Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 11006,99 грн.; стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Україна» пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 88,27 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] частину відшкодування спричинених матеріальних збитків у розмірі 13908,45 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.; стягнути солідарно з відповідачів витрати на надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі ПрАТ «Страхова компанія «Україна», [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи «Лемберг Україна ЛТД» в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся судом, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року, яка набрало законної сили 28.09.2014 року, по справі №521/16192/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу у дохід держави, відповідно якого 08.09.2014 року о 21 годині 30 хвилин [PERSON] керував автомобілем «Рено» р/н [NUMBER] по вул. Балкіській в м. Одесі, не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем БМВ520і р/н [NUMBER], що знаходився попереду нього під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», що підтверджується Полісом № АВ/0312809. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно з ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями статті ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 14 Постанови № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). 30.10.2014 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із письмовою заявою про отримання страхового відшкодування, вказавши необхідні банківські реквізити для перерахування коштів Відповідно до Аварійного сертифікату № 88-09/14, складеного 23.09.2014 року аварійним комісаром ТОВ МП «Універсал ЛТД», вартість відновлюваного ремонту автомобіля BMW 530i, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування коефіцієнта фізичного зносу, становить 24915,27 грн. Значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля BMW 530i, реєстраційний номер [NUMBER], складає 0,7; різниця між відновлюваним ремонтом та матеріальним збитком складає 13408,28 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW 530i, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 11506,99 грн (а.с. 24). З урахування зазначеного, ПрАТ «СК «Україна» повинно було сплатити позивачу страхову суму відшкодування у розмірі 11006,99 грн. (11506,99 грн. - 500,00 грн. (франшиза) не пізніше 28.01.2015 року. А відповідач [PERSON] мав сплатити частину відшкодування спричинених збитків у розмірі 13908,45 грн. (24915,27 - 11006,99 грн.), як вартість ремонту без урахування зношеності за мінусом розміру страхового відшкодування. Однак, відповідачі свої зобов'язання перед позивачем не виконали. Частиною 1 п. 3 ст. 988 ЦК України зазначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положеннями п. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 18.02.2015 року розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язань становить 88,27 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику з справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Сума завданої моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 2000 гривень. Суд вважає, що відповідач [PERSON] по справі, заподіявши позивачу матеріальну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в зв'язку з чим позивач поніс моральні страждання, був змушений змінити звичайний образ життя, поніс витрати, пов'язані з підготовкою доказів для звернення до суду, тому суд стягує на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн. та вважає, що зазначений розмір відповідає вимогам розумності та справедливості. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних із розглядом справи, належить витрати на правову допомогу. Судом досліджено договір про надання правової допомоги № 87/11/2014 від 03.11.2014 року, укладений між МП «УНІВЕРСАЛ-ЛТД» ТОВ та позивачем та квитанція № 10 від 03.11.2014 року, з якої вбачається, що витрати позивача на правову допомогу склали 500 грн.. які підлягають стягнення з відповідачів на користь позивача у рівних частках. Також позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір згідно з квитанцією у розмірі 487,20 грн.. які також підлягають стягнення з відповідачів на користь позивача у рівних частках.

Outcome: partial