Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати недійсним договір №013370 від 22.05.2013 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Архбудекспертиза» (код ЄДРПОУ 37579211 ), стягнути з відповідача сплачені ним грошові кошти у сумі 20 294,70 грн. та стягнути збитки у подвійному розмірі - 40589,40 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що договір був укладений під впливом обману та застосуванням нечесної підприємницької діяльності , що суперечить ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Спірний договір позивач уклав з метою отримання позики для купівлі автомобілю у сумі 80 000,00 грн., однак позичку не отримав, а згодом відповідач взагалі відмовився від надання кредиту та почав переховуватися. Також зазначив, що текст договору позики надано позивачу товариством і під час укладання угоди він повністю поклався на уговори менеджера-консультанта щодо положень усіх умов договору, однак при цьому були замовченні обставини за яких отримується кредит і порядок надання грошових коштів, і якби йому були відомі усі умови і наслідки вчиненого правочину, він би ні в якому разі не погодився на підписання. В судове засідання представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву, про розгляд справи у його відсутності, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судові повістки з викликом до суду про час і місця розгляду справи, які надсилались до відповідача повернуті з відміткою у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, вважає,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб №415302 станом на 18.02.2014 р., ТОВ «Архбудекспертиза» зареєстровано 22.03.2011 р. за юридичною адресою:м. Київ, вул. Воровського,4, код ЄДРПОУ 37579211, з розміром статутного капіталу у 5000,00 грн. 22.05.2012 р. між ТОВ «Архбудекспертиза» (код ЄДРПОУ 37579211) та [PERSON] був укладений договір за яким, товариство зобов'язувалось вчинити дії спрямовані на надання безвідсоткової позики, сума якої зазначена у додатку №1 до даного договору, за умовами програми «Б.А.Н.К. Платинум» (додаток №2). Договір зареєстровано за №013370. [PERSON], за спірним договором, набуває статус учасника програми «Б.А.Н.К. Платинум» з правом отримання безвідсоткової позики та участі у формуванні грошових фондів цього товариства. Позивач за користування позикою, повинен сплатити: одноразовий платіж у день підписання договору в розмірі 2 800,00 грн. (додаток №1); та до п'ятнадцятого числа кожного місяця сплачувати загальний платіж у сумі 780,45 грн. (додаток №1). [PERSON] здійснив платежі, що підтверджують наявні у матеріалах справи банківські квитанції (а.с. 10-21) в сумі 20 294,70 грн. При досліджені додатку №1 до договору позики від 22.05.2012 р. встановлено, що заповнені графи містять інформацію тільки особових даних позичальника, його розмірів щомісячних внесків, які повинні ним сплачуватися до суми 80 000,00 грн. До того ж, ні у самому договорі позики від 22.05.2012 р., ні у додатках №1 та №2 до цього договору, не вказано суму безвідсоткової позики, яку товариство надає позичальнику (ст. 2 додатку №2 до договору позики). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За законодавчим визначенням, договір позики є правовідносинами у яких, обов'язок позикодавця надати другій стороні грошові кошти або речі, в обмін на зобов'язання позичальника повернути таку ж суму грошових коштів або ж таку ж кількість речей. Проте, при підписанні ТОВ «Архбудекспертиза» та [PERSON] договору позики від 22.05.2012 р. не були дотримані вимоги щодо встановлення сторонами суми позики, а за вимогами законодавства цей факт віднесено до істотних умов даного виду договору. Крім того, змістовні умови договору від 22.05.2012 р., суперечать встановленим правилам закону, оскільки покладають на позичальника обов'язок сплачувати внески на погашення позики до надання позикодавцем грошових коштів, тому є несумісними із положеннями ст. 1046,1049 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Доречно також відмітити, що за умовами спірного договору усі платежі, передбачені договором та додатками до нього, сплачуються у грошовій одиниці України через банківські установи на розрахунки товариства у безготівковій формі (п. 4 договору від 22.05.2012 р. №013370), однак при підписанні договору позики від 22.05.2012 р. і додатків до нього №1,№2 не вказано реквізити позикодавця такі як: адреса центрального офісу товариства (на центральний офіс є посилання у договорі, а адреса його відсутня), МФО товариства, банківська установа та рахунок для перерахування позичальнику позики, а також не вказано на який рахунок і у якій банківській установі позичальник, як сторона договору, могла б отримати грошові кошти позики. Дані обставини є свідченням того, що при підписанні спірного договору ТОВ «Архбудекспертиза» (код ЄДРПОУ 37579211) не мало намір створювати для себе цивільних прав та обов'язків за цим договором. Суд зазначає, що договір позики є двостороннім правочином і за визначеною концепцією цивільного законодавства до правовідносин з укладання, зміни, виконання або припинення позичкових договорів застосовуються правила встановлені для правочинів. Зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо він підписаний його сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України). Статтями 202, 203 ЦК України дано визначення правочину і встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних права та обов'язків. Отже, за фактичними обставинами справи, дії сторін при підписанні правочину доводять те, що оспорюваний договір фактично було укладено, а розгляд по суті питання щодо відповідності його вимогам закону переконливо доводить, що товариство надає споживачу послуги з надання позики (кредиту) за рахунок залучених грошових коштів цього ж споживача, яке сталося внаслідок замовчування відповідачем окремих фактів. З урахуванням наведених обставини, суд доходить висновку, що при укладанні спірного договору від 22.05.2012 р. №013370 та додатків №1 і №2 до нього, сторонами не було дотримано в момент вчинення правочину вимог ст. 1046, 1049 ЦК України , а тому він є недійсним із застосуванням до правовідносин правил передбачених ст. 216 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При цьому слід враховувати, що зобов'язання за недійсним договором припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, так як при визнанні недійсним правочину зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним. Відносно вимог про стягнення з відповідача збитків у подвійному розмірі - у сумі 40589,40 грн., суд зазначає , що за правилами ч.1 ст.22, ст..611, ч.1 ст.623 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з загальними принципами відшкодування збитків, обов'язок доведення суми збитків, завданих порушенням зобов'язання, фактів невиконання або неналежного виконання зобов'язань, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язань та завданням збитків, покладається на особу , яка наполягає на їх стягнені, тобто позивача. Оскільки позивачем не надано доказів та правових обґрунтувань щодо суми збитків у розмірі 40589,40 грн., тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial