Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, вимоги якого в подальшому уточнив, до відповідача, третьої особи про визнання права власності на 2/3 частини спадкової житлової квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позов мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину, однак не встиг її оформити оскільки помер [INFO]. Інших спадкоємців, крім [PERSON], який був братом померлого, немає. Як на підставу позову посилається на положення ст.ст. 328, 1216, 1218, 1268 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі ордеру серії ЛВ № 002428 від 5 травня 2014 року та угоди від 5 травня 2014 року, позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в ньому, просила його задовольнити. Представник відповідача Попович Я.Д., який діяв на підставі довіреності від 6 вересня 2013 року у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник третьої особи Ярошенко Ж.С. в судове засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляду справи у відсутності представника третьої особи та постановлення рішення на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відповідності представника третьої особи, відносно чого інші учасники процесу не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали спадкових справ № 603 після смерті [PERSON], 87/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON], № 86/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд позов задовольняє з наступних підстав. З свідоцтва про право власності на квартиру № Л16874 від 7 березня 2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 квітня 2006 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та набута у власність шляхом приватизації (а.с. 10, 11). [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 квітня 2010 року (а.с. 7). [PERSON] успадкувала 1/3 частини квартири [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 лютого 2011 року, однак у встановленому законом порядку не зареєструвала таку, що стверджується довідкою обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 31 березня 2014 року (а.с. 12, 18). [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 8 січня 2014 року (а.с. 8). З довідки Львівського комунального підприємства «Дім» від 7 жовтня 2010 року № 1242 вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 17). У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи наведене, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки відсутні дані про те, що він відмовився від прийняття спадщини. [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 8 лютого 2014 року (а.с. 9). В судовому засіданні встановлено, що позивач і [PERSON] були двоюрідними братами, оскільки їх батьки [PERSON] і [PERSON] були рідними братами, що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 16 вересня 1970 року, серії [NUMBER] від 30 листопада 1967 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 18 лютого 2014 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 січня 1956 року відповідно (а.с. 26, 27, 28, 31). [PERSON] і [PERSON] померли [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] та 25 грудня 1995 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 грудня 1995 року відповідно (а.с. 5, 6). Відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач звернувся в Четверту Львівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак не може її оформити через нотаріуса, оскільки [PERSON] не оформив спадщину після смерті [PERSON], яка в тому числі складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], успадкованої [PERSON] після смерті [PERSON] та ще 1/3 частини вказаної квартири, так власники цієї квартири набули її у власність на однакових правових підставах, а тому їх частки слід вважати рівними. Згідно з п. 5, 6, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи наведене та

Outcome: approved