Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що 12.12.2017 о 17:00 годині в місті Дніпрі на перехресті нерівнозначних доріг - вул. Бородинівська та вул. О.Кониського водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», н.з. [NUMBER] , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який слідував по головній дорозі. Після зіткнення автомобіль «Chevrolet Aveo», н.з. [NUMBER] , продовжив некерований рух і скоїв наїзд на: автомобіль «Daewoo Lanos», н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; автомобіль «Audi 100», н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; та автомобіль «Hyundai Santa Fe», н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водію [PERSON] також спричинено тілесні ушкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по справі від 19.04.2019 року, на підставі п.7) ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП. Однак, вказаною постановою винуватцем ДТП визнано відповідача [PERSON] , який своїми діями порушив вимоги п.2.1 р.33, п.16.11 Правил дорожнього руху. Автомобіль «Volkswagen Golf», н.з. [NUMBER] , належить позивачу [PERSON] . Згідно з висновком №5223 від 03.01.2017 року експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 355093,19 гривень. Позивач вказує, що страховою компанією йому було відшкодовано кошти у сумі 99000,00 грн. Позивач вважає, що саме водій транспортного засобу [PERSON] , який причетний до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з його вини, зобов`язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 256093,19 гривень. Крім цього, позивач зазначив, що внаслідок злісного ухилення відповідача від добровільного відшкодування завданої шкоди, невизнання своєї вини у ДТП, що призвело до слухання справи в суді більше ніж два роки, позивач був вимушений збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, замовляти та оплачувати експертні дослідження, що порушило звичайний уклад його життя та позначилося на його душевному стані, тому розмір моральної шкоди позивач оцінює у 60000,00 гривень, яку також просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти стягнення з нього майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, заперечував у повному обсязі, оскільки вважає, що у ДТП винні обидві сторони. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2019 року, на підставі п.7) ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП (а.с.140-142). Вказаною постановою встановлено, що 12.12.2017 о 17:00 годині в місті Дніпрі на перехресті нерівнозначних доріг - вул. Бородинівська та вул. О.Кониського водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», н.з. [NUMBER] , не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який слідував по головній дорозі. Після зіткнення автомобіль «Chevrolet Aveo», н.з. [NUMBER] , продовжив некерований рух і скоїв наїзд на: автомобіль «Daewoo Lanos», н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; автомобіль «Audi 100», н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] ; та автомобіль «Hyundai Santa Fe», н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водію [PERSON] також спричинено тілесні ушкодження. У постанові зазначено, що вина [PERSON] доведена, як поясненнями потерпілих, свідка, так і висновками автотехнічних досліджень та висновком судового експерта, які суд приймає, як належні, допустимі і достовірні докази у справі, враховуючи, що судовий експерт по висновку від 27.03.2019 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Відповідно до ч.ч.3,6 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Volkswagen Golf», н.з. [NUMBER] , належить позивачу [PERSON] , на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно з висновком №5223 від 03.01.2017 року експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, встановлено розмір матеріальної шкоди, що завдана автомобілю «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням ВТВ становить - 355093,19 гривень(а.с.23-32). Позивач [PERSON] вказав, що страховою компанією йому відшкодовано кошти у сумі 99000,00 грн., вказана обставина не спростована іншою стороною. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження N 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19) та від 15 жовтня 2020 року у справі N 755/7666/19 (провадження N 61-10010св20). Щодо пояснень відповідача стосовно того, що вина у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.12.2017 о 17:00 годині в місті Дніпрі на перехресті нерівнозначних доріг - вул. Бородинівська та вул. О.Кониського, є обопільною, суд зазначає наступне. З правового аналізу ст.1188 ЦК України вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі N 910/18319/16 та у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі N 927/623/18. Зважаючи на те, що обставини, на які посилався у судовому засіданні відповідач щодо спільної вини, були предметом розгляду у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача [PERSON] , Дніпровським апеляційним судом їм надана оцінка та постановою від 09.04.2020 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, тому суд не може прийняти дані твердження та зазначає про відсутність доказів у вказаній ДТП щодо наявності вини обох сторін. За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача та його вина в скоєнні ДТП, а також причинний зв`язок між наявною шкодою і протиправними діями заподіювача, є доведеними. Що стосується вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди, то вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає слушними посилання позивача на те, що внаслідок вчинення відповідачем ДТП він зазнав переживань та хвилювань з приводу пошкодження належного йому майна, через тривалий судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення був змушений змінити свій звичний спосіб життя, що негативно вплинуло на його моральний стан. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача та суб`єктивне відношення до вчинку відповідача, вважає визначити його у сумі 5000,00 гривень. Даний розмір відшкодування завданої моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні, та відповідає вимогам співмірності, розумності і справедливості. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 3468,93 гривень (2560,93 грн. + 908,00 грн.).

Outcome: partial