Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № IFJWSE00000017 від 17.02.2006 року у розмірі 52590 грн. 23 коп., та судового збору в розмірі 529 грн. 90 коп. Вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № IFJWSE00000017 від 17.02.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач зобов»язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № IFJWSE00000017 від 17.02.2006 року не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Кредитним договором обумовлено, що договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобов»язань сторонами, тобто термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов»язань. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 19.07.2013 року має заборгованість 52590 грн. 23 коп., яка складається з наступного: 3963 грн. 83 коп. - заборгованості за кредитом; 21148 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 27422 грн. 52 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. В забезпечення виконання зобов»язання за договором № IFJWSE00000017 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що 22.06.2007 року почалася нерегулярна оплата відповідачем по договору кредиту. Доказів про сповіщення поручителя про необхідність виконання зобов'язання немає. Остання оплата відповідачем була проведена 19.03.2009 року. Відповідач 09.07.2013 року вчинив дію, що свідчить про визнання позову, написавши заяви про відтермінування та списання боргу. Представник позивача в судове засідання 12 березня 2014 року не з'явився, а подав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позову не визнав, та пояснив що він оплатив усю суму, і оплативши останній платіж 19.03.2009 року до нього та поручителів жодних претензій не було. Його у 2013 році обманом змусили написати заяву про скасування боргів. Він підтримує заяву про застосування строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позову не визнала, та вказала, що позивач не повідомляв поручителя що кредитор порушує зобов'язання. Просила застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, беручи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що 17 лютого 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № IFJWSE00000017 від 17.02.2006 року. В забезпечення виконання зобов»язання за договором № IFJWSE00000017 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 17 лютого 2006 року був укладений договір поруки № IFJWSE00000017/1. Відповідно до п. 1.1. кредитного Договору, банк зобов»язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 17.02.2009 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 5000 грн. на наступні цілі: на придбання будівельних матеріалів. Позивачем виконано умови Договору, та надано відповідачеві споживчий кредит, чого він не заперечував. Згідно п. 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Оскільки кредит надано на придбання позичальником будівельних матеріалів, то він вважається споживчим. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п.1.1 кредитного договору № IFJWSE00000017 від 17 лютого 2006 року, строком виконання основного зобов'язання є 17.02.2009 року, а як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором остання проплата [PERSON] зафіксована 19 березня 2009 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 29.07.2013 року, пропустивши строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові, оскільки право пред'явити вимогу до боржника про виконання зобов'язання у нього виникло 17.02.2009 року. Посилання позивача на те, що договір діє з моменту його укладення до повного виконання зобов»язань сторонами, суперечить вимогам ст. 252 ЦК України. Також відсутні підстави для зупинення, поважні причини пропущення, чи переривання перебігу строку позовної давності, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, а визнання боржником боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Так само необхідно відмовити позивачу у позові до поручителя, оскільки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. На підставі наведеного, ст.ст. 252, 257, 261, 264, 267, 559 ЦК України, та

Outcome: dismissed