Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, згідно якого просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму основного боргу в розмірі 370 959, 82 грн., 3% річних у сумі 13 263,08 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у 2012 році на підставі домовленості між позивачем та відповідачем, [PERSON] зобов'язався створити для [PERSON] програмне забезпечення, а [PERSON] в свою чергу повинен був прийняти його та оплатити. Тобто на підставі взаємного волевиявлення договір між сторонами про створення програмного забезпечення було укладено усно. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Більш того, факт виконання позивачем вищезазначених робіт підтверджується в підписаній відповідачем 15.05.2014 року розписці. Відповідно до якої, відповідач у строк до 31.12.2014 року зобов'язався сплатити грошові кошти у сумі 14 000 доларів США, як вартість створеного позивачем програмного забезпечення. Проте, відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти не сплатив. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, при цьому зазначили, що розписка не підтверджує факту передачі виконаних робіт відповідачу, навіть якщо припустити, що такі роботи виконувались. Факт передачі робіт не підтверджується й іншими доказами по справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача та його представника, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії розписки від 15 травня 2014 року, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зобов'язався у строк до 31.12.2014 року сплатити [PERSON] 14 000 доларів США за створення на замовлення програмного забезпечення. В розписці зазначено, що робота виконана. (а.с. 5) У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Положеннями статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Згідно з ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, між сторонами існувала домовленість з приводу виконання робіт по розробці програмного забезпечення. За розпискою від 15 травня 2014 року відповідач [PERSON] зобов'язався у строк до 31.12.2014 року сплатити на користь позивача грошові кошти у сумі 14 000 доларів США за створення на замовлення програмного забезпечення. (а.с. 5) В тексті розписки також наявний підпис відповідача та напис, що робота виконана. Зазначене підтверджується і пояснення свідка [PERSON], який суду пояснив, що він не є автором результатів робіт з розробки програмного забезпечення, він організовував та координував виконання таких робіт, в тому числі вирішував питання поетапної оплати виконаної роботи. Позивач надав суду належний письмовий доказ існування між сторонами домовленості з приводу оплати вартості виконаних робіт. При цьому, відповідач своїм власним підписом підтвердив свої зобов'язання перед позивачем по оплаті боргу на користь позивача, а також те, що такі роботи виконані позивачем. В обґрунтування своїх заперечень, а ні відповідач, а ні його представник доказів, які б спростували наявність вказаної домовленості суду не надали. За таких обставин, суд доходить висновку, що правочин щодо виконання робіт на замовлення відповідача між сторонами вчинений у письмовій формі, оскільки підписана відповідачем розписка у розумінні ст. 207 ЦК України є достатньою для підтвердження письмової форми правочину. Суму основного боргу в розмірі 14000,00 доларів США позивач просить стягнути в національній валюті України по курсу НБУ станом на 09.03.2016 року, що складає 370959,82 грн. Зазначене також відповідає вимогам закону в частині валюти виконання зобов'язань згідно з ст. 533 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних за період з 31.12.2014 року по 05.03.2016 року у сумі 13 263,08 грн. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача Отже, суд доходить висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 842,24 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а.с. 30).

Outcome: approved