Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року на користь [PERSON], [INFO], уродженка м. Павлограда Дніпропетровської області, що мешкає: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Кравченко 7/37\~аліменти\~на утримання дитини, [PERSON], [INFO],\~у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку\~(доходу)\~щомісячно, але не менше ніж 30 %\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 02.07.2013 і до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в даний час він проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу, вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Вважає, що його матеріальний стан змінився на гірше. У судове засіданні позивачч надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала на підставі поданих суду письмових заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) в редакції зі змінами, схваленими Резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789-ЧІІ від 27.02.1991 р., зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом, і з цією метою вживають усіх відповідних законодавчих чи адміністративних заходів. Судом встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року з позивача на користь [PERSON], [INFO], уродженка м. Павлограда Дніпропетровської області, що мешкає: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Кравченко 7/37\~аліменти\~на утримання дитини, [PERSON], [INFO],\~у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку\~(доходу)\~щомісячно, але не менше ніж 30 %\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 02.07.2013 і до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Всупереч цим вимогам закону і вимогам ст. 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2 ЦПК України, позивачем суду не надано належних і допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували те, що на час звернення в суд з цим позовом його матеріальний або сімейний стан змінився на гірше, або поліпшився стан здоров'я чи матеріальний стан відповідачки. Окрім цього, суду не наведено переконливих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] , малолітня [PERSON] , [INFO] та позивач проживають однією сімєю та відповідно [PERSON] , малолітня [PERSON] , [INFO] перебувають на утриманні позивача. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а тому не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed