Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з ПП [PERSON] на його користь передоплату (аванс) по договору в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, пеню в сумі 334 (триста тридцять чотири) гривні 79 копійок, суму індексу інфляції в розмірі 110 (сто десять) гривень 42 копійки, 3% річних від суми заборгованості в розмірі 77 (сімдесят сім) гривень 26 копійок, моральну шкоду в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок, судовий збір сплачений позивачем в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 вересня 2013 року, між сторонами було укладено договір на виконання робіт за №377 (надалі Договір). Згідно з умовами п. 1.1 розділу 1 Договору відповідач, як виконавець зобов'язувався поставити віконні (дверні) конструкції з деревини, а позивач, як замовник по Договору зобов'язувався прийняти та оплатити поставку та монтаж віконні (дверні) конструкції з деревини. Позивач 26 вересня 2013року в день підписання Договору виконав зобов'язання передбачені ним та сплатив відповідачеві 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №377. Відповідач в свою чергу, зобов'язання передбачені Договором не виконав, не поставив віконні (дверні) конструкції в термін передбачений п. 3.1 розділу 3 Договору, чим грубо порушив його умови. Протягом трьох місяців, позивач неодноразово пропонував відповідачу поставити віконні (дверні) конструкції та провести їх монтаж, тим самим виконати умови Договору, на що спочатку отримував відмови, та обіцянки, а згодом ПП [PERSON] взагалі зник та перестав відповідати на дзвінки, чим грубо порушив свої зобов'язання. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Позивач надав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував у своїй заяві позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 вересня 2013 року позивач уклав із відповідачем ПП [PERSON] договір на виконання робіт за №377 (надалі Договір). Згідно з умовами п. 1.1. розділу 1 Договору відповідач, як виконавець зобов'язувався поставити віконні (дверні) конструкції з деревини, а позивач, як замовник по Договору зобов'язувався прийняти та оплатити поставку та монтаж віконні (дверні) конструкції з деревини. Відповідно до п. 3.1 розділу 3 Договору відповідач зобов'язувався поставити замовлення (віконні (дверні) конструкції) протягом 60 календарних днів з моменту початку робіт. Сторони обумовили Договором, що початком робіт з виготовлення продукції вважається день одержання виконавцем - відповідачем передоплати від замовника - позивача. Як, передбачено п.4.4. розділу 4 Договору позивач, як замовник по Договору зобов'язувався зробити 70% передоплати в розмірі 10 000 (десять тисяч триста) гривень 00 копійок. Встановлено, що позивач 26 вересня 2013 року в день підписання Договору виконав зобов'язання передбачені Договором та сплатив відповідно його умов відповідачу 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №377. Відповідач в свою чергу зобов'язання передбачені Договором не виконав, не поставив віконні (дверні) конструкції в термін передбачений п. 3.1 розділу 3 Договору, чим грубо порушив його умови. Судом встановлено, що протягом трьох місяців, позивач неодноразово пропонував відповідачу поставити віконні (дверні) конструкції та провести їх монтаж, тим самим виконати умови Договору, на що спочатку отримував відмови, а згодом ПП [PERSON] взагалі зник та перестав відповідати на дзвінки, чим грубо порушив свої зобов'язання, передбачені Договором. Також, позивачем неодноразово було запропоновано відповідачу повернути суму коштів сплачену як аванс, однак кошти повернуті не були. Умовами Договору, а саме п.3.1. розділу 3 передбачено, що відповідач зобов'язувався поставити замовлення протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту початку робіт, тобто останній день поставки конструкцій мав бути 26 листопада 2013року. Відповідно до статей 627 і 628 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становить умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язань є договір. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених Попереднім Договором. Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальність за порушення зобов'язання. В силу ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Оскільки умовами Договору, а саме п. 4.4 розділу 4 чітко визначено, що замовник за Договором - позивач зобов'язується зробити 70% передоплати, то сплачена відповідачу сума у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень 00 копійок, відповідно квитанції від 26.09.2013року - є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі. Як передбачено, п. 6.2 розділу 6 Договору за невиконання в строк своїх зобов'язань, зазначених у п. 3.1 Договору виконавець виплачує замовникові пеню в розмірі подвійної дисконтної ставки НБУ, встановленої на цей період, за кожен день прострочення від суми внесеної передоплати, але не більше 3% від загальної суми замовлення. Таким чином, окрім стягнення суми, яка була сплачена позивачем, як сума передоплати за Договором (аванс), з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 334,79 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму офіційно встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, розрахунки додаються. Розрахунок наданий позивачем є вірним і таким, що може бути взятим судом до уваги при ухваленні рішення. Таким чином станом на 28.02.2014 року загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: (основного боргу, пеня, 3% річних та індекс інфляції) складає: 10 000,00 грн. (сума передоплати) + 334,79 грн. (пеня). +77,26 грн. (3% - річних) + 110,42 грн. (індекс інфляції) = 10 522,47 грн. (десять тисяч п'ятсот двадцять дві гривні) 47 копійок. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., то суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, для чого має право звернутись до суду. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням характеру заподіяних фізичних і моральних страждань, інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору - 243,60 грн.

Outcome: partial