Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третіх осіб про витребування у [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [INFO], і.н. [NUMBER] на користь позивача [PERSON], мешканця [INFO] автомобіль марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова [NUMBER], днз. ВС 3762 ЕА (попередній днз. АО 7961 АХ.), скасування державної реєстрації автомобільного транспортного засобу марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова [NUMBER], днз. ВС 3762 ЕА (попередній днз. АО 7961 АХ.), зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Закарпатській області відновити державну реєстрацію транспортного засобу легкового автомобіля марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова [NUMBER], днз. АО 7961 АХ за позивачем [PERSON], [NUMBER], виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 13.10.2003 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]. В ході розгляду справи позовні вимоги уточнив, просить витребувати у відповідача - [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь позивача - [PERSON], легковий автомобіль марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова - легкова купе-В, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], скасувати державну реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марк МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова - легковий купе-В, номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. за гр. [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], скасувати державну реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова легковий купе-В, номер кузова [NUMBER], за гр. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], зобов'язати Управління державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Закарпатській області відновити державну реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля марки МАZDА RХ-8., 2004 року випуску, тип кузова - легковий купе-В, номер кузова [NUMBER] за громадянином [PERSON], паспорт ВР № 125861, виданий Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області 13.10.2003 р., ідентифікаційний номер [NUMBER]. Позов вмотивує тим, що позивач передав у користування [PERSON] автомобіль марки МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER]. 03.08.2012 року [PERSON] здійснив реєстрацію вказаного автомобіля за собою у звязку із купівлею такого на аукціоні. 06.03.2013 року вказаний автомобіль було знято з реєстрації та 09.03.2013 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, та який на даний час є власником автомобіля. Оскільки вказаний автомобіль вибув із власності позивача проти його волі, а тому для відновлення становища, що існувало до порушення прав позивача, змушений звернутись до суду із позовом. В судовому засіданні 21.12.2015 року представник позивача, який також представляє інтересе третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що [PERSON] 22.10.2011 року було надано довіреність [PERSON] на користування автомобілем МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], в якого він фактично перебував у володінні та користуванні. Під час перебування за кордоном, [PERSON] дізнався, що автомобіль потрапив у користування інших осіб з невідомих причин. Було встановлено, що автомобіль було знято з реєстрації за заявою [PERSON] та зареєстровано за [PERSON], а в подальшому за [PERSON], який на даний час є власником спірного автомобіля. Зазначає, що підпис на заяві про зняття з обліку автомобіля та накладних виконаний не [PERSON], який в цей час перебував за кордоном. Таким чином, автомобіль вибув з користування та володіння [PERSON], тим самим вибув з права власності позивача в супереч їх волі. А тому, для відновлення порушеного права власності, позивач звернувся до суду із позову. Зазначив, що при підготовці первинної позовної заяви було допущено помилку, адже довіреність [PERSON] надав саме [PERSON], а не [PERSON] Зазначив, що [PERSON] виїхав з території України 25.11.2011 року, проте інформація про повернення у нього відсутня. Просить позов задоволити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили. Зазначили, що [PERSON] було надано довіреність [PERSON] з правом розпорядження автомобілем. Вказаний документ сторонами не оспорюється. Окрім цього, при знятті з обліку здійснюється перевірка особи власника або особи, яка його представляла. Жодних даних про те, що вказані дії були вчинені не довіреною особою немає, як і інформації про кримінальні провадження з приводу вказаного підроблення документів. Слід врахувати, що [PERSON] здійснив купівлю автомобіля з комісійного магазину, користувався ним протягом року без жодних проблем. В подальшому 07.03.2013 року був проданий [PERSON] З того часу відповідач добросовісно користувався вказаним автомобілем. Окрім цього, в межах попереднього судового розгляду було встановлено, що позивач в період з 25.11.2011 по кінець січня 2012 року перебував на території України, зокрема під час зняття з реєстрації автомобіля. Крім цього, [PERSON] перебував в розшуку з серпня 2012 року у звязку із вчиненням ним злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Також, з початку 2014 року позивач був обізнаний про наявністю спору щодо автомобіля, оскільки був залучений як третя особа у справі №463/4844/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, отримував документи по справі та виклики. Окрім цього, [PERSON] придбав автомобіль в комісійному магазині у відповідності до вимог законодавства із отриманням технічного паспорта, відмітку про зняття з реєстрації, двох комплектів ключів. Аналогічні документи та комплект ключів в подальшому був переданий [PERSON] при укладенні договору-купівлі продажу. Також, в генеральному дорученні наданому [PERSON] жодних застережень не зазначено, таке довірителем не відкликалось. А тому відсутні підстав вважати, що автомобіль вибув з власності позивача поза його волею. З врахуванням наведеного просять в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] окрім першого судового засідання, яке було відкладено у звязку із неявкою позивача та його представника, в судові засідання за викликом суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення не подав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд в задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був власником транспортного засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], що стверджується матеріалами справи, зокрема обліковою карткою приватного ТЗ (а.с.73, 164). Як вбачається із копії довіреності від 22.10.2011 року (а.с.54), позивач [PERSON] уповноважив [PERSON] на управління з правом виїзду за кордон, продати, за ціну і на умовах на свій розсуд, зняти з обліку в органах ДАІ, належний мені на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], для чого надано ряд прав. Позивачем в ході розгляду справи визнано, що така не відкликалась та недійсною не визнана. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема заяви №68834 від 12.01.2012 року (а.с.64), журналу карток (а.с.65,), копії накладних про здачу та отримання транзитних номерів (а.с.88), позивач [PERSON] подав заяву про зняття з обліку для реалізації автомобіля засобу МАZDА RХ-8, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], та на підставі вказаної заяви вказаний автомобіль було знято з обліку Тячівським МРЕВ, що стверджується обліковою карткою приватного ТЗ (а.с.73, 164). В подальшому, вказаний автомобіль був проданий [PERSON], що стверджується копією заяви про реєстрацію транспортного засобу, копіями накладних, довідкою рахунком, що були оглянуті в судовому засіданні та зберігаються у справі 463/4844/13-ц (а.с. 61-63 том 1 справи 463/4844/13-ц). Вказані обставини також стверджуються відповіддю ТзОВ «Галицьке Розвиткове Товариство» (а.с.163), що були отримані останнім [PERSON] за довіреністю [PERSON] Окрім цього, як вбачається із журналу карток та копій реєстраційних матеріалів (а.с.55-61), 06.03.2013 року [PERSON] спірний автомобіль було знято з реєстрації, та в подальшому зареєстровано 09.03.2013 року [PERSON] у звязку із укладенням договору купівлі-продажу вказаного автомобіля. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Одночасно за положеннями п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В ході судового розгляду встановлено, що позивач володіючи спірним автомобілем на законних підставах та володіючи усіма правами власника, визначених цивільним законодавством, надав [PERSON] довіреність зокрема з правом продажу та зняття автомобіля з реєстрації. Також встановлено, що [PERSON] було здійснено зняття з реєстрації вказаного автомобіля через Тячівський МРЕВ і в подальшому вказаний автомобіль було продано [PERSON] Суд не погоджується із доводами позивача в частині того, що [PERSON] не звертався органи МВС із заявами про зняття автомобіля з обліку та не продавав автомобіль з таких підстав. У Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року зазначено позицію, згідно якої, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Як вбачається із відповіді Головного центру обробки інформації (а.с.126 том 1 справи 463/4844/13-ц), що були оглянуті в судовому засіданні, позивач [PERSON] державний кордон в період з 25.12.2011 року по 03.08.2012 року не перетинав. Із долучених до матеріалів справи копій паспорту [PERSON] для виїзду закордон доводи в частині відсутності позивача на території України, на які посилається позивач встановити неможливо. Жодних інших доказів в цій частині суду не представлено. Окрім цього, як вбачається із висновку експертизи №124/14 від 28.04.2014 року (а.с.77-86), дослідження здійснювалось на підставі електрографічних копій досліджуваних документів, зразки підпису у позивача не відбирались. Окрім цього, вказане дослідження здійснювалось на підставі заяви [PERSON] не в межах цивільного провадження та не є судовою експертизою. В межах вказаної справи сторонами клопотань про призначення експертизи не подавалось. Як вбачається із показів свідка [PERSON], яка є колишньою дружиною [PERSON], останній в 2011 році здійснив обмін автомобіля МАZDА RХ-8, 2004 року випуску на автомобіль Mercedes ML із братом [PERSON] на прізвиську «Утя», та був зареєстрований на позивача. Автомобіль Mercedes ML був на той час заставним майном за зобовязаннями перед ПАТ «Приватбанк», про що брат позивача знав, проте погодився на обмін. В кінці 2011 року свідок вирушила до Києва, коли її повідомив [PERSON] про те, що щодо нього відкриті кримінальні провадження та він змушений переховуватись. Вони спілкували по телефону та за допомогою скайпу. В зимку їй зателефонував батько та повідомив, що до нього звернуся «Утя», який повідомив, що автомобіль арештували у звязку із наявністю заборгованості в розмірі 2\~000\~000 грн. перед ПАТ «Приватбанк». Після цього «Утя» приїздив до неї і вимагав повернути спірний автомобіль, але [PERSON] по телефону повідомив, що автомобіль його так як вони обмінялися і заборонив його віддавати. Згодом за вказівкою чоловіка вона передала особам, які приїхали від чоловіка, ключі від автомобіля та документи і вони забрали автомобіль, який згодом був проданий. Пояснила, що автомобілем [PERSON] користувався декілька місяців, він вважав його своїм майном, т.я. отримав автомобіль по обміну. Таким чином, суд вважає безпідставними доводи позивача в частині вибуття автомобіля з права користування та володіння [PERSON] без його волі. Також в судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач [PERSON] на законних підставах придбав спірний автомобіль у іншої особи, яка також на законних підставах набула на нього право власності. У постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року по справі №6-165цс13 міститься висновок про те, що відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю, суду слід зясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Таку правову позицію також було закріплено у постанові Верховного суду від 22.04.2015 року по справі 6-209цс14. Таким чином, оскільки позивачем було надано [PERSON] довіреність на спірний автомобіль, зокрема із наданням права відчуження, що вказує на наявність волі на таке, довіреність була чинна та не відкликана на час зняття автомобіля з реєстрації та продажу такого, підстав вважати, що продаж був здійснений без волі позивача [PERSON] в суду немає, а тому в позові слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed