задоволення. 20.07.2018 року представник ПАТ «Укрзалізниця» подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних та вважає їх незаконними та необґрунтованими. Оскільки, єдиними акціонером ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» є ПАТ «Укрзалізниця», до статутного капіталу якого внесені 100 відсотків акцій товариства та яке здійснює корпоративне управління ними. Відповідно до п. 1 Контракту №70-3/1-1 від 30.05.2017 року укладеного між позивачем та ПАТ «Укрзалізниця», позивач зобов'язується, в тому числі, безпосередньо забезпечувати прибуткову діяльність, ефективне використання та збереження майна ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод». Однак, на засіданні 10.11.2017 року ПАТ «ЗЕРЗ» було заслухано звіт про результати роботи ПАТ «ЗЕРЗ» за 9 місяців 2017 року з порівняльним аналізом за останні 3 роки, яким засвідчено погіршення фінансового результату ПАТ «ЗЕРЗ». Визнано роботу ПАТ «ЗЕРЗ» незадовільною та запропоновано загальними зборами розглянути питання щодо припинення повноважень голови правління [PERSON] та члена правління [PERSON], достроково припинити дію контрактів, укладених з ПАТ «Укрзалізниця». Так, 16.11.2017 року рішенням акціонера ПАТ «ЗЕРЗ» було достроково припинено повноваження позивача як голови правління ПАТ «ЗЕРЗ». Крім того, представник відповідача зазначає, що на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови логоворів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсним, а тому вважає що звільнення позивача є законним та обгрунтованим. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 30.05.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Українська залізниця», іменоване далі Вищий орган ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» в особі голови Наглядової ради [PERSON], що діяв на підставі Статуту ПАТ «Укрзалізниця» було укладено Контракт № 70-3/1-1, відповідно до умов якого, позивач був призначений на посаду Голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» на строк з 30.05. 2017 року до 10.04.2018 року. Відповідно до пункту 1 рішення ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» № 69-3/69-11 від 16.11.2017 року повноваження голови правління ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» [PERSON] достроково припинено, разом з тим і достроково припинено дію контракту від 30.05. 2017 року за № 79-3/1-1, укладеного між ПАТ «Укрзалізниця» та [PERSON] з 17.11.2017 року (останній робочий день) через невиконання [PERSON] обов'язків, покладених на нього контрактом, а саме щодо безпосередньої організації і забезпечення ефективної і прибуткової діяльності ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод». Позивач вважає, що його звільнення з займаної посади відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме відповідачем, як роботодавцем не було враховано положення ч. 2 ст. 41 КЗпП України. У відповідності з ч. 4 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до листка непрацездатності, серія АДГ № 694116, виданий Комунальною установою «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» з 16.11.2017 року по 21.11.2017 рік позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні. Відповідно до вказаного листка непрацездатності [PERSON] мав стати до роботи 22.11. 2017 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи відбулось в порушення положення ч. 2 ст. 41 КЗпП України, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Із наданої позивачем довідки від 08.12.2017 року № 8995, вбачається, що останніми повними місяцями роботи були вересень - жовтень 2017 року. Загальна кількість відпрацьованих робочих днів у вересні - жовтні 2017 року становить 43 дні. Виходячи з наступного розрахунку: (108747, 21 грн.+108000 грн.) /43 робочих дні = 5040грн. 63 коп. - середньоденна заробітна плата позивача. Враховуючи, що позивач був незаконно звільнений 16 листопада 2017 року та має бути поновлений на роботі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Період вимушеного прогулу у листопаді 2017 року - 10 днів, грудень 2017 року - 21 день, січень 2018 року -17 днів, лютий 2018 - 20 днів, березень 2018 - 20 днів, квітень 2018 - 21 день, травень 2018 - 20 днів, червень 2018 - 20 днів, липень 2018 - 22 дні. Отже, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу з 17.11.2017 по 31.07.2018 становить 872 028 грн. 99коп. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи викладене,

Outcome: approved