Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначив, що 24.03.2006 р. між сторонами укладено договір № 758/2-130, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 23358,00 Євро., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% річних, яка відповідно до Додаткової угоди №1 від 22.04.2009 року становить - 13,5% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - до 10.03.2011р. включно. Відповідач заборгованість за кредитним договором не погашає, у зв'язку з чим станом на 23.02.2016р. має заборгованість в сумі 18213,72 Євро,або за курсом НБУ на 23.02.2016 р. - 542517,47 гривень, яка складається з наступного: - 220897,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 155670,64 грн. - заборгованість за відсотками; - 117603,32 грн. - пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту; - 48346,11грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. На письмові заперечення відповідача надав пояснення, згідно яких вважає, що строк позовної давності не пропущено, мотивуючи тим, що згідно п.7.3 Договору кредиту №758/2-130, договір набирає чинності з дня його укладання і діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе обов'язків за ним. А у зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання не виконала то і строк не вважається пропущеним. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлена про дату та час розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову через його пропуск (а.с.40-42). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.2006 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір № 758/2-130, згідно якого остання отримала кредит у сумі 23358,00 Євро., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% річних, яка відповідно до Додаткової угоди №1 від 22.04.2009 року становить - 13,5% річних, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - до 10.03.2011р. включно (а.с.7-12). Відповідно до п.1.1.1 Договору кредиту №758/2-130 від 24.03.2006 р. та Додаткової угоди №1 до Договору порядок погашення суми основної заборгованості встановлено до 10 числа кожного місяця, рівними частинами (а.с.7-12). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Через неналежне виконання позичальником його обов'язків, передбачених договором № 758/2-130, банк 05.05.2016р. звернувся до суду та просить стягнути на свою користь заборгованість, станом на 23.02.2016р., яка складається з наступного: - 220897,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 155670,64 грн. - заборгованість за відсотками; - 117603,32 грн. - пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту; - 48346,11грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. За умовами кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п.7.3.), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 10.03.2011 р. (а.с.11) Таким чином, умовами договору та додатковою угодою до договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності у спорі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (ч.1 ст.265 ЦК України). Звернення позивача до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом, який ухвалою від 23.04.2012 р. був залишений без розгляду (а.с.41), перебігу позовної давності не зупинило. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ні у заяві позичальника, ні у кредитному договорі домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (правові позиції Верховного суду України у справах №6-16цс15, № 6-1926цс15). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.,ч.1, 5 ст.261 ЦК України). За ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно наданих суду розрахунків суми позову (а.с.13-14) останній платіж по кредитному договору здійснено відповідачем 10.12.2009 року. Отже, строк позовної давності до заявлених 05.05.2016 року позовних вимог банку про стягнення тіла кредиту в сумі 220897,40 гривень та відсотків в сумі - 155670,64 гривень сплив - 10.03.2014 р., і відповідачем було подано заяву про застосування спливу строку позовної давності. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (правова позиція Верховного суду України у справі № 6-160цс14). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд вважає, що, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до додаткової вимоги ( стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), у зв'язку з чим строк позовної давності застосовується й до додаткових вимог банку - пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Оцінюючи доводи представника поповича про те, що строк позовної давності, щодо застосування якої заявив представник відповідача, не сплив, мотивуючи тим, що визначені в договорі строки платежів у погашення кредиторської заборгованості не є окремими грошовими зобов'язаннями перед банком, а є складовою єдиного грошового зобов'язання з повернення суми отриманого кредиту та сплати процентів, строк виконання якого є єдиним і визначений датою 10.03.2011 р., та термін дії договору встановлений - до повного виконання прийнятих зобов'язань (п.7.3 Договору), суд зазначає наступне. Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та відсотками за користування ними (п.7.3 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 27.12.2010 (пп.1.1; 3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.1.1.1 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.2-4 ст.612 ЦК, які передбачають відповідальність боржника. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, є всі підстави позов залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed