Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до [PERSON] , ТОВ «Роксолана-ЮМВ» про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки площею 0,009 га військового містечка № [NUMBER] , що знаходиться за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самовільно збудованої будівлі аграрного типу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що командуванням військової частина [NUMBER] виявлено факт самовільного будівництва цивільною особою [PERSON] об`єкту аграрного типу площею 0,009 га за територією паркової зони військової частини за адресою [ADDRESS] на небезпечній відстані від складу паливно мастильних матеріалів та складу ракетно-артилерійського озброєння навпроти воріт, які використовувалися для виїзду техніки з території військової частини при виконанні заходів бойової готовності. При цьому дозволу щодо передачі зазначеної земельної ділянки ані Міністерством Оборони, ані КЕВ м. Чернівці не надавало. Зазначав, що з відповідей департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин вбачається, що жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та дозволу на розміщення споруди за вказаною адресою [PERSON] не надавалося. 20 січня 2014 року та 25 лютого 2014 року [PERSON] винесено приписи щодо усунення порушень земельного законодавства, а 10 червня 2016 року Державною інспекцією сільського господарства у Чернівецькій області Юрійчука М.В. за порушення, пов`язане із самовільним зайняттям земельної ділянки, притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказував, що указаними незаконними діями щодо зведення будівлі аграрного типу створюються перешкоди землекористувачу КЕВ м. Чернівці та військовій частині [NUMBER] у здійсненні правомочностей щодо володіння та користування даною земельною ділянкою. Станом на час звернення до суду [PERSON] самовільно зведена будівля аграрного типу не знесена, тобто указане порушення не усунуте та є таким, що триває у часі. Вважає, що таким чином спірне нерухоме майно - частина земельної ділянки військового містечка № [NUMBER] використовується громадянином [PERSON] поза волею МО України, КЕВ м. Чернівці та військової частини [NUMBER] як власника та землекористувачів даного об`єкту нерухомості та вказана земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням, що призводить до порушення інтересів держави. На підставі вищевикладеного просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки площею 0,009 га військового містечка № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення самовільно збудованої будівлі ангарного типу. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник Міністерства Оборони України у судове засідання не з`явився, подав заяву, я якій просив про задоволення позовних вимог та розгляд справи просив провести у його відсутності. Представник КЕВ м. Чернівці та представник Військової частини [NUMBER] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Літавський В.О., представник ТОВ «Роксолана» Юрійчук М.В. заперечили проти задоволення позову з підстав відсутності порушеного права позивача, так як спірна земельна ділянка, на якій розташована тимчасова споруда аграрного типу відноситься до власності територіальної громади м. Чернівці, що убачається із листа департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 28.03.2018 року, а зазначена споруда аграрного типу ніяк не може перешкоджати вільному руху транспорту до складів військово-технічних матеріалів, так як навпроти колишніх воріт знаходиться будинковолодіння, яке належить [PERSON] , крім того виїзд на вулицю Січових Стрільців не може здійснюватися через земельну ділянку, яка належить на праві користування у ТОВ «Роксолана-ЮМВ», так як в результаті забудови і встановлення цегельного паркану [PERSON] як такої дороги взагалі немає. Представник Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явився. Так, в силу ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, відповідно обставини заперечень, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Так, із копії державного акту на право користування земельною ділянкою серії [NUMBER] , виданого Чернівецькій КЕЧ, правонаступником якої є КЕВ м. Чернівці убачається, що ділянка, на якій розташована тимчасова споруда аграрного типу, не відноситься до земель Міністерства Оборони України (а.с. 14-17). Із копії листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 28.03.2018 убачається, що земельна ділянка, на якій розташована тимчасова споруда (ангар), відноситься до власності територіальних громад м. Чернівці (а.с. 142). Таким чином, позивачі не є власниками та користувачами землі на якій розміщена будівля аграрного типу, власником землі є Чернівецька міська рада. В свою чергу, Чернівецька міська рада не зверталася до військової прокуратури Західного регіону з метою захисту її прав та представництва інтересів в суді. Статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Аналогічні положення закріплені у ч.1 є ст. 77 Земельного Кодексу України. Відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. В силу положеньст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Що стосується обставин здійснення самочинного будівництва споруди аграрного типу на земельній ділянці, яка відноситься до власності територіальної громади м. Чернівці, суд із врахуванням аналізу наведених вище доказів та вимог закону, звертає увагу на наступне. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва власник (користувач) земельної ділянки може вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 3, 16, 91, 386 ЦК України позивачем за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що вимоги про знесення самочинного будівництва іншими особами можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, передбаченою статтею 376 ЦК України, яка узгоджується з нормами статей 3,15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно з вимогами ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. За аналізом досліджених в засіданні доказів, суд вважає, що не знайшли свого підтвердження і обставини, на які посилається позивач, стосовно того що відповідачі чинять перешкоди виїзду техніки з території військової частини при виконанні заходів бойової готовності за адресою [ADDRESS] . Таке твердження позивачів спростовується договором оренди земельної ділянки між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Роксолана-ЮМВ» від 1 серпня 2005 року, строк дії якого закінчується 24 лютого 2052 року та планом каналізування торгового центру з офісними приміщеннями по [ADDRESS] , погодженого КЕЧ та командиром в/ч [NUMBER] (а.с.48 том 2). Згідно вищевказаних документів на спірній земельній ділянці знаходиться каналізаційна яма, що в свою чергу фізично унеможливлює використання спірної земельної ділянки для виїзду техніки з території військової частини при виконанні заходів бойової готовності. Крім того, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , земельна ділянка нажежить [PERSON] (а.с. 53 том 2), сервітут не встановлений, що в свою чергу, на думку суду, також унеможливлює використання спірної земельної ділянки для виїзду техніки з території військової частини. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що твердження, викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а тому вважає за необхідне відмовити повністю в задоволенні позовної заяви заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах Міністерства Оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, військової частини [NUMBER] про усунення перешкод у користування земельною ділянкою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed