Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном в якій посилається на те, що він є власником домоволодіння [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову зазначає, що належному йому домоволодінні з 02.02.2001р. зареєстрований (прописаний) [PERSON], [INFO]. [PERSON] йому підтвердив, що зареєстрований в його домоволодінні, надав копію свого паспорту з відміткою про реєстрацію місця проживання та пообіцяв самостійно знятися з реєстрації. Але до сих пір добровільно не знявся з реєстрації, він продовжує мати право користуватися належним позивачу на праві приватної власності домоволодінням шляхом збереження реєстрації за вищевказаною адресою, чим порушує право позивача користування та розпорядження своєю власністю на свій розсуд. Фактично [PERSON] не проживає за місцем реєстрації. Перебування [PERSON] протягом тривалого часу на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу житла перешкоджає йому користуватись своїм майном на свій розсуд та завдає збитків, оскільки нарахування платежів за певні комунальні послуги здійснюється з розрахунку кількості зареєстрованих осіб, що обмежує гарантоване Конституцією та законами України моє право власності. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019р. позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з'явився, його представник надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак, через канцелярію суду, надав заяву про визнання позову та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 03.07.2002р. серії АЕК №679185, посвідченого 03.07.2002р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Слободян Е.Б. за реєстровим №6174 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. Факт державної реєстрації права власності позивача на домоволодіння підтверджується реєстраційним посвідченням Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01 серпня 2002р. в якому зазначено, що за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] та записано в реєстрову книгу під №586 за реєстровим №41. Запис про реєстрацію відповідача у будинку позивача міститься на сторінках 7-8 Домової книги на буд. [ADDRESS] копія якої додана до позовної заяви. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з вищенаведеного, вбачається що відповідач чинить позивачу перешкоди в здійсненні права користування домоволодінням. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не проживає в домоволодінні позивача, не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів і позивач не бажає, щоб відповідач значився зареєстрованим в його домоволодінні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України «2. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу». Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що він є власником домоволодіння, а реєстрація відповідача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном та у зв'язку з тим, що відповідач подав до суду заяву про визнання позовної заяви, вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні майном. Крім того, в силу вимог ст. ст. 15, 141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved