Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позову посилається на те, що 30 червня 2016 року між AT «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом [NUMBER] . 30 вересня 2016 року о 14:21 в м. Дніпро, пр. С. Нігояна сталося ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21061 (д.р.н. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault Logan (д.р.н. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] (власник автомобіля - ТОВ «Охоронний холдінг»). Згідно Постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 13.1,1.3 ПДР України. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Renault Logan (д.р.н. [NUMBER] ) - ТОВ «Охоронний холдінг». На підставі заяви ПрАТ «СК «Дім Страхування» - страхової компанії потерпілої сторони ТОВ «Охоронний холдінг», відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2199204 від 30 березня 2017 року та на підставі вимог закону, AT «CK «АРКС» платіжним дорученням №333441 від 17 травня 2017 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 60632,31 грн. На підставі ст. 38-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача на їх користь 50% суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 30316,16 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. Представником позивача надано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30 червня 2016 року між AT «СК «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом [NUMBER] , відповідно до якого останній застрахував транспортний засіб ВАЗ 21061 (д.р.н. [NUMBER] ) (а.с. 33). 30 вересня 2016 року о 14.00 год. в м. Дніпропетровську, по пр. С.Нігояна, буд.3, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21061, номерний знак [NUMBER] , не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Logan, номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Таким чином, своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 13.1, 1.3 Правил дорожнього руху України, за що ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2016 року у справі № 204/6475/16-п (а.с. 8). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Renault Logan (д.р.н. [NUMBER] ) - ТОВ «Охоронний холдінг». На підставі заяви ПрАТ «СК «Дім Страхування» - страхової компанії потерпілої сторони ТОВ «Охоронний холдінг», відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2199204 від 30 березня 2017 року та на підставі вимог закону, AT «CK «АРКС» платіжним дорученням №333441 від 17 травня 2017 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 60632,31 грн.Нормами ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. 29 вересня 2017 року позивач звертався до відповідача з регресною вимогою № СУ/004095/4 з пропозицією сплатити вказані кошти в добровільному порядку, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість не погашено. Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Для настання цивільної відповідальності повинні існувати чотири підстави: 1) наявність шкоди; 2) протиправна дія заподіювача шкоди; 3) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою; 4) вина заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 22 Закону, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 993 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та стаття ст. 27 Закону України № 85/96-ВР від 07.03.1996 року «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, справа № 6-2878цс15, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Відповідно до ст. 38-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду У разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином слід дійти до висновку що до АТ «СК «АРКС» у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від винної особи - [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Renault Logan, номерний знак [NUMBER] . За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved