Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 03.07.2015 року позичив [PERSON] 16000,00 гривень, про що останній надав розписку та зобов'язався їх повернути до 03.07.2018 року. Відповідач прийнятих на себе зобов'язань не виконав. В зв'язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики грошей від 03.07.2015 року в сумі 16000 гривень, плату за користування позикою у розмірі 25672,50 гривень та судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання 31.05.2016р., 22.06.2016р. не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за наступних обставин. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Судом встановлено, що сторони перебували в договірних правовідносинах. 03.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей (далі - Договір) на суму 16 000,00 гривень та на підтвердження отримання грошей відповідачем особисто була написана розписка (а.с.6,7). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Як вбачається з Договору та розписки, відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у розмірі 16000,00 гривень, згідно графіку погашення боргу, до 03.07.2018 року. Однак на даний час не виконує прийнятих на себе зобов'язань щодо погашення зазначеного боргу. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу. Згідно п. 4.4 Договору, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою, яка складає 5% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка п.4.2 до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Відповідно розрахунку, сума боргу за договором позики грошей складає 16000,00грн., плата за користування позикою з 03.08.2015 року по 03.04.2016 року становить 25672,50 грн. (а.с.4). Судом встановлено, що відповідач порушив умови Договору, внаслідок чого позивач не може повернути грошові кошти, які були позичені останньому. Таким чином, сума коштів, що була предметом договору позики та плата за користування позикою, заявлені в позові підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved