Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання договору оренди дійсним, визнання права оренди на майно, усунення перешкод в користуванні майном, заборону відчуження майна на користь третіх осіб, посилаючись на те, що 29 грудня 2006 року між ТОВ «Компанія Тюран» та ТОВ «НВП Спецполімер» укладено договір найму (оренди), згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 1 426,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], нежитлова будівля цеху залізобетонних виробів. Відповідно до п. 9.1 договору оренди цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом строку оренди об'єкта. Об'єкт передається в оренду на строк з 29 грудня 2006 року по 01 березня 2009 року з наступною пролонгацією, в разі відсутності письмових заперечень сторін, на той самий строк. Надалі в кожному випадку, відповідно до п. 8.2 договору, у разі, якщо орендодавець письмово не попередить орендаря не менше ніж за 45 днів до закінчення договору оренди про необхідність припинення договору оренди, договір оренди вважається продовженим на наступний строк такої ж тривалості, без укладання додаткової угоди, та діє на тих самих умовах. Після спливу, на який був укладений договір оренди, позивач продовжував користуватися об'єктом оренди, жодна із сторін не висловлювала наміру про припинення оренди. Починаючи з 26 березня 2014 рок об'єкт оренди був неодноразово відчужений на користь третіх осіб. 24 грудня 2014 року за відповідачами здійснено реєстрацію права спільної часткової власності на спірний об'єкт оренди, яка раніше належала ТОВ «Дерекс» і була продана відповідачам за договором купівлі-продажу від 01 грудня 2014 року. При цьому п. 9.3 договору оренди визначено, що договір оренди є чинним і для нового власника, на умовах викладених в договорі. Всупереч вказаним нормам відповідачі вчиняли перешкоди та не визнавали договір оренди. Крім того, ними безпідставно використовуються невід'ємні поліпшення, виконані орендарем, також у позивача з орендованого нежитлового приміщення зникло майно, про що подана відповідна заява до правоохоронних органів та порушене кримінальне провадження. В зв'язку з цим просять визнати договір оренди дійсним та визнати право оренди нежитлового приміщення площею 1426,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Компанія «Тюран» згідно договору оренди нежитлового приміщення № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року шляхом: надання позивачу та іншим особам безперешкодного доступу в будь-який час до вказаного приміщення; виконання відповідачами умов договору оренди приміщення, які передбачені договором для орендодавця. Заборонити відповідачу здійснювати дії спрямовані на відчуження майна, здачу в оренду третім особам. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги змінив та просив визнати орендодавцем за договором оренди № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року відповідачів по справі,; орендодавцеві звільнити орендоване ТОВ «Компанія Тюран» приміщення згідно розділу 4 Договору оренди від 29 грудня 2006 року та Акту приймання-передачі від 29 грудня 2006 року, тобто відновити становище, яке існувало до порушення. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи позовні вимоги не визнав та надав письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2006 року між ТОВ «НВП Спецполімер» та ТОВ «Компанія «Тюран» було укладено договір оренди будівлі № 01-12/06, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 1 426,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], нежитлова будівля цеху залізобетонних виробів. На виконання умов договору між сторонами складено акт приймання-передачі об'єкта оренди від 29 грудня 2006 року. 22 січня 2007 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди будівлі від 29 грудня 2006 року, згідно якої було визначено, що орендодавець погоджується на проведення робіт орендарем та за його рахунок з благоустрою приміщення, які стануть невід'ємною частиною орендованої будівлі. Відповідно до п. 9.1 договору оренди цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє протягом строку оренди об'єкта. Об'єкт передається в оренду на строк з 29 грудня 2006 року по 01 березня 2009 року з наступною пролонгацією, в разі відсутності письмових заперечень сторін, на той самий строк. Відповідно до п. 8.2 договору, у разі, якщо орендодавець письмово не попередить орендаря не менше ніж за 45 днів до закінчення договору оренди про необхідність припинення договору оренди, договір оренди вважається продовженим на наступний строк такої ж тривалості, без укладання додаткової угоди, та діє на тих самих умовах. В судовому засіданні встановлено, що жодна з сторін договору не зверталася з вимогою про розірвання договору оренди. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 19 січня 2015 року вбачається, що починаючи з 26 березня 2014 року об'єкт оренди був неодноразово відчужений на користь третіх осіб. 24 грудня 2014 року за відповідачами здійснено реєстрацію права спільної часткової власності на спірний об'єкт оренди, яка раніше належала ТОВ «Дерекс» і було продане відповідачам за договором купівлі-продажу від 01 грудня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Отже, перехід права власності на річ передану в найм, не є підставою для зміни або припинення договору найму. Новий власник речі автоматично набуває прав та обов'язків наймодавця і має виконувати їх до закінчення строку дії договору. Дійсно, п. 9.3 договору оренди визначено, що у разі зміни власника орендованої будівлі, до нового власника переходять права та обов'язки орендодавця, в такому випадку даний договір оренди будівлі не припиняється, не втрачає своєї юридичної сили та діє на умовах визначених в договорі. Постановою Вищого господарського суду України від 06 листопада 2014 року встановлено наявність орендних відносин між ТОВ «Компанія «Тюран» та ТОВ «НВП Спецполімер» відповідно до договору № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року. А отже визнано зазначений договір оренди чинним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилання позивача на ту обставину, що відповідачами порушуються умови договору оренди, зокрема те, що останні чинять перешкоди і не визнають сам договір оренди, та ними безпідставно використовуються невід'ємні поліпшення, виконані орендарем, суд оцінює критично, оскільки дані факти нічим об'єктивно не доведені та не підтверджені відповідними письмовими доказами. Також не надано доказів того, що у позивача з орендованого ним житлового приміщення зникли виробниче обладнання та інші матеріальні цінності. Крім того, позивач ставить питання про визнання орендодавцем за договором оренди № 01-12-06 від 29.12.2006 року відповідачів [PERSON] та [PERSON] що на думку суду є порушенням вимог ст. 16 ЦК України, оскільки позивачем в даному випадку не вірно обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, з письмових заперечень відповідача [PERSON] та пояснень представника в судовому засіданні вбачається, що договір оренди ніколи і ніким не оспорювався, а отже є чинним. Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачами договору оренди, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed