Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового місячного строку для прийняття спадщини за батьком [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 квітня 2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно. Так, він є єдиним спадкоємцем першої черги за батьком та на момент смерті останнього постійно проживав із ним, тому у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини не звертався. Крім цього, після смерті батька внаслідок травми, яка призвела до його інвалідності, він знаходився на тривалому лікуванні, тому фізично не мав змоги прийти до нотаріуса. Оскільки через розбіжності у місцях реєстрації та фактичного проживання, а також хворобу у встановлений Законом строк\~ він\~ не\~ звернувся\~ до\~ нотаріуса,\~ тому\~ на\~ підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України просить визнати такі причини поважними та задовольнити позов у повному обсязі. У підготовче судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, однак остання подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без їх участі, задовольнити позов у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. У підготовче судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Перечинського районного\~ нотаріального\~ округу [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що 22 квітня 2015 року помер батько позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 188741, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 24 квітня 2015 року (а. с. 5, 6, 7-10). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] проживав із батьком, у звязку з чим вважав, що прийняв спадщину за ним. Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 175/01-16 від 13 листопада 2018 року позивачу було відмовлено у оформленні спадщини за [PERSON], який помер 22 квітня 2015 року, оскільки згідно паспорта громадянина України серії ВР № 239861, виданого Перечинським РВ УМВС України у Закарпатській області 30 травня 2006 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 30 травня 2006 року є с. Новоселиця, № 34 Перечинського району, тоді як спадкодавець був зареєстрований та проживав у [INFO] (а. с. 7-10, 12, 14). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54062336 від 13 листопада 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 22 квітня 2015 року, відсутня (а. с. 4). Таким чином, згідно ст. 1272 ЦК України позивач вважається таким, що не прийняв спадщину (а. с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України суд може за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до довідки № 544, виданої Перечинською центральною районною лікарнею 02 листопада 2018 року, [PERSON] з 18 вересня 2015 року по 05 травня 2016 року дійсно перебував на л/л у звязку з закритою хребетноспінальною травмою, внаслідок чого йому встановлено третю групу інвалідності (а. с. 11, 13, 15-22). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведене та те, що позивач після відкриття спадщини за батьком тривалий час знаходився на лікуванні у звязку з отриманою травмою, суд вважає, що встановлений ст. 1270 ЦК України строк пропущений ним з поважних причин, тому позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій № 0.0.1192229133.1 від 21 листопада 2018 року та № 0.0.1202926809.1 від 04 грудня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 352,40 грн. та 352,80 грн. судового збору відповідно (а. с. 1, 29). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених [PERSON] судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved