Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду та зазначає, що 18.07.2007 року він передав [PERSON] 12500,00доларів США за придбання мотоцикла, однак договір купівлі - продажу укладено не було, вказує, що кошти було набуто спільно [PERSON] та [PERSON], тому просить стягнути з кожного по 50000,00грн. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити. [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали. [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що одержані її колишнім чоловіком кошти в інтересах сім'ї не використовувались. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1986року по 23 лютого 2000року та з 15 квітня 2006 року по 14 січня 2011року. На [PERSON] зареєстровано право власності на мотоцикл YAMAHA XV 1600А, реєстраційний №1500САА, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.07.2004р. (а.с.8). 18.07.2007р. [PERSON] одержав від [PERSON] грошові кошти в сумі 12500,00доларів США за проданий мотоцикл, що підтверджується копією розписки (а.с.5). 18.07.2007р. [PERSON] було видано позивачу довіреність (а.с.6) з правом управління та розпорядження мотоциклом YAMAHA XV 1600А, реєстраційний №1500САА. 21.03.2013р. зазначену довіреність скасовано та пред'явлено вимогу до [PERSON] повернути транспортний засіб, що підтверджується відповідною заявою (а.с.7). Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач [PERSON] набув грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, шляхом видачі розписки. Взаємні дії сторін (з передачі мотоциклу та грошових коштів), тривалого користування позивачем транспортним засобом свідчать про наявність зобов'язальних правовідносин. Строк укладення договору купівлі продажу транспортного засобу сторонами погоджено не було, тому позивач не позбавлений можливості вимагати виконання зобов'язання в натурі. Правочини з передачі грошових коштів та в користування мотоциклом недійсними не визнавалися. Внаслідок скасування довіреності не можна вважати, що перестали існувати підстави для утримання [PERSON] грошових коштів, оскільки в розписці факт видачі довіреності не обумовлювався, дана обставина не перешкоджає укладенню договору купівлі - продажу. Крім того, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України). Однак, відсутня така ознака безпідставно збереженого майна як втрата або недоотримання майна іншою особою, оскільки як в [PERSON], так і [PERSON] наявні спів мірні майнові блага. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України. Тому, пред'явлені до [PERSON] позовні вимоги не пі дляють задоволенню, що не позбавляє позивача можливості пред'явити позов з інших підстав. З приводу застосування позовної давності суд виходить з того, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). На підставі ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Суд враховує, що строк виконання зобов'язання згідно з розпискою чітко не визначений, позивач дізнався про порушення його прав з дати скасування [PERSON] розписки, тобто з 21.03.2013р., тому визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності не пропущено. Отже, підстави для відмови в позові в зв'язку з пропуском строку давності звернення до суду - відсутні. Відносно вимог позову до [PERSON] суд зазначає намтупне. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 березня 2013 року по справі № №2-1396 здійснено розподіл спільно нажитого [PERSON] та [PERSON] майна. Також, за результатом допиту позивача та дослідження розписки від 18.07.2007р., судом апеляційної інстанції визначено, що дійсно мотоцикл YAMAHA XV 1600А, реєстраційний №[NUMBER] є спільним майном подружжя, однак відповідач не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що отримані ним кошти від продажу автотранспорту були витрачені ним в інтересах сім'ї чи на її потреби. Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби (ч. 2 ст. 73 СК України). У процесі розгляду спору факт використання одержаного за договором на потреби сім'ї підлягає доказуванню зацікавленою стороною, а наявність наданої в письмовій формі згоди другого з подружжя - з'ясуванню судом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі № 6-163цс12). Тому, відсутні підстави для визнання для визнання одержаних [PERSON] за розпискою від 18.07.2007р. грошових коштів спільним майном, отже [PERSON] не набувала права власності на дані кошти, що підтвердила в судовому засіданні. Також, вирішуючи питання про набуття майна без достатньої правової підстави за позовом третьої особи суд не може виходити за межі предмету позову та вирішувати питання про поділ спільного майна подружжя. Таким чином, пред'явлені до [PERSON] вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed