Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому вказував на те, що він є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина сторін проживає разом із відповідачем, бабусею, дідусем та старшою сестрою. У зв'язку із тим, що відповідач чинить позивачу перешкоди в участі у вільному спілкуванні з сином та його вихованні, він був вимушений неодноразово звертатися до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації для визначення участі у вихованні малолітнього сина сторін. Останнім розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.12.2012 року було визначено порядок спілкування позивача із своїм малолітнім сином, однак таке розпорядження не дало належного результату, оскільки відповідач продовжив чинити перешкоди позивачу в участі у вихованні малолітнього сина, що порушує його права як батька. Зазначав, що він намагається спілкуватися із дитиною, цікавиться його життям, здоров'ям та розвитком. Відповідач забороняє дитині спілкуватися з батьком, приймати від нього подарунки та іншу допомогу, також забороняє бачитися з ним. За таких обставин, позивач вважає, що його права підлягають судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином; встановити наступний порядок спілкування позивача з малолітнім сином: щовівторка з 17-00 год. до 19-00 год.; щочетверга з 17-00 год. до 19-00 год.; другої та четвертої п'ятниці з 17-00 год. до 19-00 год. другої та четвертої неділі кожного місяця; перша половина учбових канікул; липень місяць для оздоровлення дитини; 02 січня кожного року з 12-00 год. до 19-00 год. - для спільного з батьком відвідування розважальних заходів з нагоди святкування Нового року; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку; в день побачень позивач матиме право забирати дитину додому/школи особисто. На задоволенні іншої частини позовних вимог, позивач та його представник, в судовому засіданні не наполягали та просили їх не розглядати. Щодо зазначеної вище частини позовних вимог позивач в судовому засіданні пояснив, він дійсно бажає спілкуватися із малолітнім сином та брати активну участь у його вихованні, що він і намагається робити, однак відповідач йому чинить перешкоди, залякує дитину покаранням у випадку спілкування її з батьком. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та вказувала на те, що спільна дитина сторін є дуже хворою і постійно потребує медичної допомоги. У зв'язку із незадовільним станом здоров'я, дитині заборонено хвилюватись та переносити фізичні навантаження, тому що це може призвести до його погіршення. Вказувала на те, що вона не хоче травмувати дитину до її видужання, тому і проти спілкувань її з батьком, оскільки дитина його боїться та сама не хоче з ним спілкуватися та бачитися. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовну заяву та вказував на те, що є всі підстави для її задоволення. Вислухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 27.07.2000 року. [INFO] року у сторін народилася дитина - [PERSON]. Батьківство позивача було визнано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.05.2012 року. Дану обставину сторони не заперечували. З 2009 року між позивачем та відповідачем почали виникати непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні спільного сина, оскільки відповідач почав створювати перешкоди у вільному спілкування з дитиною та її вихованні. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення його участі у вихованні малолітньої дитини. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.10.2009 року №949, позивачу було встановлено наступний порядок спілкування з малолітнім сином: щосуботи кожного місяця з 15:00 год. до 17:00 год., у присутності відповідача. У зв'язку із невиконанням відповідачем вказаного вище розпорядження, позивач знову звернувся до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення його участі у вихованні малолітньої дитини. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.07.2010 року №521, позивачу було встановлено наступний порядок спілкування з малолітнім сином: щовівторка з 17-00 год. до 19-00 год.; щочетверга з 17-00 год. до 19-00 год.; другої та четвертої п'ятниці з 17-00 год. до 19-00 год. другої та четвертої неділі кожного місяця; перша половина учбових канікул; липень місяць для оздоровлення дитини. Незважаючи на вказані вище розпорядження, відповідач ігнорував право позивача спілкуватися з малолітньою дитиною, шляхом чинення йому в цьому перешкод. Намагаючись захистити свої права, як батька позивач втрете звернувся до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення його участі у вихованні малолітньої дитини. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.12.2012 року №743, позивачу було встановлено наступний порядок спілкування з малолітнім сином: щовівторка з 17-00 год. до 19-00 год.; щочетверга з 17-00 год. до 19-00 год.; другої та четвертої п'ятниці з 17-00 год. до 19-00 год. другої та четвертої неділі кожного місяця; перша половина учбових канікул; липень місяць для оздоровлення дитини; липень місяць для оздоровлення дитини; 02 січня кожного року з 12-00 год. до 19-00 год. - для спільного з батьком відвідування розважальних заходів з нагоди святкування Нового року. Враховуючи невиконання відповідачем розпоряджень про визначення участі позивача у вихованні малолітнього сина, позивач і квітні 2013 року звернувся із позовом до Оболонського районного суду м. Києва про визначення місця проживання дитини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2014 року, в задоволенні позовних вимог було відмовлено. В судовому засіданні позивач пояснив, що він дійсно бажає спілкувати з своїм малолітнім сином та брати активну участь у його вихованні, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідач чинить йому в цьому перешкоди. Крім цього вказував на те, що під загрозою покарання, відповідач забороняє позивачу спілкувати з дитиною, приймати від нього подарунки, залякує дитину негативними для неї наслідками, у разі ігнорування її вказівок. З наданого листа Центру у справах сім'ї та жінок Деснянського району м. Києва від 02.03.2015 року №76/1-1.7/89 вбачається, що в результаті проведення тестування малолітнього [PERSON] встановлено, що дитина по відношенню до батька застосовує стратегію дистанціювання, коли мова зайшла про відносини з батьком, дитина замкнулася, почала проявляти негативні емоційні переживання. На питання щодо можливості регулярного спілкування з батьком, дитина відповіла рішучою відмовою. Під час спілкування дитини в судовому засіданні з педагогом, вона повідомила, що не бажає спілкуватися з батьком, а мати не забороняє йому це робити. З наданої третьою особою характеристики, отриманої від директора школи І-ІІІ ступенів №300 м. Києва Деснянського району від 24.04.2015 року щодо малолітнього [PERSON] вбачається, що дитина проживає з відповідачем. Позивач часто приходить до хлопця та спілкується з [PERSON], піклується про його здоров'я та харчування, цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою. Щодня телефонує класному керівнику, якщо не має можливості прийти до школи. Крім цього судом встановлено, що позивач намагається спілкуватися з дитиною, дарує йому подарунки. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.2014 року встановлено, що позивач приймає участь у вихованні дитини, проте відповідач не приймає допомоги та подарунків від нього. Крім цього встановлено, що позивач має бажання допомагати дитині, але зі сторони відповідача існує заборона на відвідування і спілкування дитини з батьком і на будь - яку допомогу зі сторони батька. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач чинить позивачу перешкоди у вільному спілкуванні з дитиною та чинить на нього тиск, що виявляється в забороні спілкуватися з батьком та приймати від нього будь - яку допомогу. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що небажання дитини спілкуватися з батьком викликане постійним спілкуванням з матір'ю, яка негативно ставиться до особи батька, що дає свій наслідок при визначенні дитиною свого ставлення до нього, зважаючи на його малий вік. Суд вважає не доведеними посилання відповідача на те, що він не хоче щоб позивач приймав участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у зв'язку із його незадовільним станом здоров'я, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують ці обставини. Наявність у дитини хвороби, не може бути підставою для заборони спілкуватися з батьком, а матеріали справи не містять протипоказань щодо спілкування батька з дитиною. Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.1,2 ст. 157 СК України). Відповідно до змісту ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, враховуючи інтереси дитини та зважаючи на небажання відповідача добровільно виконувати законне рішення органу опіки та піклування, що призводить до порушення прав батька дитини та підлягає судовому захисту. Щодо іншої частини позовних вимог в частині права позивача забирати дитину з дому/школи особисто в день його побачень, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб участі у вихованні дитини фактично передбачає цю вимогу. Пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: partial