Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що дізнавшись, про те, що [PERSON] та [PERSON] продають домоволодіння [ADDRESS], його родина погодилась його купити, вартість якого відповідачі оцінили в розмірі 85 000 грн. При цьому, вони запропонували їм укласти попередній договір з метою забезпечення укладення договору купівлі-продажу в майбутньому. 28 січня 2015 року між ними в присутності ріелтора [PERSON] та дружини позивача [PERSON] був укладений попередній договір, згідно якого він передав відповідачкам грошові кошти в сумі 20 000 грн., а вони в свою чергу зобовязалися до 28 березня 2015 року укласти договір купівлі-продажу з ним, при укладенні якого мав сплатити відповідачам решту суми. 05 лютого 2015 року уклали додатковий договір, згідно якого він передав відповідачам 7500 грн. Загальний розмір суми, яку він передав відповідачкам становить 27 500 грн. До одержання ними необхідних документів, вони дозволили родині його заселитись в спірний будинок, оскільки будинок знаходився в занедбаному стані, вони були вимушені зробити ремонт. На одноразові звернення щодо оформлення договору купівлі-продажу, відповідачки посилались на те, що як тільки у них будуть документи, вони відразу ж укладуть з ним угоду, при цьому, [PERSON] та [PERSON] просили ще гроші. 17 червня 2015 року за адресою знаходження домоволодіння, до будинку прийшла [PERSON] з ріелтером і стали погрожувати його дружині [PERSON], вимагаючи негайно звільнити житло. Незважаючи на те, що відповідачі мали оформити договір до 28 березня 2015 року, як зазначено в попередньому договорі, вони зобов'язнання не виконали. Крім цього, діями відповідачок була завдана не тільки матеріальна шкода, а і моральна, яка полягає в хвилюванні, так як потрібно було знайти інше житло для його родини, нервових стресах. Тому, позивач просить стягнути солідарно з відповідачок суму боргу в розмірі 27500 гривень, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати по справі. Відповідачки [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином. Оцінивши докази по справі, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач дізнавшись, про те, що по [ADDRESS] продається домоволодіння, вирішив його придбати. Вартість вищевказаного домоволодіння відповідачі оцінили в розмірі 85 000 грн. 28 січня 2015 року між сторонами був укладений попередній договір (а.с.11), згідно якого він передав авансову суму, яка становить 20 000 грн. відповідачкам, вони в свою чергу зобовязались до 28 березня 2015 року укласти з позивачем договір купівлі-продажу, саме при укладенні цього правочину він повинен був сплатити [PERSON] та [PERSON] решту суми. 05 лютого 2015 року сторони уклали додатковий договір, згідно якого позивач передав відповідачкам ще 7500 грн.(а.с.12), для оформлення правовстановлюючих документів на домоволодіння. До одержання відповідачками необхідних документів, вони дозволили родині [PERSON] заселитись в спірний будинок. Оскільки будинок знаходився в занедбаному стані, вони були вимушені зробити ремонт. 17 червня 2015 року за адресою знаходження домоволодіння [PERSON] та ріелтер вимагали від позивача звільнити житло. Незважаючи на те, що відповідачі мали оформити договір до 28 березня 2015 року, як зазначено в попередньому договорі, вони зобов'язнання не виконали. Статтею 635 ЦК України, передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Частиною 2 статті 635 ЦК України передбачено, що сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачок 27 500 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Згідно статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тому суд, вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, вважає, що мове йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідачок за їх неправомірні дії, що не відповідає принципам та завданням діючого законодавства, і дійшов висновку про стягнення з відповідачок на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. Задоволення позову згідно ст. 88 ЦПК України покладає на відповідачок обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: partial