Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно договору № ІФ02-00010 про надання фінансового кредиту, укладеного 01.04.2014р. з [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 1250грн. строком на 12 місяців до квітня 2015 року, за користування яким зобов'язався сплатити 8% річних від залишкової суми кредиту та 10% комісії від залишкової суми кредиту. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 29.12.2014р. заборгованість за договором становить 2445,59грн., з яких: 1250грн. - сума фінансового кредиту; 49,74грн. - проценти за користування фінансовим кредитом; 400грн. - штраф; 745,85грн. - комісія. У зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача - Слоньовський П.Я. не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву (а.с.25) в якій просив в задоволенні позову відмовити, оскільки борг він погасив. Тому суд, враховуючи думку представника позивача та відповідача, яка викладена в їх письмових заявах, розглянув справу за відсутності останніх та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 01.04.2014р. між ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» та [PERSON] був укладений договір № ІФ02-00010 про надання фінансового кредиту (а.с.6), згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1250грн. строком на 12 місяців, за користування яким зобов'язався сплатити 8% річних від залишкової суми кредиту та 10% комісії від залишкової суми кредиту. Позивач умови договору виконав повністю, надав відповідачу позику у розмірі 1250грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 01.04.2014р. (а.с.12). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, як вбачається з довідки про стан заборгованості (а.с.5) [PERSON] порушив графік повернення кредиту, внаслідок чого кредит вчасно не сплатив. Таким чином [PERSON] станом на 29.12.2014р. мав непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 2445,59грн., з яких: 1250грн. - сума фінансового кредиту; 49,74грн. - проценти за користування фінансовим кредитом; 400грн. - штраф; 745,85грн. - комісія. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак з поданої відповідачем до заяви довідки, виданої ТзОВ «Українська мікрофінансова мережа» про стан заборгованості вих. № 59 від 27.01.2015р. (а.с.26) вбачається, що станом на 27.01.2015р. заборгованість по кредитному договору № ІФ02-00010 від 01.04.2014р. погашено в повному обсязі, що в свою чергу додатково підтверджується поданими квитанціями (а.с.27-27). Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed