Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та пені. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 березня 2014 року позивачем був відкритий у відділенні № 5 відповідача у м. Севастополь валютний рахунок [NUMBER], залишок на якому станом на 02 квітня 2014 року складає 300 000 доларів 00 центів США. Також, 14 квітня 2014 року згідно анкети заяви № 395888 за дорученням позивача у відділенні № 3 відповідача у м. Києві був відкритий валютний рахунок [NUMBER]. Разом з тим, 15 квітня 2014 року на звернення позивача до відділення № 5 відповідача стосовно отримання готівкою своїх коштів, що знаходяться на його валютному рахунку, йому було повідомлено, що не мають можливості видати позивачу готівку і для отримання своїх грошових коштів йому необхідно звернутись до головного офісу відповідача, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема, 60. 23 квітня 2014 року позивач звернувся з заявою вимогою до головного офісу відповідача про перерахування належних йому грошових коштів на його рахунок [NUMBER], що був відкритий у м. Києві, та видачу готівкою належних йому грошей. Проте, 06 травня 2014 року представником позивача був отриманий лист від відповідача, згідно якого останній безпідставно відмовився видавати або перераховувати належні позивачу грошові кошти у сумі 300 000 доларів 00 центів США. При цьому, позивач наголошує, що станом на 13 травня 2014 року розрахункова операція по переведенню грошових коштів або їх видачі належним чином відповідачем виконана не була. Крім того, жодних пояснень щодо неналежного виконання відповідачем умов договору останній не надає, а письмових або усних претензій щодо неналежного виконання позивачем платіжного доручення від відповідача не надходило. На підставі зазначеного позивач вважає, що відповідачем грубо порушуються його права, як власника грошових коштів, а тому просив суд позов задовольнити на стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 480 000 грн. 00 коп., що на день подачі позовної заяви по курсу НБУ є еквівалентом 300 000 доларів 00 центів США, а також, на підставі ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що за період з 15 квітня по 13 травня 2014 року становить 100 866 грн. 06 коп. Під час розгляду справи в суді, позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 3 960 000 грн. 00 коп., що станом на 21 серпня 2014 року по курсу НБУ є еквівалентом 300 000 доларів 00 центів США, а також пеню за період з 23 квітня по 20 серпня 2014 року становить 396 000 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.. Представники відповідача Волошин В.А. та Дмитраш О.З. позовні вимоги визнали частково та зазначили, що 20 червня та 25 липня 2014 року відповідачем з рахунку позивача було списано щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку у загальному розмірі 20 доларів 00 центів США, а тому залишок на валютному рахунку позивача становить 299 980 доларів 00 центів США. Таким чином, проти задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми представники не заперечували та в цій частині позов визнали. Разом з тим, щодо позивних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 396 000 грн. 00 коп. представники заперечували в повному обсязі та просили в цій частині позову відмовити позивачу, оскільки останнім не було дотримано вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в частині надання належних документів для здійснення відповідачем переказу грошових коштів на рахунок позивача. Таким чином, відповідачем не було допущено порушення строків переказу позивачу його грошей, а отже вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, представники просили суд при ухваленні рішення визначити спосіб його виконання шляхом стягнення з відповідача суми задоволених позовних вимог частинами, що передбачено положеннями постанови Національного банку України № 328 від 30 травня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій». Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1066 та ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. У судовому засіданні встановлено, що на підставі Анкети-Заяви № 39036 від 14 березня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», в особі відділення № 5 м. Севастополя, було укладено Договір про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки (надалі - Договір), який складається з Анкети-Заяви, публічної пропозиції АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на укладання Договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток, та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України, що оприлюднена на офіційному сайті банку за електронною адресою: www.fcbank.com.ua, та додатками до неї (правилами, умовами, тарифами) (а.с. 9). Відповідно до умов Договору відповідач відкрив позивачу поточний рахунок [NUMBER] у доларах США та зобов'язався здійснювати його обслуговування відповідно до положень Договору та чинного законодавства України. Також, на підставі Анкети-Заяви № 39588 від 14 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один Договір про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки, згідно умов якого, відповідач відкрив позивачу поточний рахунок [NUMBER] у доларах США (а.с. 12). При цьому, як вбачається з Довідки відповідача за № 9-291200/659 від 02 квітня 2014 року залишок коштів на рахунку [NUMBER] позивача становив на вказану дату 300 000 доларів 00 центів США (а.с. 10). Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Так, 22 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахування залишку коштів у розмірі 300 000 доларів 00 центів США з валютного рахунку [NUMBER] на валютний рахунок [NUMBER] та видати готівку. Проте, як вбачається з листа відповідача № 9-037120/8270 від 28 квітня 2014 року позивачу було відмовлено у перерахунку вищезазначених грошових коштів та виплаті їх готівкою з підстав прийняття відповідачем рішення про тимчасове призупинення роботи відділень відповідача на території Криму. Дане рішення було обумовлене відсутністю на сьогодні відповідних законодавчих та нормативно-правових актів, у тому числі Національного банку України, щодо здійснення банками України банківських операцій на території Криму, невизначеністю правового статусу фізичних осіб, що зареєстровані та проживають у цьому регіоні (а.с. 14). Разом з тим, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачу у перерахуванні залишку грошових коштів з валютного рахунку позивача та у видачі йому готівки, а тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, які знаходяться на рахунку, є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо розміру грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, слід зазначити наступне. Як вже зазначалось вище, згідно Довідки № 9-291200/659 від 02 квітня 2014 року відповідача залишок коштів на рахунку [NUMBER] позивача на вказану дату становив 300 000 доларів 00 центів США (а.с. 10). При цьому, відповідно до умов Договору 20 червня та 25 липня 2014 року з рахунку позивача [NUMBER] відповідачем було списано щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування поточного рахунку у загальному розмірі 20 доларів 00 центів США, а тому станом на 28 серпня 2014 року вихідний залишок на зазначеному рахунку становить 299 980 доларів 00 центів США, що також підтверджується копією виписки по особовому рахунку позивача (а.с. 65). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], підлягають частковому задоволенню. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку коштів на валютному рахунку у розмірі 299 980 доларів 00 центів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день винесення рішення 4 030 976 грн. 45 коп. (299980,00х13,437=4030976,45). Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 396 000 грн. 00 коп., слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. При цьому, виходячи з положень ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до п.п. 8.1 ст. 8 та п. 1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Також, п.п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону передбачено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Як вбачається з заяви від 22 квітня 2014 року позивача, останній просить перерахувати залишок коштів з валютного рахунку [NUMBER], що належить позивачу на валютний рахунок [NUMBER], що також належить позивачу, та видати готівку (а.с. 13). Разом з тим, відповідно до п.п. 2.1 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів за цими формами заповнюються згідно з вимогами додатка 8 до цієї Інструкції та відповідних її глав. У бланках форм розрахункових документів допускається застосування як слова «отримувач», так і слова «одержувач». Таким чином, виходячи із положень та вимог вищезазначених норм законодавства, розрахунковий документ має, серед іншого, містити: назву документа, код розрахункового документа, дату складання, дату валютування, суму словами, код платника, призначення платежу та ряд інших реквізитів, які відсутні у заяві позивача від 22 квітня 2014 року про перерахування з його рахунку грошових коштів. Крім того, вказана заява позивача містить помилки в самих рахунках, з якого та на котрий позивач просив перерахувати кошти. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не було надано відповідачу відповідний та належний розрахунковий документ щодо переказу його грошовий коштів, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 396 000 грн. 00 коп. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та пені підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 8, 21, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні», п.п. 2.1 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, ст.ст. 525, 526, 533, 1066-1068, 1073, 1074 ЦК України та

Outcome: partial