Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у сумі 52110,24 грн. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.12.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 13993,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11.06.2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором перед банком у розмірі 52110,24 грн., яка складається з: 13213,66 грн. - заборгованість за кредитом; 11837,88 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 23800,09 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 3258,67 грн. - штраф відповдно до п. 2.2. Генеральної угоди, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Суд наголошує, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Позивач зазначає про те, 09.12.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за якою [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 13993,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, умови якої відповідач не виконував, проте зазначена угода в матеріалах справи відсутня. Суд вважає, що надана позивачем копія Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.12.2013 (а.с. 10) є неналежним доказом, оскільки її зміст неможливо дослідити у зв`язку з неналежною якістю копії. За таких обставин, належних доказів укладення відповідачем та позивачем кредитного договору від 09.12.2013 року з встановленим кредитним лімітом 13993,69 грн. позивачем, всупереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано. Крім того, представинком позивача АТ КБ ПриватБанк не надано суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 09.12.2013 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти. Проте, відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та відповідно, на умовах встановлених договором, що банком зроблено не було, внаслідок чого суд прийшов до висновку, що позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів укладання кредитного договору, саме на тих умовах які заявлені позивачем, і як наслідок порушення позичальником кредитних зобов`язань. Підсумовуючи наведене, враховуючи, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, як безпідставні. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed