Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій зазначає, що з 20 січня 2009 року перебуває в шлюбі з відповідачем по справі, який зареєстрований Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №01. Від указаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з матірю та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя не склалось, протягом останнього часу стосунки з дружиною погіршилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Мають різні погляди на життя та сімейні відносини. Зазначає, що вони перестали розуміти та поважати один одного, часто виникали сварки, тому їх сімя розпалася. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому при вказаних обставинах він прийняв рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, шлюб носить виключно формальний характер. При таких обставинах позивач вважає, що подальше збереження сімї неможливе і недоцільне. В судове засідання на розгляд справи позивач не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої справу просить розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.26). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву (а.с.36), відповідно до якої позовні вимоги позивача визнає, на розірвання шлюбу згодна. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з'явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується\~\~на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований 20 січня 2009 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10-11). До складу сімї позивача входять: дружина [PERSON], [INFO], пасинок [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка №659, видана 08 листопада 2018 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.12). Згідно копії пенсійного посвідчення №2441316919, виданого 23 листопада 2016 року Пенсійним фондом України, [PERSON], [INFO], отримує пенсію по інвалідності, як інвалід другої групи загального захворювання (а.с.7). Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, кроків до примирення не роблять, відсутність неповнолітніх дітей, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат встановлено, що згідно п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України, позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved