Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~квартирою № 40 м. Львів, по вул. Патона, 35. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником зазначеної нерухомості згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного із відповідачем. Згідно п.15 згаданого договору продавці взяли на себе зобовязання звільнити квартиру з членами сімї, знятися з реєстраційного обліку не пізніше 26.05.2018 року. Станом на 06.06.2018 року свої зобовязання [PERSON] не виконав, не знявся з реєстраційного обліку та зареєстрований за адресою: [INFO]. Таким чином така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звертається до суду із даним позовом. Позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо постановлення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце слухання справи, належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З матеріалів справи встановлено, згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного позивачем [PERSON] із відповідачем [PERSON], [PERSON] продавці продали відповідачу квартиру №40 м.Львів, вул. Патона, 35. Згідно п.15 згаданого договору продавці взяли на себе зобовязання звільнити квартиру з членами сімї, знятися з реєстраційного обліку не пізніше 26.05.2018 року Як вбачається з довідки ОСББ «Затишне 35» за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини\~і основоположних\~свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами сімї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог. А тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. Враховуючи викладене та

Outcome: approved