Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.08.2019 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області винесено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло. Згідно встановлених судом обставин вчиненого відповідачем злочину, він 19.10.2018 року, приблизно о 23 годині, точного часу не встановлено, маючи умисел на вчинення крадіжки з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що його дії є непомітними для інших осіб, зайшов до території домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , де шляхом віджиму металопластикового вікна заздалегідь підготовленим металевим ломом, проник в середину будинку, звідки таємно, повторно викрав інжекторний зварювальний апарат торгової марки «Дніпро-М» ММФ (IGBT) 25D, вартістю 2 963, 33 грн., що належить [PERSON] , чим спричинив збитки потерпілому на вказану суму. Також, позивач зазначає, що відповідач своїми протиправними діями завдав йому моральну шкоду, яка полягає в тому що після скоєного злочину він весь час дуже страждав, став не спати ночами, став дуже схвильованим. Завдану йому моральну шкоду спричинену відповідачем, позивач оцінює в 5000,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачу в справі, який відбуває покарання в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» Бобровицьким районним судом було надіслано копію позовної заяви з додатками та повідомлення про дату розгляду справи судом, які [PERSON] були вручені під розписку. [PERSON] не надав жодних пояснень в цивільній справі. Таким чином, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ст. 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі фактичні обставини справи. 19.10.2018 року приблизно о 23 годині, точного часу не встановлено, маючи умисел на вчинення крадіжки з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що його дії є непомітними для інших осіб, зайшов до території домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , де шляхом віджиму металопластикового вікна заздалегідь підготовленим металевим ломом, проник в середину будинку, звідки таємно, повторно викрав інжекторний зварювальний апарат торгової марки «Дніпро-М» ММФ (IGBT) 25D, вартістю 2 963, 33 грн., що належить [PERSON] , чим спричинив збитки потерпілому на вказану суму. Таким чином, [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України. Згідно вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.08.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.24-28). Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як зазначив позивач в позовній заяві, та підтвердив її належними допустими доказами, що нанесена йому матеріальна шкода внаслідок скоєного [PERSON] злочину склала 2933,63 грн., та останнім не відшкодована і тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 23 ЦК встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я. Частиною 3 статті 23 ЦК передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до пп. 3 п. 10 вказаної Постанови, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями [PERSON] , який вчинив щодо [PERSON] умисний злочин, була заподіяна моральна шкода останньому, яка полягає у його тривалих душевних стражданнях, відсутністю сну, негативних емоціях та переживаннях з приводу вчиненого злочину, пов`язаного з викраденням у нього майна. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і вважає достатнім для компенсації моральної шкоди є стягнення з відповідача на користь позивача 3000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial