Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про незаконне виключення зі списку членів КСП «Ватутіна», скасування рішення №8 від 30.07.1996 року та визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він з 1969 по 1975 роки та з 1987 по 2004 роки працював В КСП «Ватутіна» Новоукраїнського району свинарем і був членом КСП, яке з 1998 року реорганізовано в ЗАСТ «Рівнянське», а в 2011 році в ПрАТ «Рівнянське». 29.11.1995 року КСП «Ватутіна» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії КР №9. Після цього розпочалося розпаювання земельних часток. Позивачу земельну ділянку надано не було, тому він з цим питанням звернувся до завідуючої ферми, на що вона відповіла, що його не включено в списки членів КСП, які мають право на землю, в зв»язку з тим, що в нього не достатньо відроблено людино-днів, а відповідно до статуту КСП, таким людям не надається земельна частка. Будучи необізнаним в даних питаннях він ще намагався якось дізнатися більше про це в голови правління, але прийнявши його лише один раз, він сказав, що йому земельна ділянка не виділяється на законних підставах і звичайно ніхто не дав йому з цими законними підставами ознайомитися. В березні місяці 2013 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Рівнянське», аби йому надали довідки про його трудову діяльність в КСП «Ватутіна», для призначення пенсії по віку. В довідці було зазначено, з якого по який час він був членом колгоспу та вказано кількість відроблених трудоднів по роках. Через кілька місяців, переглядаючи по телевізору на каналі К-1 програму юридичного характеру, позивач почув, що кількість трудоднів не впливає на право одержання членом колгоспу земельної частки. З цим питанням звернувся до юристів, які підтвердили йому це, та порадили звернутися в управління Держкомзему, аби дізнатися, чи є його прізвище в списках членів колгоспу, які мають право на земельну частку (пай). 25.09.2013 року позивач звернувся до управління Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області про надання інформації про списки громадян, які є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Ватутіна», і дізнався про те, що при складанні списку на розпаювання землі був включений до таких списків під номером 149, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю (Державний акт серія КР №9 від 29.11.1995 року), а з уточненого списку його прізвище виключено, так-як відповідно до протоколу №8 від 30.07.1996 року його виключено із списку членів КСП. В загальний розмір земель, переданих у колективну власність згідно державного акту ввійшли 6,54 умовних кадастрових гектарів землі, які позивач повинен був отримати у власність, грошовою оцінкою 83005,00 гривень. Оскільки у рядових членів КСП не було доступу до списків, то він і не знав про те, що був включений, а потім взагалі виключений із списку членів КСП. Про це йому стало відомо лише після отримання довідки з управління Держкомзему. З яких підстав його було виключено було із списків не відомо, отримати інформацію від керівництва ПрАТ «Рівнянське» йому не вдалося, але вважає, що рішення є незаконним. На зборах він не був присутній, і про таке рішення ніхто його не повідомляв, тому був змушений звернутися до суду з даним позовом, для відновлення своїх порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити посилаючись на те, що він все життя пропрацював в КСП «Ватутіна», яке згодом було реорганізовано в ПрАТ «Рівнянське» свинарем та на тяжких роботах. 29.11.1995 року КСП «Ватутіна» отримало державний акт на право колективної власності на землю, але позивачу земельну ділянку надано не було і з цим питанням в тому ж році він звернувся до завідуючої ферми Прізвище, на що вона відповіла, що його не включено в списки членів КСП, які мають право на землю, в зв»язку з тим, що в нього не достатньо відроблено людино-днів, а відповідно до статуту КСП, таким людям не надається земельна частка. З цим самим питанням в 1996 році позивач також звертався до голови КСП «Ватутіна» Рускевича В.А., який дав аналогічну відповідь. Представник відповідача Новоукраїнської РДА Ляшенко О.В. позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивач в своїй позовній заяві вказує на те, що ще в 1995 році відбулося розпаювання земельних часток КСП «Ватутіна» і йому земельну ділянку надано не було, тому з цим питанням він звернувся до завідуючої ферми, на що вона відповіла, що його виключено з членів КСП, які мають право на землю. Даний факт, позивач також підтвердив в залі судових засідань, вказавши, що дійсно ще в 1995 році йому було відомо, що його виключено із членів КСП. Тому вони вважають, що позивач пропустив строки позовної давності, для захисту своїх порушених прав, тому просять застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. Представник відповідача директор ПрАТ «Рівнянське» Рускеавич В.А. позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та суду пояснив, що всі люди, які на момент розпаювання були членами бувшого КСП отримали земельні частки. Було ряд осіб, які дійсно були виключені із членів КСП по ряду причин, які зазначені в статуті КСП. Позивач [PERSON] також був виключений ще в 1996 році і про це йому було добре відомо, так як вивішувались списки, хто виключений. [PERSON] також особисто заходив до нього у контору з запитанням, чому його виключили з членів КСП. Всі люди, які були виключені з членів КСП і вважали це незаконним звертались і поновлювали своє членство. Позивач [PERSON] цього не робив і лише через 18 років вирішив, що його незаконно виключили із списку членів КСП «Ватутіна». Також додав, що всю землю, яку він обробляє, знаходиться у нього в оренді і йому немає значення в кого її орендувати в [PERSON] чи іншої особи, лише пояснює, що позивач не скористався своїм правом вчасно оскаржити його виключення із членів КСП, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та просить суд застосувати строк позовної давності, надавши відповідну заяву. Представник третьої особи, Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району до суду не з»вилися, надавши заяву в якій просять слухати справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представників відповідачів та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено наступне. [PERSON], з 1969 по 1975 роки та з 1987 по 2004 роки працював В КСП «Ватутіна» Новоукраїнського району свинарем і був членом КСП, яке з 1998 року реорганізовано в ЗАСТ «Рівнянське», а в 2011 році в ПрАТ «Рівнянське», що підтверджується трудовою книжкою та довідкою виданою ПрАТ «Рівнянське» для призначення пенсії, (а.с.7-8, 12). 29.11.1995 року КСП «Ватутіна» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії КР №9. Після цього розпочалося розпаювання земельних часток (а.с.9). Також встановлено, що позивачу земельну ділянку надано не було, тому він з цим питанням в 1995 році звернувся до завідуючої ферми, на що вона відповіла, що його не включено в списки членів КСП, які мають право на землю, в зв»язку з тим, що в нього не достатньо відроблено людино-днів, а відповідно до статуту КСП, таким людям не надається земельна частка. Однак незважаючи на це позивач також звернувся до голови правління Рускевича В.А., але прийнявши його лише один раз, він сказав, що йому земельна ділянка не виділяється на законних підставах. 25.09.2013 року позивач звертався до управління Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області про надання інформації про списки громадян, які є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Ватутіна», і дізнався про те, що при складанні списку на розпаювання землі був включений до таких списків під номером 149, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю (Державний акт серія КР №9 від 29.11.1995 року), а з уточненого списку його прізвище виключено, так-як відповідно до протоколу №8 від 30.07.1996 року його виключено із списку членів КСП, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.9). В загальний розмір земель, переданих у колективну власність згідно державного акту ввійшли 6,54 умовних кадастрових гектарів землі, які позивач повинен був отримати у власність, грошовою оцінкою 83005,00 гривень (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельниі ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачає, що документом, який посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3 та.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що перебіг позовної давності у даному спорі, рахується з 1995 року, так як це було підтверджено, позовною заявою, поясненням позивача [PERSON] та представником відповідача Рускевич В.А. Оскільки позивачем та його представником під час судового розгляду справи не доведено факт того, що позивач з поважних причин попустив строк позовної давності для звернення до суду та в матеріалах справи мається заява про застосування строку позовної давності, суд вважає, що це є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Outcome: dismissed