Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, інший спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. У встановлений законодавством строк позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину фактично. Пізніше, 05.07.2018 р., позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла - [INFO].; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] самочинних споруд не має, власник - [PERSON]; довідка Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області № 811 від 30.03.2018 р., згідно якої земельна ділянка по [ADDRESS] виділялась [PERSON]; довідка Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області № 810 від 30.03.2018 р., згідно якої власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]; копія заповіту від 08.09.1992 р., згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON], копія нотаріально посвідченої відмови [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON], копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 26.04.2003 року померла [PERSON], яка була матір'ю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON], залишила заповідальне розпорядження, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. Спадкоємцями за заповітом є [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини, про що свідчить нотаріально посвідчення заява. У шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері залишився проживати у спадковому житловому будинку, обробляв прилеглу земельну ділянку, робив поточний ремонт та сплачував комунальні платежі. 05.07.2018 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Це пояснюється тим, що матір позивача за життя не зареєструвала право власності на житловий будинок. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. в порядку спадкування. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини та не заперечував проти оформлення спадщини за позивачем. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 р.) Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 534 ЦК України (1963 р.) встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом (ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв її шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері залишився проживати у спадковому житловому будинку, обробляв прилеглу земельну ділянку, робив поточний ремонт та сплачував комунальні платежі. Інший спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини та не заперечував проти оформлення спадщини за позивачем, про що свідчить нотаріально посвідчена заява, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.), шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, однак не може оформити її у зв'язку із обставинами, що не залежать від нього. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved