Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві представник зазначив, що 25.09.2008 [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (з 14.06.2018 АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 25.09.2008. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у заяві. Оскільки відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання Заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 15000,00 грн. Умовами договору, відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконує з порушенням, у зв`язку з чим, станом на 14 грудня 2020 року його заборгованість перед банком складає 19114,06 грн., з яких: 15396,28 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3717,78 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 19114,06 грн. та судові збір у сумі 2270,00 грн. 15 лютого 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, як необґрунтованих та незаконних, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджували укладення між сторонами у простій письмовій формі договору, відсутні докази про надання кредиту на платіжну картку відповідача, відсутні докази про отримання відповідачем самої картки та доказів про отримання на кредитку картку відповідача самої суми кредитних коштів, позивач безпідставно звернувся до суду про стягнення якогось боргу з відповідача, який він заперечує. Оскільки позовна давність обчислюється окремо за кожним платежем, позивач звернувшись до суду з позовом 27.01.2021 пропустив строк позовної давності щодо заявлених вимог. У позовній заяві відсутні докази про наявність договору яким встановлено процентну ставку за користування кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання. 17 березня 2021 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив суд позовні вимоги задовольнити. У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду, з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у відсутність позивача. У судове засідання відповідач не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позов, прохав застосувати наслідки спливу строку позовної давності, відмовити у задоволенні позову, як необґрунтованого та незаконного. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви, на підставі якої останній отримав кредит у розмірі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 17). У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] ознайомлений з Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів», де встановлено базову ставку в місяць у розмірі 1,9 % в місяць (22,8% річних) за користування кредитними коштами, про що свідчить його підпис (а.с. 18). Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у межах дії кредитного договору від 25.09.2008 [PERSON] видані такі кредитні картки (а.с.14): № [NUMBER] , дата видачі 01.08.2008, строк дії до 08/12; № [NUMBER] , дата видачі 21.08.2012, строк дії до 04/16; № [NUMBER] , дата видачі 09.06.2017, строк дії 05/19; № [NUMBER] , дата видачі 01.11.2015, строк дії 10/19; № [NUMBER] , дата видачі 04.06.2019, строк дії 04/22 (а.с.16). Відповідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] , старт карткового рахунку за спірним договором відбувся 25.09.2008 з встановленням кредитного ліміту у розмірі 500 грн. В подальшому кредитний ліміт змінювався так: 16.10.2008 встановлено 1000 грн, 18.06.2009 - 1700 грн., 18.01.2011-10000,00 грн., 09.04.2011-13000,00 грн., 10.04.2011- 13000,00 грн, 04.10.2011 - 10000,00 грн., 13.07.2016- 13 000,00 грн, 09.06.2017- 13000,00 грн., 04.06.2019 - 15000,00 грн., 11.11.2019- 14834,68 грн., 02.07.2020- 0,00 грн. (а.с.15). Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», загальна сума заборгованості станом на 14.12.2020 становить 19114,06 грн. та складається з 15396 грн. 28 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 3717 грн 78 коп заборгованості за простроченими відсотками (а.с.4-14). Суд критично ставиться до тверджень відповідача стосовно того, що він не отримував кредитної картки, оскільки до матеріалів справи представником позивача подано заяву, у якій в графі клієнт стоїть підпис. Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить дату та підпис, доказів того, що вказаний підпис [PERSON] не належить, суду не надано. Отже, слід виходити з того, що сторони Банк і позичальник, у належній формі узгодили істотні умови кредитного договору, зокрема умови щодо розміру і порядку сплати процентів за користування кредитними коштами. Достовірність відомостей, зазначених у довідці про умови кредитування від 25.09.2008, яка підписана позичальником (відповідачем), а також інші надані банком докази видачі та користування кредитними коштами відповідачем не спростовано. Відповідачем також не надано обґрунтованих заперечень щодо правильності нарахування усіх складових заборгованості. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено в ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку. Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного що місячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема,прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Позивач звернувся з позовом до суду 27.01.2021. З Довідки, наданої позивачем вбачається, що [PERSON] було видано шість кредитних карток, термін дії останньої картки до 04/22 (а.с.16). Як вбачається із Виписки за картками наданими [PERSON] , за період з 25.09.2008 по 27.01.2021 року (дата звернення з позовом), останнє поповнення карткового рахунку відбувалося 11.02.2020. Таким чином, відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Враховуючи те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернув, а також те, що в Заяві позичальника б/н від 25.08.2008 встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved