Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на те що з березня 2002 року [PERSON] Маргіт отримав спеціальний дозвіл на користування надрами № 2651 для промислового розливу та видобування мінеральних лікувально-столових вод Голубинського родовища, що знаходяться у с. Солочин, у урочищі Біласовиця. Строк дії даного спеціального дозволу на користування надрами до 01.03.2032 року. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої у с. Солочин, 4А, загальною площею 0, 25 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 023816 від 23.10.2006 року, який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2124085601-010607070065. Згадане право власності [PERSON] набув згідно з рішенням 23-ї сесії 2-го скликання [PERSON] сільської ради від 25.04.2004 року Про передачу земель у приватну власність. Вказує на те що, дана земельна ділянку розташована в межах площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища свердловини № 7-ГП, де заборонено проектування і будівництво, а у разі відведення земельної ділянки для розробки корисних копалин або забудови території на площах їх залягання проект погоджується також з органом державного геологічного контролю та органом державного гірничого нагляду. Жодних погоджень [PERSON] не отримував. Окрім того, позивач зазначає, що сільською радою, при прийнятті оскаржуваного рішення, порушено норми ст. 118 ЗК України ( у редакції, чинній на момент прийняття даного рішення), щодо порядку безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян. Зокрема, не визначено площі земельної ділянки, переданої [PERSON], та не приймалося рішення про надання останньому дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в урочищі Біласовиця. Натомість, сільською радою відразу прийнято рішення про передачу відповідачу земельної ділянки у приватну власність. Вважає, що вищезгадані рішення [PERSON] сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку порушують права позивача як законного користувача надр Голубинського родовища мінеральних вод, а тому просить суд визнати їх недійсними та стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати. У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника,позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити( а.с. 240). Відповідач представник [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а відповідач [PERSON] надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності свого представника, позовні вимоги не визнав і просив відмовити у їх задоволенні ( а.с. 206, 239). Також, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано письмовий відзив на позов, у якому просив суд у задоволенні такого відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності. У випадку незастосування строків позовної давності, просив суд відмовити у позові за недоведеністю, невірним застосуванням норм матеріального права та неналежно обраним способом захисту ( а.с. 108-110). У відповіді на відзив позивач заперечив щодо пропуску строку позовної давності, зазначив, що порушення свого права як ліцензіата Голубинського родовища діями відповідачів дізнався у квітні 2018 року після отримання уповноваженим представником у Свалявському відділі ГУ Геокадастру у Закарпатській обл копій технічної документації з землеустрою щодо оформлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] ( а.с.118-126). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що Рішенням 23 сесії 2 скликання [PERSON] сільської ради від 25 квітня 2004 року з додатком до нього відповідачу [PERSON] передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства в урочищі Біласовиця ( а.с. 26-27). На підставі вищезгаданого рішення [PERSON] видано [PERSON] акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №023816 ( а.с.28-29). Відповідно до Спеціального дозволу на користування надрами реєстраційний №2651 від 01.03.2002 року Державної служби геології та надр України позивачу надано право користування надрами Голубинського родовища ( свердловини №№7-ГП та 9-Р) з видобуванням мінеральних лікувально-столових вод для промислового розливу та у лікувальних цілях з строком дії до 01.03.2032 року ( а.с. 11). За даними кадастрової карти ур.Біласовиця [PERSON] сільської ради земельна ділянка відповідача [PERSON] знаходиться у межах площ залягання корисних копалин і у другій охоронній зоні свердовини 7-ГП Голубинського родовища ( а.с.30-31). За приписами ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Чинним Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.11.2017 року встановлено, земельна ділянка [PERSON] розміром 0,25 га за адресою с.Солочин 4а розташована у межах площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища свердловини № 7-ГП ( а.с. 55-59). Як убачається з наявних у справі письмових доказів, 21.07.2017 року представником позивача заявлено клопотання до Закарпатського апеляційного суду про ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 306/999/17, з якої, як зазначив останній, ТОВ Маргіт дізналося про наявність у відповідача [PERSON] оскаржуваного державного акту ( а.с.123). У квітні 2018 року позивачем, з відділу Держгеокадастру у Свалявському районі, отримано копії з технічної документації з землеустрою щодо оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку ( а.с. 126 ). За встановлених обставин суд доходить висновку, що строк звернення позивача до суду не пропущено і правові підстави для застосування у даній справі заявленого представником відповідача строку позовної давності відсутні. За ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, в т.ч. - одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно ч.ч.6-8 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності зокрема... для ведення особистого селянського господарства, ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Згідно ч.9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Усупереч вищевикладеним нормам права [PERSON] сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення у частині передання [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства в урочищі Біласовиця с. Солочин Свалявського району даних вимог закону не дотримано, а тому таке підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як убачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], у супереч приписам Кодексу України про надра, Положення про порядок забудови площ залягання корисних копалин загальнодержавного значення оформив право власності на вищезгадану земельну ділянку без жодного погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, що прямо суперечить зазначеним вимогам закону і свідчить про незаконність державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 023816 від 23.10.2006 року, який зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2124085601-010607070065. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За наведеного, з відповідачів [PERSON] сільської ради необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] « Маргіт» суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн., а з [PERSON] - 1762.00 грн.

Outcome: approved