Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики від 23.09.2014 року в розмірі 123 927,45 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що 23.09.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого, він передав відповідачу на строк до 01.01.2015 року грошові кошти у розмірі 81697,00 грн., що еквівалентно 6045,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути вказані кошти до 01.01.2015 року. Зазначив, що 20.02.2015 року в рахунок часткового погашення боргу за договором відповідач передав йому спортивні ігри, вартість яких за домовленістю сторін складає 180 дол. США, про що було складено відповідний акт. Проте, у повному обсязі у визначений термін відповідач грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, вивчивши заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 23.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 81697,00 грн., що еквівалентно 6045,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути до 01.01.2015 року суму коштів, що має бути в разі збільшення курсу гривні до долару повернута в гривневому еквіваленті, перерахованому по курсу долару США на день повернення. Встановлено, що 20.02.2015 року в рахунок часткового погашення боргу за договором відповідач передав позивачу спортивні ігри, вартість яких, за домовленістю сторін, складає 180 дол. США, що на день їх повернення еквівалентно 5014,50 грн. за офіційним курсом НБУ, про що було складено відповідний акт, тому сума боргу зменшилась та станом на 20.02.2015 року становила 76682,50 грн. Проте, у повному обсязі та у зазначений за домовленістю сторін строк відповідач позику не повернув, таким чином свої зобов'язання в передбачені строки не виконав, на вимогу позивача про повернення позики в добровільному порядку не реагує. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов'язком позивальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Порушенням зобов'язання згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з того, що відповідач в односторонньому порядку ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань за договором позики, доказів на спростування вимог позивача не надав, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми неповернутої позики. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, слід зазначити, що згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому сторони не позбавлені права визначати еквівалент зобов'язання задля застосування індексації суми зобов'язання, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму грошових зобов'язань. Так, умовами укладеного сторонами договору позики визначена валюта зобов'язання в гривні і сторони не передбачали можливість використання іноземної валюти як засобу платежу, визначивши разом з тим порядок повернення позики в гривневому еквіваленті, перерахованому по курсу долару США на день повернення, тобто при поверненні її в доларовому еквіваленті. Отже, фактичне переведення позивачем суми позики за курсом НБУ станом на момент передачі грошових коштів на підставі договору з гривні в еквівалент долара США, а потім знову в гривневий за іншим курсом, є безпідставним та таким, що суд не бере до уваги при вирішені даного спору. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу, яка становить 76682,50 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 23.09.2014 року у розмірі 76682,50 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 766,82 грн.

Outcome: partial