Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, якою просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS], право власності на 1/2 зазначеної квартири та стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що спірна квартира придбана в період шлюбу 12.09.2006 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Голованівської нотаріальної контори Бурдейною Г.І. Та зареєстрованого у реєстрі за № 1831. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, пояснив, що сторони вели сумісне господарство, проживали в одному будинку, допомагали один одному, квартира придбана в шлюбі за спільні кошти, тому просив задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі. Позивач заперечила щодо задоволення позовних вимог та пояснила, що до 2010 році вона перебувала у шлюбі з позивачем, в 2006 році вона придбала квартиру за кошти, які надали їй батьки, оскільки позивач з 2000 року по 2006 рік ніде не працював. Вона займалась підприємницькою діяльністю з 2004 року, але позивач їй не допомагав. Окрім квартири, вони мали автомобіль з причепом, мотоцикл, які залишились позивачу. До 2006 року вони спільно проживали у будинку матері позивача. Позивач подарував спільній дочці цей будинок взамін на аліменти. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач не дбав про добробут сім'ї, вживав алкогольні напої, не працював, виносив з дому майно, сім'ю забезпечувала відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою сторін по справі, підтверджує, що відповідач працювала приватним підприємцем та забезпечувала сім'ю, позивач вживав спиртні напої, виносив продукти з будинку та обмінював їх на алкогольні напої, тому у 2010 році сторони розлучились. Також зазначає, що біля будинку, де вони спільно проживали був город, який обробляла її бабка, батько участі в цьому не брав. У позивач був автомобіль, причеп та мотоцикл, які він використовував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що сім'ю [PERSON] знає з 2000 року, в період з 2000 по 2006 рік сторони спільно проживали в будинку матері позивача [PERSON], в цей період часу позивач вживав алкогольні напої, виносив продукти з будинку, а відповідач працювала приватним підприємцем, мала кіоск на базарі, де здійснювала торгівлю продуктами харчування, позивач здійснював допомогу відповідачці у підприємницькій діяльності на її початку, а потім почав вживати алкогольні напої. Бачила, як відповідач їздить за кермом автомобіля. Коли придбана квартира та за чиї кошти їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1996 року по 2006 рік він працював в с. Капітанка дільничним інспектором, сторін знає добре, вони проживали разом з малолітньою донькою та матір'ю позивача в будинку останньої, спочатку сім'я була хороша, позивач працював водієм, була дружня сім'я. Одного разу відповідач поскаржилась на поведінку позивача у зв'язку із вживанням останнім алкогольних напоїв та просила провести з ним профілактичну бесіду, до адміністративної відповідальності він не притягувався. З 2003-2004 року позивач почав зловживати спиртними напоями, навіть змінилась його зовнішність. Відповідач займалась підприємницькою діяльністю, бачив, як позивач возив відповідача на базар. За які кошти придбана квартира йому невідомо. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2008 року вона працює сільським головою с. Капітанка, сім'ю [PERSON] знає добре, оскільки проживала в період з 2000 по 2006 рік з ними по сусідству, сім'я була хороша, проте з 2008 року позивач почав зловживати алкогольними напоями, спочатку позивач допомагав відповідачці в підприємницькій діяльності, вони разом їздили на базар, возили товар, де торгували м'ясом, овочами, фруктами. Зі слів позивача квартира куплена за спільні кошти 12 тис. доларів. Свідок [PERSON] зазначив, що сім'ю [PERSON] також знає добре з 2006 року, оскільки саме тоді придбав по сусідству будинок в с. Капітанка. В той час сторони займались торгівлею продуктами харчування на базарі, позивач возив товар, а відповідач його продавала, окрім того позивач займався городом. З 2008 року позивач почав зловживати спиртними напоями. Суд заслухавши сторін по справі, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до укладеного 12.09.2006 року договору купівлі-продажу, відповідач [PERSON] придбала жилу квартиру [ADDRESS], право власності якої зареєстровано у реєстрі під № 1831 (а.с. №8-10). Вказана квартира відповідачем придбана у шлюбі з позивачем [PERSON], який 11.03.2010 року між сторонами розірваний (а.с. №7). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) - ч. 1 ст. 60 СК України. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі. Поясненнями свідків підтверджується той факт, що хоча позивач в період з 2000 по 2006 рік офіційно не працював, він допомагав відповідачу у здійсненні підприємницької діяльності, шляхом використання автомобіля, що належав йому на праві власності, вони спільно проживали та вели домашнє господарство. Також відповідач не надав доказів того, що позивач не дбав про матеріальне становище сім'ї, пошкоджував або знищував спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За таких обставин суд дійшов висновку, що квартиру [ADDRESS] необхідно визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто спільною власністю сторін по справі без визначення часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Позивач ставить вимогу про визнання права власності за ним на 1/2 квартири [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги нормами Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України, що регламентують порядок виділення часток із майна, що є у спільній сумісній власності. Саме тому, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З'ясовуючи питання щодо строку позовної давності для звернення з зазначеним позовом, представник позивача зазначив, що строк позовної давності, передбачений ст. 256 ЦК України не порушено, оскільки право позивача ніким не порушувалось, а від так відсутня дата, з якої слід було б обчислювати період, коли відбулось порушення права та коли особа про нього дізналась. Особливістю спільної сумісної власності є факт відсутності існування в об'єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Порядок одержання конкретної частини у спільному майні регламентований ст. 370 ЦК України та 71 СК України, які передбачають саме виділ частки майна співвласнику. Саме тому ставити питання про визнання права власності на частку майна, що є у спільній сумісній власності є недоцільним, оскільки таке майно вже належить особі-співвласнику без визначення його частки. Відповідно до вимог ст.. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Отже в судовому засіданні встановлено, що право власності позивача на квартиру ніким не оспорювалось, можливість користування своєю часткою у спільній сумісній власності залежить від її визначення та виділу, а від так позивач обрав невірний спосіб захисту свого права шляхом визнання права власності на 1/2 квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що вимога про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності судом задоволена, стягненню з відповідача підлягає судовий збір за вимогу немайнового характеру. Враховуючи вище викладене,

Outcome: partial