Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить, визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 жовтня 2015 року, укладеного між позивачем і відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за № 3649. Проте, після укладання означеного договору купівлі-продажу квартири від 06 жовтня 2015 року, відповідач з квартири не виселилась і не зважаючи на вимоги позивача звільнити житло продовжує в ній проживати. У зв`язку з чим, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власника у володінні користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності квартирою, що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2017 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 17). Відповідачу був встановлений строк до 19 вересня 2017 року подати письмові заперечення або пояснення щодо позову. Даним правом відповідач не скористався. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її виселеннядо набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 755/18402/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним,що знаходиться в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва. (а.с.37). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2017 року задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] , скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року , а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. ( а.с. 67,68). Відповідно до п. 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.113). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року відмовлено представнику відповідача у зупиненні провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її виселення, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 755/926/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський Валентин Сергійович, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. (а.с.154-156). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року відмовлено представнику відповідача у об`єднанні цивільної справи № 755/8201/17 із цивільною справою № 755/926/19 у одне провадження. (а.с. 163,164). У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просили позов задовольнити. Зокрема, представник позивача зазначив, що відповідач не зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Проте, з огляду на укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вона втратила право користування нею. Оскільки відповідач добровільно з квартири не виселяється, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житлом та виселити із займаного житлового приміщення. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, вважав, що позивач обманом заволодів квартирою [ADDRESS] . А тому правових підстав для виселення [PERSON] не має. Враховуючи, що відповідач не зареєстрована у спірній квартирі, позовні вимоги щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не грунтуються на нормах матеріального права. З огляду на означене просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстровано в реєстрі за № 3649. Згідно з яким відповідач продав, а позивач купив квартиру [ADDRESS] . (а.с. 4). За даними витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2015 року здійснено реєстрацію права власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно із ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, позивачу належить на праві приватної власностіквартира [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Під час судового розгляду сторонами не заперечується, що відповідач [PERSON] продовжує проживати у квартирі [ADDRESS] , не зважаючи, на те, що позивач вимагає звільнити займане нею житлове приміщення. А тому, дана обставина в силу положень ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню, оскільки у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Оскільки позивач в установленому законом порядку на відповідній правовій підставі набув право власності на вказану квартиру, відповідач відмовляється добровільно виселитись із квартири, що призводить до порушення прав і законних інтересів власника квартири [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позовні [PERSON] про виселення [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , то суд виходить з наступного. Як убачається із довідки форми 3 виданої Комунальним концерном «Центр Комунального сервісу» Дніпровського району № 81 від 18.01.2017 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Дана обставина також визнається сторонами. А тому позовні вимоги в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial