Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та визнання грубим порушенням законодавства про працю при звільненні. У ході судового розгляду [PERSON] неодноразово уточнивши свої позовні вимоги, окрім зазначених вимог, також просить стягнути з відповідача на свою користь суму вихідної допомоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що наказом №10 від 13 лютого 2015 року він був прийнятий на посаду заступника директора [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва». 07 жовтня 2016 року йому було надано відпустку на період з 07 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року на 38 календарних днів. На час перебування працівника у щорічній відпустці за ним зберігається заробітна плата. Так, згідно довідки відповідача заробітна плата позивача за 38 календарних днів складає 6180,34 гривень, яку станом на 14 листопада 2016 року виплачено не було. 14 листопада 2016 року позивач був звільнений із займаної посади та на день звільнення розрахунок з ним відповідачем не проведено.18 листопада 2016 року відповідачем перерахована заробітна плата за жовтень 2016 року, відпускні за жовтень-листопад 2016 року в сумі 5605,10 гривень на його картковий рахунок. Але в порушення ст. 116 КЗпП України відповідачем письмово не повідомлено його про нараховані суми належні йому при звільненні. Вважає, що в порушення ст. 44 КЗпП України йому також не була виплачена сума вихідної допомоги, яка виплачується у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100: «середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Згідно з розрахунку середньомісячної заробітної плати за 12 місяців в серпні його заробітна плата складала 6800,00 гривень, а у вересні 11800,00 гривень. Таким чином сума невиплаченої вихідної допомоги складає 27900,00 гривень. 22 березня 2017 року відповідачем перераховано на його картковий рахунок 534,18 гривень із зазначенням платежу «сума компенсації працівнику частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати». Зазначеною виплатою визнано порушення строків остаточного розрахунку з позивачем, що підтверджує його право вимагати з відповідача стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 162,64 гривень за кожен день затримки починаючи з 14 листопада 2016 року та який станом на 06 квітня 2017 року складає 23094,88 гривень. А тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 6180,34 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23094,88 гривень за кожен день затримки починаючи з 14 листопада 2016 року, вихідну допомогу у розмірі 27900,00 гривень та визнати грубим порушенням законодавства про працю директором [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» [PERSON] його звільнення без своєчасної виплати йому заробітної плати за час відпустки та не проведення своєчасного розрахунку при звільненні. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав, надав пояснення викладені аналогічні у позові та просив заявлені вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги заявлені [PERSON] не визнав і просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідно до заяви позивача від 07.10.2016 року він просив надати відпустку з наступним звільненням, але дату початку відпустки він не вказав. У той же день відповідачем був виданий наказ (розпорядження) про надання відпустки [PERSON] Відповідно до платіжного доручення № 5 від 18.11.2016 року з позивачем був здійснений повний розрахунок по заробітній платі у розмірі 5605,10 гривень, який складається з відпускних у сумі 4975,16 гривень (6180,32 гривень (нараховано) 92,70 гривень (військовий збір) 1112,46 гривень (податок на доходи з фізичних осіб) та з заробітної плати за жовтень у розмірі 629, 94 гривень (782,53 гривень (нараховано) 152,59 гривень (податки). 22 березня 2017 року позивачу була перерахована компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 534,18 гривень. Вихідна допомога відповідно до ст. 44 КЗпП України виплачується при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39). Однак припинення трудового договору з [PERSON] відбулося не внаслідок порушення з боку відповідача законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), коли власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Як слідує із змісту заяви від 07.10.2016 року та наказу №4 від 07.10.2016 року позивач був звільнений у строк про який він просив, а саме після виходу з відпустки. Стосовно визнання з боку директора [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» [PERSON] грубого порушення трудового законодавства, вважає, що позивачем не надано жодного доказу з цього приводу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: [PERSON] з 13 лютого 2015 року був прийнятий на посаду заступника директора [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва». Відповідно до наказу керівника [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» № 3 від 07 жовтня 2016 року [PERSON] на підставі його заяви від 07 жовтня 2016 року було надано відпустку на період з 07 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року, на 38 календарних днів. В своїй заві від 07 жовтня 2016 року [PERSON] просив надати йому відпустку з наступним звільненням, але дату початку відпустки він не вказував. Відповідно до наказу керівника [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» №4 від 07 жовтня 2016 року [PERSON] звільнено з посади заступника директора вказаного підприємства з 14 листопада 2016 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Наказ про звільнення та підстави звільнення позивачем не оскаржуються, а отже сума вихідної допомоги, що передбачена ст. 44 КЗпП України стягненню з відповідача не підлягає, оскільки позивача було звільнено за власним бажанням. Згідно довідки [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» від 07 жовтня 2016 року слідує, що [PERSON] нарахована заробітна плата за час відпустки 38 календарних днів у розмірі 6180,32 гривень з яких - 92,70 гривень (військовий збір), 1112,46 гривень (податок на доходи з фізичних осіб), а до сплати підлягає сума у розмірі 4975,16 гривень. Згідно довідки [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» від 31 жовтня 2016 року слідує, що [PERSON] нарахована заробітна плата за жовтень 2016 року у розмірі 782,53 гривень з яких 152,59 гривень (податки), а до сплати підлягає сума у розмірі 629,94 гривень. Відповідно до платіжного доручення №5 від 18 листопада 2016 року [PERSON] підприємством Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» з [PERSON] було здійснено повний розрахунок та на його картковий рахунок перерахована заробітна плата за жовтень 2016 року та відпускні за жовтень-листопад 2016 року, усього в розмірі 5605,10 гривень. Відповідачем за власною ініціативою, до прийняття судом рішення 22 березня 2017 року [PERSON] була перерахована компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 534,18 гривень, що підтверджується платіжним доручення №77 та у судовому засіданні не оспорювалось позивачем. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного: Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи те, що відповідач добровільно, до прийняття судом рішення виконав повністю свої зобовязання та виплатив позивачу суму відпускних, заробітну плату за відпрацьовані дні у жовтні 2016 року та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 44 КЗпП України слідує, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. При вирішенні питання позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги, суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки припинення трудового договору між [PERSON] та відповідачем відбулось не внаслідок порушення з боку відповідача законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), коли власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, а за власним бажанням позивача. Стосовно вимоги позивача, щодо визнання грубим порушенням законодавства про працю директором [PERSON] підприємства Словянської районної ради Донецької області «Управління капітального будівництва» [PERSON] його звільнення без своєчасної виплати йому заробітної плати за час відпустки та не проведення своєчасного розрахунку при звільненні, суд вважає, що вказана вимога також задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено у судовому засіданні, що відповідачем з [PERSON] був проведений повний розрахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed