Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з відповідачем 15 серпня 2013 року уклав договір позики, згідно з яким відповідач взяв у нього в борг 30000 доларів США, які зобов'язувався повернути в строк до 13 вересня 2013 року. Позику підтвердив розпискою. До даного часу борг відповідачем не повернуто, тому просив стягнути з нього в судовому порядку борг в розмірі 801000 гривень, проценти від суми позики за період з 16 серпня 2013 року по 21 березня 2016 року в розмірі 339810 гривень 63 копійки, та 3 % річних за період з 14 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року в розмірі 60503 гривні, всього 1201313 гривень 60 копійок. В судове засіданні позивач та його представник не з'явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач викликався до суду за зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України договором позики є угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2013 року сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти, а останній зобов'язувався повернути борг до 13 вересня 2013 року. Предметом договору були кошти в сумі 30000 доларів США, які відповідач отримав при підписанні договору 15 серпня 2013 року. Наведені обставини відповідачем не спростовані, підтверджуються матеріалами справи, отже є встановленими. Форми договору позики сторони не дотримались. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики, являється складена відповідачем розписка, яка посвідчила отримання відповідачем коштів в сумі 30000 доларів США, що відповідає положенням частини 2 статті 1047 ЦК України. Вказаним документом позивач підтверджує своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання за договором позики. З огляду на положення статей 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, суд дійшов висновку про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Останнім днем повернення позики є 13 вересня 2013 року. У встановлений строк та до даного часу відповідачем борг не повернуто, тому вимоги позивача про примусове стягнення позичених коштів являються обґрунтованими. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно наданого позивачем розрахунку борг відповідача в іноземній валюті розрахований шляхом переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення розрахунку станом на 18 березня 2016 року: 26,70 гривень до 1 долара США. Оскільки предметом позики є іноземна валюта розрахунки необхідно провести з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На день ухвалення рішення станом 18 травня 2016 року курс гривні, встановлений Національним банком України, склав 25,273426 гривень за 1 долар США. З урахуванням вказаного правила загальна заборгованість відповідача перед позивачем, яка підлягає стягненню, становить 758202 гривні 78 копійок, що еквівалентно 30000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами. Згідно правил статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики, укладеним між сторонами, не встановлений розмір процентів, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За період часу з 16 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року розмір процентів річних від суми позики розрахований представником позивача в розмірі 12726,99 доларів США. Розрахунок процентів доданий до позовної заяви. Він є вірним, за виключенням застосування у розрахунку курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на дату проведення стороною розрахунку. Такий розрахунок має бути проведений відповідно до курсу гривні станом на 18 травня 2016 року в розмірі 25,273426 гривень за 1 долар США. Розмір процентів в національній валюті станом на дату прийняття рішення складає 321654 гривні 64 копійки. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правові наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання, що встановлені статтею 625 ЦК України, настають у разі невиконання зобов'язання з повернення предмета позики. Оскільки судом встановлено факт порушення цивільного права позивача за договором позики, наявні підстави для застосування правових наслідків, що настають у разі невиконання зобов'язання з повернення предмета позики. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням, у тому числі, 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи заявлені вимоги про застосування вказаної норми відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання з урахуванням 3 % річних від суми позики. За період часу з 14 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року розмір 3 % річних від простроченої суми склав 2266, 03 доларів США. Розрахунок 3 % річних розрахований судом за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Кількість днів прострочення складає: з 14 вересня 2013 року по 21 березня 2016 року - 919 днів. Сума санкції = 30000 х 3 х 919 : 365 : 100 = 2266, 03 доларів США. Позовна вимога про стягнення 3 % річних від суми позики в розмірі 60503 гривні підлягає частковому задоволенню з огляду на ті обставини, що розмір відсотків річних позивачем також розраховано згідно курсу гривні до долара США станом на 18 березня 2016 року. Такий розрахунок судом не може бути застосований. Враховуючи курс гривні, встановлений Національним банком України станом на 18 травня 2016 року в розмірі 25,273426 гривень за 1 долар США, розмір 3 % річних розрахований в розмірі 2266, 03 доларів США в національній валюті складає 57270,34 долари США. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При подачі до суду заяви позивача було звільнено від сплати судового збору, тому згідно наведеного правила судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 207, 220, 546, 547, 572, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: partial