Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнень (а.с.29-30) просить суд: - «зобов'язати відповідача відновити постачання природного газу за адресою позивача»; - «стягнути на користь позивача з відповідача 50 000 грн. у відшкодування завданої неправомірними діями відповідача моральної шкоди»; - «стягнути на користь позивача з відповідача 56,00 грн. у відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, за умовами укладеного між ним та відповідачем договору, останній повинен безперервно надавати позивачу за адресою: [ADDRESS], послуги з постачання природного газу для побутового споживання. Разом з тим, у порушення умов договору, 23.06.2014 року, без передбаченого п.19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 2246 від 09.12.1999р. письмового попередження про припинення газопостачання, відповідач припинив в односторонньому порядку постачання газу до вищевказаної квартири, внаслідок чого позивачу було завдано матеріальної шкоди у розмірі 56,00 грн. (через пошкодження запірного пристрою), та моральну шкоду у розмірі 50 00 грн., яка полягає у тому, що, через неправомірні дії відповідача позивач змушений був міняти звичний устрій свого життя, та докладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Залізний В.В. позов не визнав, та, в обґрунтування своїх заперечень суду зазначив, що, припинення 23.06.2014 року газопостачання до квартири позивача було здійснено відповідачем відповідно до п.19 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 2246 від 09.12.1999р., а саме згідно письмового попередження позивача про припинення газопостачання, яке було направлене позивачу поштовим повідомленням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що, вона працює на підприємстві відповідача майстром абонгрупи, і до її функціональних обов'язків входить робота з операторами, які працюють з абонентами відповідача. Інформацією щодо відключення позивача від газопостачання - вона не володіє. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що, вона працює на підприємстві відповідача контролером, і до її обов'язків входить зняття показань лічильника, повідомлення абонентів про наявність заборгованості. Інформацією щодо відключення позивача 23.06.2014 року від газопостачання - вона не володіє. Вислухавши сторони, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно п.1 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 2246 від 09.12.1999р., (далі - Правила) ці Правила регулюють відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу. Згідно п.4 Правил, послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним підприємством відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, між позивачем та відповідачем укладено договір № 302895 про надання послуг з газопостачання (а.с.10-11), згідно п.1.1 якого відповідач взяв на себе зобов'язання безперервно надавати позивачу послуги з постачання природного або скрапленого газу для побутового споживання з гарантованим рівнем надійності за адресою: [ADDRESS]. Згідно Акту про припинення газопостачання (а.с.12), 23.06.2014 року відповідач припинив постачання природного газу за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] шляхом перекриття приладу для відключення з опломбуванням, не зазначивши при цьому в Акті період відповідної заборгованості споживача. Згідно п.6 Правил, газопостачання припиняється у разі порушення споживачем строків сплати за надані послуги з газопостачання, встановлених в абз.15 п.10 та у п.17 цих Правил. У зазначених випадках газорозподільне підприємство зобов'язане поінформувати споживача про причини і строки припинення газопостачання, а газопостачальне підприємство - здійснити протягом одного місяця перерахунок оплати послуг, що надавалися споживачеві. Згідно п.7 Правил, про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Згідно п.19 Правил, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п'яти днів не отримало повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. Як зазначає позивач, відповідач припинив постачання природного газу 23.06.2014 року за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] без передбаченого п.19 Правил письмового попередження споживача про припинення газопостачання, на підставі чого вказане відключення позивач вважає неправомірним, та таким, що, завдало йому моральної та матеріальної шкоди. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування заперечень відповідача проти позову, представник відповідача посилається на те, що, відповідно до п.19 Правил, відповідач надіслав позивачу поштовим повідомленням попередження про припинення газопостачання у разі неоплати позивачем наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження. На підтвердження направлення позивачу відповідного попередження, відповідач надав суду: копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.43), а також копію витягу з Реєстру відправлень кореспонденції Управління газового господарства у м. Дніпродзержинську. Разом з цим, із наданої відповідачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.43) не можливо встановити, що саме було направлене на адресу позивача за вказаним рекомендованим повідомленням. Вказана обставина дає підстави суду дійти висновку, що, матеріали справи не містять належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт направлення відповідачем, та отримання позивачем передбаченого п.19 Правил письмового попередження про існування заборгованості (її розмір та період виникнення) та можливого припинення газопостачання (з позначкою про його вручення). З вищевикладеного суд вбачає, що, припинення постачання природного газу 23.06.2014 року за адресою місця проживання позивача: [ADDRESS] було здійснено відповідачем неправомірно, а саме без передбаченого п.19 Правил письмового попередження позивача про припинення газопостачання, на підставі чого суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача відновити постачання природного газу за адресою позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди - суд дійшов наступного висновку. Згідно п.36 Правил, газопостачальне та газорозподільне підприємство несуть відповідальність згідно із законодавством за порушення вимог цих Правил. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилається на те, що, через неправомірне відключення його квартири від газопостачання, йому було завдано моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., яка полягає у тому, що він був позбавлений можливості користуватися газовими приладами та використовувати їх для своїх потреб, що, в свою чергу, викликало у нього значні душевні страждання, погіршення стану здоров'я та необхідність докладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. На підтвердження обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги в частині завдання йому моральної шкоди, позивач надав суду медичні довідки, з яких вбачається що, останній знаходився на лікуванні до моменту неправомірного відключення квартири позивача від газопостачання. Будь-яких інших доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди позивачу у розмірі 50 000 грн. - позивач суду не надав. Як, в свою чергу, і не надав суду належних і допустимих доказів, підтверджуючих факт завдання відповідачем позивачу матеріальної шкоди у розмірі 56,00 грн. Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи факт неправомірного відключення відповідачем квартири позивача від газопостачання, здійсненого без передбаченого п.19 Правил письмового попередження позивача, суд, враховуючи надані суду позивачем докази на підтвердження тих обставин, якими він обґрунтовує розмір завданої йому моральної шкоди, приходить до висновку про часткове обґрунтування позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., на підставі чого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 300,00 грн. При цьому, через недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 56,00 грн., суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial