Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органу державної влади. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року позовні вимоги [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи ФГВО у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади було задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» проценти по договору № 10007008136709 від 24.07.2014 року у сумі 12 862,27 грн. Вказане рішення ФГВО не виконує та не повертає [PERSON] проценти за кредитним договором, що завдає йому душевних страждань у зв`язку з протиправними діями проти нього, членів його сім`ї та близьких родичів, незаконним заволодінням та неповерненням його грошей протягом тривалого часу та приниження його честі та гідності. У зв`язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду у сумі 200 000 грн. 22.11.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не довів та не надав доказів спричинення йому моральної шкоди відповідачем. 25.11.2019 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 567 376 грн., посилаючись на те, протягом строку розгляду справи вона збільшилась. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Також просив суд постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати прокурора розпочати кримінальне провадження щодо тривалого невиконання рішення суду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року позовні вимоги [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи ФГВО у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади було задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» проценти по договору № 10007008136709 від 24.07.2014 року у сумі 12 862,27 грн. Це рішення набрало законної сили. Вказаним рішенням встановлено наступні обставини, які не підлягають доказуванню в силу ст.82 ЦПК України. 24.07.2014 року між позивачем та АТ «Дельта-Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) у гривнях № 10007008136709 від 24.07.2014 р. на суму 130000 грн. (а.с. 3). Кошти внесені готівкою до каси банку за квитанцією №37896131 від 24.07.2014 р. (а.с. 4). 26.08.2014 р. відповідно до договору, позивач отримав проценти у сумі 1979 грн. 22.09.2014 р. відповідно до договору позивач затребував шляхом надання письмової заяви до банку виплатити суму вкладу та нараховані проценти, але отримав тільки проценти у сумі 2043, 96 грн. Надалі сума вкладу для позивача була недоступна, також більше не виплачувалися проценти по договору. Невиплачену суму процентів у розмірі 12 862,27 стягнуто з ПАТ «Дельта Банк». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування 02.03.2015 р. прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк»», згідно з яким з 03.03.2015 р. в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк». Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 20 лютого 2017 р. № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на два роки до 04 жовтня 2019 року. Підставою для цивільно - правової відповідальності є невиконання зобов`язання та склад правопорушення. В якості доведеності правопорушення вчиненого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», позивач посилається на обставини, які встановлені рішеннями судів, які ухвалені по справі № 756/6657/17. Зміст рішення суду в даній справі викладено вище. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Таким чином, у зв`язку з тим, що АТ «Дельта Банк» перебуває в стадії ліквідації, у Банку не може виникнути жодних додаткових зобов`язань. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 по справі № 910/23398/16 зазначено, що відкликання Національним банком України, на момент вирішення спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Таким чином, стягнення коштів поза межами ліквідаційної процедури Банку, що передбачена нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не допускається. В свою чергу, вимоги Позивача, які виникли на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29.11.2017 по справі № 756/6657/17, виникли вже під час ліквідації АТ «Дельта Банк». При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на дату запровадження ліквідації Банку), під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до пункту п`ятого Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Згідно пункту дев`ятого постанови № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту неправомірності дій відповідача щодо позивача, у зв`язку з чим підстав для відшкодування йому завданої моарльної шкоди суд не вбачає і з цих підстав у задоволенні позовних вимог вважає правильним відмовити.

Outcome: dismissed