Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 29.10.2013 між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження якого було надано письмову розписку. Згідно з вказаною розпискою відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 29500 грн. та зобовязувався у строк до 29.10.2014 повернути борг шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі по 2500 грн. до першого числа кожного місяця на його (позивача) рахунок. Однак, на час звернення до суду з позовом борг відповідачем не повернуто, він уникає спілкування, на телефонні дзвінки не відповідає. За таких обставин, позивач вважаючи, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання, просив суд стягнути з останнього на свою користь 67427,67 грн., з яких: 29500 грн. сума основного боргу; 13787,55 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань; 22028,33 грн. витрати від інфляції; 2111,79 грн. 3% річних за користування коштами. Позивач та його представник у судове засідання зявились, позов підтримали, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та день розгляду справи, та не повідомив про причини своєї неявки і заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, мотивуючи судове рішення, зазначає про наступне. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами існують договірні відносини позики. Підтвердженням укладення сторонами договору позики є розписка [PERSON] від 29.10.2013.(а.с.10) Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки [PERSON] від 29.10.2013, останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 29500 грн. та зобовязувався у строк до 29.10.2014 повернути борг шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі по 2500 грн. до першого числа кожного місяця.(а.с.10) На час розгляду справи в суді борг відповідачем повернуто не було, про що свідчить та обставина, що розписка знаходиться у позивача. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, то він має повернути не тільки заборгованість, але і проценти за користування коштами, суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки у розписці не зазначено розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч.1 ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає пеню як один із різновидів неустойки грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Крім цього у відповідності до розписки від 29 жовтня 2013 року у разі неналежного виконання [PERSON] зобовязаннь по даному договору позики, відповідач погодився з тим, що до нього застосовуватиметься ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем у позові було надано розрахунок заборгованості відповідача за договором позики, складений за період з 01.12.2013 по 30.09.2016, згідно з яким заборгованість відповідача складає 67427,67 грн., з яких: 29500 грн. сума основного боргу; 13787,55 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань; 22028,33 грн. витрати від інфляції; 2111,79 грн. 3% річних за користування коштами. Відповідач у свою чергу заперечень проти такого розрахунку чи власного розрахунку суду не подав, а тому суд з огляду на положення ст. 10,60 ЦПК України вважає за необхідне стягнути всю суму заборгованості за договором позики в розмірі 67427,67 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати в сумі 2834,28 грн., які складаються із суми сплаченого позивачем при подачі позову судового збору, а також із суми понесених ним витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved