Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що 23.12.2014 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 00673, предметом якого на його думку є трактор МТЗ 82.1 вартістю 18440,15 доларів США. Відповідно до п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 Договору), а саме: Івано-Франківська область Тисменицький район. Відповідно до п.1.3. договору лізингодавець зобов'язався придбати Предмет лізингу у власність та передати його в користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених договором. При підписанні договору представник відповідача, запевнив його, що трактор він отримає в наступному місяці після сплати 10% від вартості предмету лізингу. На виконання умов договору він сплатив 30500,00 грн., однак товариство відмовилося передавати йому трактор з посиланням на те, що предмет договору передається в користування та володіння лізингоодержувача після сплати ним 50% його вартості, що становить 152500,00 грн, а сплачена ним сума в розмірі 30500,00 грн. є комісією за організацію та оформлення договору, тобто фактично є коштами представника товариства за залучення ним клієнта для укладення договору. Враховуючи, що він не мав можливості сплатити грошові кошти в сумі 152500,00 грн. протягом місяця, а трактор йому потрібний для виконання сільськогосподарських робіт, які повинні початися та зважаючи, що умови договору не відповідають домовленості при укладенні договору, звернувся до відповідача з усною заявою про розірвання договору і повернення сплачених коштів, однак отримав відповідь, що розірвання договору не передбачено умовами укладеного договору, а сплачена ним сума є комісією за організацію та оформлення договору і поверненню не підлягає. Ознайомившись уважно з умовами договору він зрозумів, що сплачені грошові кошти поверненню не підлягають, можливість розірвання договору також не передбачено, а тому умови договору є несправедливими, оскільки порушують принцип рівності сторін договору, а також у розділі «Предмет договору фінансового лізингу» незрозуміло, що вказано, і в цілому тексті договору жодним чином не зазначено, що мова йде саме про трактор, а всюди тільки згадується «предмет лізингу». Вважає, що такий договір підлягає до визнання недійсним зі стягненням понесених збитків, оскільки, як вбачається з п. 1.1 ст. 1 Договору предметом лізингу є Івано-Франківська область Тисменицький район, а не трактор МТЗ 82.1, що не відповідає ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг». Івано-Франківська область Тисменицький район є назва адміністративної одиниці, а не річ визначена індивідуальними ознаками. Крім того, якщо транспортний засіб повинен бути виражений індивідуальними ознаками такими, як: марка, рік випуску, тип палива, двигун та ін., то у жодному пункті Договору, чи його додатків мова про це не йде. Також просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат за лютий травень 2015 року, яка становить 9851 грн. 50 коп. Вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у сильних душевних переживаннях та стражданнях викликаних поведінкою відповідача, оскільки він має на утриманні двоє малолітніх дітей, яких виховує сам, оскільки дружина померла півтора роки тому, кошти які попередньо оплатив ніби то за придбання трактора, було останніми в сімї. Після того як він зрозумів, що його фактично ошукали, він не знав, що має робити в подальшому, чим прогодувати сімю і у який спосіб обробити поле з якого зібрати врожай і знову ж таки прогодувати сімю, тому розмір спричиненої моральної шкоди оцінює у 5000,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, у звязку з чим ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до частковго задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2014 року сторони уклали договір фінансового лізингу №00673, предметом якого, мав би бути, трактор МТЗ 82.1 вартістю 18440,15 доларів США. Проте, Відповідно до п. 1.1 договору Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 Договору), а саме: Івано-Франківська область Тисменицький район Відповідно до п.1.3. договору лізингодавець зобов'язався придбати Предмет лізингу у власність та передати його в користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених договором. На виконання умов договору позивач сплатив 30500,00 грн. (а.с.13), однак товариство відмовилося передавати останньому трактор. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. За положенням ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Згідно ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Однак як вбачається з п. 1.1 ст. 1 Договору предметом лізингу є Івано-Франківська область Тисменицький район, а не трактор МТЗ 82.1, що не відповідає ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», оскільки це є назва адміністративної одиниці, а не річ визначена індивідуальними ознаками. Крім того, якщо транспортний засіб повинен бути виражений індивідуальними ознаками такими, як: марка, рік випуску, тип палива, двигун та ін., то у жодному пункті Договору, чи його додатків мова про це не йде. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Крім того, відповідно до частини 2 стаття 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно доданого суду розрахунку, сума інфляційних витрат за період з грудня 2014 року по травень 2015 року становлить 41806,35 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Здобутими та перевіреними доказами судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відовідач спричинив позивачу і моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав психічне потрясіння та душевних страждань, спричинених поведінкою відповідача, оскільки останній має на утриманні двоє малолітніх дітей, яких виховує сам, оскільки дружина померла та кошти, які попередньо оплатив за придбання трактора, міг потратити на утримання своїх малолітніх дітей Крім того, в моральних стражданнях суд враховує і ті обставини, що позивач повинен був за захистом своїх прав звертатися до суду. Однак беручи до уваги тяжкість, глибину та тривалість моральних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позов в цій частині слід задоволити частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved