Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач, звернувся до суду із позовом 03.12.2020 року, про стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 32333,80 гривень, вихідної допомоги в сумі 43162,56 гривень, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.10.2020 року по день постановлення судового рішення, судових витрат. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем, був звільнений 29.10.2020 року з посади заступника начальника цеху з технічної частини на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. В день звільнення йому був виданий розрахунковий лист, заборгованість на момент звільнення склала 75496,36 гривень, з яких заборгованість по заробітній платі у період з 01.08.2020 року по 29.10.2020 року склала 32333,80 гривень, вихідна допомога - 43162,56 гривень. Заборгованість не погашена. Просив стягнути суми заборгованості та враховуючи розмір середнього заробітку в сумі 685,12 гривень, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з моменту звільнення по день прийняття рішення. Ухвалою судді від 04.12.2020 року визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. У наданий в ухвалі час від сторін заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні не надходило. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, що підтверджується матеріалами справи. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, подано відзив. Просили долучити відзив до справи, врахувати при прийнятті рішення, закрити провадження у частині стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій зарплаті, та вихідній допомозі, оскільки відсутній предмет спору, також при нарахування середнього заробітку врахувати графік роботи підприємства та фактичну сплату заборгованості в повному обсязі 17.12.2020 року. Із змісту відзиву вбачається, що відповідачем дійсно не було проведено виплату заборгованості по заробітній платі в день звільнення. Заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі була виплачена позивачу 17.12.2020 року, про що свідчить платіжна відомість. Що стосується стягнення середнього заробітку, зазначали, що середньоденна заробітна плата позивача складає 685,12 гривень, за період з 29.10.2020 року, моменту звільнення позивача, до 17.12.2020 року, день остаточного розрахунку, складає 28 робочих днів, з урахуванням встановлення відповідно до Наказу т.в.о. Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» №309 від 24.07.2020 року неповного робочого тижня на підприємстві з 01.10.2020 року з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер, тобто середній заробіток за цей період складає 19183,36 гривень. Враховуючи поданий відзив, ухвалою від 10.02.2021 року судом закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем до 29.10.2020 року, був звільнений з посади заступника начальника цеху з технічної частини, відповідно до Наказу №1169-к від 27.10.2020 року, за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем у встановлений ухвалою строк подано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, а саме відповідно до довідки №245/49 від 26.01.2021 року розмір заборгованості по заробітній платі звільненого працівника [PERSON] , складав 76398,04 гривень ( заборгованість по заробітній платі та вихідна допомога), дана сума заборгованості виплачена 17.12.2020 року, що підтверджується відповідною копією платіжної відомості. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Доводи відповідача щодо врахування періоду для розрахунку з урахуванням встановленого наказом неповного робочого тижня, судом не приймається до уваги. Оскільки, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Вина власника не виключається при відсутності грошей на розрахунковому рахунку, фінансових труднощах підприємства тощо. Відповідно до наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивача складає 685,12 гривні. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 30.10.2020, наступного дня з моменту звільнення, та по 17.12.2020 року, час проведення повного розрахунку, а саме жовтень 1, листопад 21, грудень 13, всього 35 днів. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 35 днів х 685,12 гривні = 23979,20 гривень. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування. Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу). Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подачу позову з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved