Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за договором позики в загальному розмірі 400000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.09.2019 сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в розмірі 400000,00 грн., які відповідач зобов`язалася повернути 04.12.2019. Відповідач вказану позику не повернула, чим порушила зобов`язання за договором. Станом на день звернення позивача до суду з цим позовом відповідач суму позики не повернула. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача - адвокат Гринченко Т.М., що діє на підставі договору про надання правничої допомоги, надала заяву, у якій просила розглядати справу без участі позивача та його представника, вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач відзив на позовну заяву не надала, про відкриття провадження у справі, час і місце проведення судового засідання повідомлялась вчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомила. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд установив, що сторони уклали договір позики, на підтвердження чого відповідач надала власноруч написану розписку, відповідно до умов якої відповідач стверджує, що отримала від позивача грошові кошти в розмірі 400000,00 грн, які зобов`язалася повернути у строк 04 грудня 2019 року. Вказане підтверджується оригіналом розписки. Станом на день розгляду справи відповідач не надала доказів повернення повернення суми позики. Частиною 2 статті 1047 ЦК України установлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України перебачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Абзацом 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України установлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610, частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved