Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду і просить постановити рішення, яким визнати заповіт складений [PERSON] на ім'я відповідача 29.05.2013 року і посвідчений секретарем Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, реєстр № 35 недійсним, оскільки він був складений у той час, коли заповідач не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить позов задовольнити. Відповідач та його представник позову не визнали повністю, заперечуючи викладені позивачем обставини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків та перевіривши їх наявними доказами щодо їх належності та допустимості, суд встановив наступне. 18.12.2012 [PERSON] склав заповіт на ім'я позивача [PERSON] за яким заповів йому все своє майно на випадок своєї смерті. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1233. 29.05.2013 [PERSON] склав заповіт на ім'я відповідача [PERSON] за яким заповів їй все своє майно на випадок своєї смерті. Даний заповіт був посвідчений секретарем Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області [PERSON], реєстр № 35. У період часу з 27.12.2012 по 12.07.2013 [PERSON] сім разів перебував на стаціонарному лікуванні в Переяслав-Хмельницькій ЦРЛ з приводу хронічного гастриту, загострення, стан після епінападу, гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, хронічного бронхіту. загострення, дихальної недостатності І ступеня, хронічного панкреатиту, загострення, залізодефіцитної анемії ІІ ступеня, хронічного холециститу, цирозу печінки, ХОЗЛ ІІІ ступеня, артеріальної гіпертензії, вторинної анемії, змішаного цирозу печінки, печінково-ниркової недостатності, портальної гіпертензії ІІІ ступеня, асциту, дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ ступеня та кахексії. [INFO] [PERSON] помер у терапевтичному відділенні Переяслав-Хмельницької ЦРЛ внаслідок печінково-ниркової недостатності та змішаного цирозу печінки. [INFO] відкрилася спадщина після його смерті. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі за станом здоров'я скаржився на біль в животі. У побуті був непристосований, потребував сторонньої допомоги, вживав пиво, інколи наркотичні засоби (ін'єкційно). Постійно приймав ліки, періодично перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров'я. Інколи у нього проявлялися приступи епілепсії, почав втрачати зір. Також дещо у його поведінці було незрозумілим, навіть неадекватним, інколи були прояви агресії. З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] раніше судима особа, його було звільнено від відбування покарання за станом здоров'я. Його поведінка була адекватною, за характером він був хитрий, був схильний до крадіжок. Перебував під адміністративним наглядом, режим відбування якого неодноразово порушував та притягувався за це до адміністративної відповідальності. Останнім часом ним опікувалася [PERSON], як сусідка. Приступів епілепсії у нього вони не спостерігали, хоча знали, що він постійно скаржився на болі в животі. Скарг на його поведінку до сільської ради не надходило. У день складення заповіту [PERSON] разом із [PERSON] прибули до сільради, де була посвідчена довіреність від його імені та заповіт на користь [PERSON] Сам [PERSON] був адекватний, після отриманої правової консультації самостійно підписав і довіреність, і заповіт. Із Акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 88ц від 06.06.2013 вбачається, що за життя [PERSON], в тому числі і під час складання заповіту 29 травня 2013 року, страждав на органічне ураження головного мозку (внаслідок хронічної інтоксикації, судинного ураження) із слабоумством. Ступінь виразності психічних порушень у [PERSON] була така, що він не міг 29 травня 2013 року розуміти характер та значення своїх дії та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. За змістом цих норм, з врахуванням положення статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами. З інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 648/0/4-12 від 15.05.12 р. вбачається, що якщо у висновку експертизи вказана абсолютна, тобто безспірна, неспроможність учасника правочину в момент складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними - це є підставою для визнання такого заповіту недійсним, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Як встановлено судом, експерти встановили абсолютну нездатність [PERSON] розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними. Експерти у висновку не роблять припущення про існування у [PERSON] на момент вчинення правочину порушення його психічної діяльності, що істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а категорично про це стверджують. Питання судових витрат вирішується відповідно до ст. 88 ЦПК України і понесені позивачем судові витрати в розмірі 3 086 грн. 99 коп. (судовий збір та витрати за проведення експертизи) повинні бути відшкодовані йому відповідачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved