Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення завдатку, посилаючись на те, що в грудні 2012 року з метою провести комплекс заходів по узаконенню самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та у звязку із своєю юридичною необізнаністю вона звернулась за відповідною правовою допомогою до відповдіача в результаті чого з ним була досягнута домовленість про надання послуг, згідно якої [PERSON] зобовязувався провести комплекс заходів по узаконенню самочинного будівництва. На підставі домовленості про надання послуг вона як довіритель 12.12.2012 року уповноважила відповідача бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх органах державної влади та інших органах і організаціях незалежно від форм власності, про що приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] була посвідчена та видана довіреність. Того ж дня, [PERSON], отримав від неї завдаток за виконання свого обовязку щодо проведення комплексу заходів з узаконення самочинного будівництва, в розмірі 15 825 гривень. На підтвердження даного факту останнім власноручно підписано розписку про одержання даних коштів. Однак з моменту сплати нею завдатку 15 825 грн. за проведення комплексу заходів по узаконенню самочинного будівництва, до моменту втрати чинності довіреності (12.12.2013 року) щодо представництва [PERSON] її інтересів, відповідач не виконав жодне своє зобовязання та продовжує ухилятися від їх належного виконання й до цього часу. Завдаток в сумі 15 825 грн. відповідач також не повернув. Вона неодноразово намагалася вирішити дану ситуацію мирним шляхом, телефонувала відповідачу, але він не відповідав на телефонні дзвінки, а потім взагалі вимкнув телефон. Крім цього 12 червня 2014 року нею було написано лист-вимогу до відповідача про повернення їй коштів та запропоновано скласти акт виконаних робіт вказавши перелік наданих послуг та їх вартість, однак на даний час будь яких дій з боку відповідача для вирішення даної ситуації не вчинено, тому звернулась за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги збільшила та просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, передані в якості завдатку у розмірі 14\~225 грн., 3% річних у розмірі 425,58 грн., інфляційні втрати, що складають 8087,89 грн., а всього 22 738 грн. та судові витрати, а також проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву в якій вказував, що позовні вимоги визнає частково на суму 14\~225 грн., оскільки ним була сплачена сума 1600 грн. позивачу. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, на підставі домовленості про надання послуг позивач, як довіритель 12.12.2012 року уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх органах державної влади та інших органах і організаціях незалежно від форм власності, про що приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] була посвідчена та видана довіреність. 12 грудня 2012 року [PERSON], отримав від позивача за виконання свого обовязку щодо проведення комплексу заходів з узаконення самочинного будівництва 15 825 гривень. На підтвердження даного факту відповідачем власноручно підписано розписку про одержання даних коштів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що дана сума є завдатком та просить суд стягнути його у подвійному розмірі. Проте, суд не погоджується із даними твердженнями позивача виходячи з наступного. Відповідно до ст. 570 ЦК України - завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Однією з функцій завдатку є забезпечення\~існуючого\~зобов'язання (обовязків за договором). Функція завдатку полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦКУ). Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми це зобовязання. Відсутність зобовязання, як в теорії, так і на практиці, виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток. На стадії ж переддоговірних відносин (попереднього договору) грошова сума, передана майбутньому кредитору (продавцю) майбутнім боржником (покупцем) у рахунок належних з нього за майбутнім договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, ще не повязана з обєктом забезпечення. Головними ознаками завдатку та обовязковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (ч.1 ст. 547 ЦКУ); факт укладення основного договору, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч.1 ст. 548 ЦКУ). Отже,\~гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком,\~не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця. Положення частини другої статті 570 Цивільного кодексу України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком. Аванс не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію платіжну. Факт видачі авансу не зобовязує сторони виконувати умови попередніх домовленостей. Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору. При цьому сума авансу не повинна подвоюватися у випадку вини продавця, і не може залишатися у продавця у випадку вини покупця. Однак, волевиявлення сторін попередньої угоди, незалежно від формулювань положень попереднього договору, акту видачі коштів, розписки тощо, не наділяє попередню оплату властивостями завдатку. Завдаток за договором стане завдатком за законом (законним) лише в момент укладення основного договору, зобовязання сторін якого і будуть забезпечені цим завдатком. Із наданих суду доказів, а саме розписки про передачу коштів вбачається, що даною розпискою не було передбачено укладення основного договору. А передані кошти виконуювали платіжну функцію, а тому не повинні подвоюватись. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, з моменту сплати нею 15 825 грн. за проведення комплексу заходів по узаконенню самочинного будівництва, до моменту втрати чинності довіреності (12.12.2013 року) щодо представництва [PERSON] її інтересів, відповідач не виконав жодне своє зобовязання та продовжує ухилятися від їх належного виконання й до цього часу. Погоджується, що відповідач повернув її чоловіку 1600 грн. Відповідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сума інфляційних витрат, які нараховуються на суму заборгованості складає 8087,89 грн. три проценти річних, які нараховуються на суму заборгованості становить 425,58 грн., які підлягають до стягнення з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору складає 243,60 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на його користь. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, як аванс в сумі 14225 грн.; суму індексу інфляції в розмірі 8087,89 грн.; 3% річних в сумі 425,58 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн., а всього 22\~982,07 грн.

Outcome: approved