Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про виділ частки в спільному майні подружжя та визнання права власності на частку. Свої вимоги він мотивує тим, що під час подружнього життя вони придбали у спільну власність 51/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідач у судовому розгляді визнала за собою право власності на 29/100 цієї частки. На даний час 22/100 частин цього будинку не визнано за ним. Просить визнати за ним право власності на 22/100 частки будинку [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити з викладених підстав, понесені судові витрати залишити за ним. Представник відповідача по справі у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю та не заперечує у задоволенні позову. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зважаючи на позицію сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебував у шлюбі з 27.11.1975 року. В період шлюбу за спільні сімейні кошти ними було збудовано частину житлового будинку [ADDRESS]. Право власності на 51/100 будинку було зареєстроване за позивачем, а 49/100 за його матір'ю. Після смерті його матері в [INFO], він та його сестра, [PERSON], успадкували належну матері частину будинку, а саме: за ним і сестрою реєстровано - 49/200 часток в спадковому будинку. Станом на 2010 рік позивач був співвласником - 51/100 будинку на праві приватної власності подружжя та 49/200 часток успадкував після матері. 03.08.2005 року шлюб між позивачем і відповідачем був розірваний. В судовому порядку вони поділити спільне майно, в тому числі, рішення суду від 20.12.2010 року та додаткового рішення від 16.05.2011 року (справа № 2-2089/10 ). Судом встановлено, що спільною власністю подружжя визнано - 51/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Згідно рішення суду право власності визнано за відповідачем на 29/100 часток та виділено їй житлову кімнату площею 15.3 кв.м., зображену на плані будівлі під № 2-2 та сіньми площею 9.1 кв.м. під № 2-1. Відповідач належним чином оформила правовстановлюючі документи на свою частку в спільному майні, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2012 року. Тобто, на даний час залишилося поза правом власності 22/100 часток цього будинковолодіння. Частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До судового засідання сторони дійшли згоди щодо поділу між ними частки будинку, про що свідчать їх заяви, як у справі при виділенні частки дружині, так і у цій справі. Отже, враховуючи положення цивільного та сімейного законодавства України, за позивачем необхідно визнати право власності на 22/100 частки будинку [ADDRESS], оскільки саме така частка відповідає його частці по вище вказаній адресі. Судові витрати слід залишити за позивачем, згідно клопотання останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved