Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом виділення часток у спільній сумісній власності, покликаючись на те, що він є сином [PERSON], яка померла [INFO] року та [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідач [PERSON] є його бувшою дружиною, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його дітьми. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 24.02.2003 року, виданого Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, він, його батько [PERSON], його мати [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року за законом та матері [PERSON], яка померла [INFO] року за законом. Після смерті його батька [PERSON] та його матері [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається по 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] Дані частки успадкувати він не може оскільки частки є невиділеними між сторонами. Внаслідок чого кожен із сторін у справі на сьогоднішній день володіє по 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] В даний час між ним та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виникають спори про порядок користування, володіння і розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] оскільки відповідачі відмовляються укласти договір про виділ у натурі часток з нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] та/або надати нотаріусу, що вони не заперечують, що частки такої квартири є рівними, а тому його право та інтереси порушені як спадкоємця, а тому змушений звертатись до суду із позовом про виділення часток у квартирі за адресою: [ADDRESS] Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеному у позові. Просять позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого і не заперечив позивач, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив позивач та його представники. Заслухавши пояснення позивача, його представників, дослідивши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 24.02.2003 року, виданого відділом приватизації Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с.5), позивач [PERSON], батько позивача [PERSON], мати позивача [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], в рівних частках. Згідно свідоцтв про смерть(а.с7-8) батько позивача [PERSON] помер [INFO] року та мати позивача [PERSON] також померла [INFO] року. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року та матері [PERSON], яка померла [INFO] року за законом, як син. Оскільки після смерті батька позивача [PERSON] та матері позивача [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається по 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS], однак дані частки успадкували позивач не може так як части є невиділеними між сторонами. Внаслідок чого кожен із сторін у справі на сьогоднішній день володіє по 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. В даний час між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виникають спори про порядок користування, володіння і розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач відмовляються укласти договір про виділ у натурі часток з нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS], та/або надати нотаріусу, що вона не заперечує, що частки такої квартири є рівними, щоб позивач мав можливість оформити спадщину, а тому суд вважає, що права та інтереси позивача порушенні, такі підлягають захисту в суді. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, те, що квартира адресою: [ADDRESS] перебуває є спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть, а тому суд приходить до висновку, що позов підставний, його слід задовольнити.

Outcome: approved