Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за надану освітню послугу, зазначивши, що 17.10.2014 року відповідач з Житомирським економіко-гуманітарним інститутом вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна»» уклала договір №14061 про навчання, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідача освітню послугу, а відповідач зобовязалась своєчасно відшкодувати витрати на її надання. Відповідач взяла на себе обовязок своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та строки, встановлені договором. Вартість освітньої послуги становить 20000 грн., щомісячна оплата 500 грн.. За несвоєчасне виконання обовязків було передбачено сплату пені в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочки. 11.02.2016 року відповідача було відраховано за порушення умов договору. Відповідно до умов договору за період з 21.10.2014 року по 11.02.2016 року загальна вартість навчання становить 14056,97 грн., з них вартість освітньої послуги 9837,41 грн., пені 4219,97 грн.. Відповідачем сплачено 4800 грн., з них за навчання сплачено 4570,00 грн., пені 230,00 грн.. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог розмір заборгованості становить 8256,97 грн.. Просить стягнути заборгованість в сумі 8256,97 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач уклала договір, згідно якого щорічно мала сплачувати 5000 грн., щомісячно по 500 грн., за невчасне внесення оплати передбачено нарахування пені. За невиконання умов договору відповідач була відрахована. За період навчання відповідач лише частково здійснювала оплату, тому в неї виникла заборгованість. Відповідач позов не визнала, подала заяву про застосування позовної давності, пояснила, що підписала договір з позивачем, почала навчатись, здала зимову сесію, однак вирішила навчання не продовжувати. В подальшому заняття не відвідувала, іспитів не здавала, однак позивач безпідставно перевів її на другий курс. Оскільки вона не проводила оплату, то її зразу ж мали відрахувати. Заяву про відрахування вона не писала, а лише зверталась усно. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання умов договору про надання освітньої послуги. 17.10.2014 року в м.Житомир між сторонами було укладено договір №14061 про навчання (далі: Договір), згідно якого позивач (виконавець) взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача (замовника) здійснити навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Бакалавр». Розділом 5 Договору визначено вартість освітньої послуги, суми інфляції, яка розраховується та сплачується в порядку, встановленому п.5.5 Договору, порядок здійснення розрахунків, розділом 6 відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Підстави припинення договору обумовлено розділом 7 Договору. Наказом №7-с від 11.02.2016 року відповідача було відраховано за порушення умов договору. За період навчання відповідачем за отриману освітню послугу було сплачено 09.10.2014 року 2000,00 грн., 31.03.2015 року 800,00 грн., 27.05.2015 року 1000 грн., 05.10.2015 року 2000,00 грн., а всього 5800,00 грн.. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованість відповідача згідно укладеного Договору становить 8256,97 грн., яка складається з 4267,41 грн. заборгованості за навчання, 3989,56 грн. пені. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачем не спростовано. Доводи відповідача про те, що позивач мав відрахувати її зразу ж після того, як вона припинила відвідувати навчальний заклад не відповідають п.8.4 Договору, відповідно до якого розірвання договору в односторонньому порядку при наявності заборгованості є правом, а не обовязком позивача. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530,ч.1 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.901,ч.1 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903, ч.1 ЦПК України). Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов'язання щодо її оплати (ч.6 ст.73 Закону України «Про вищу освіту»). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625,ч.1 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625,ч.2 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст.549,ч.1 ЦК України). У відповідності до ст.549,ч.3 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, однак позивача строк позовної давності при зверненні до суду дотримано (останній платіж відповідачем здійснено 05.10.2015 року, до суду позивач звернувся в липня 2016 року). Дослідивши всі представлені докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконувала прийняті на себе зобовязання, порушувала їх умови, тому позовна вимога є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved