Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 500 грн, інфляційні втрати в сумі 1100 грн, пеню в сумі 5160 грн, моральну шкоду у сумі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2014 року відповідач отримала в борг від позивача 500 грн. Приблизно в липні 2016 року відповідач написала позивачу боргову розписку на вказану суму боргу та зазначила строк повернення позики 20.08.2016 року. Однак до теперішнього часу борг не повернула. Позивач в судовому засіданні надав суду заяву про зменшення суми позовних вимог, просить стягнути борг в сумі 500 грн, інфляційні втрати в сумі 1100 грн, моральну шкоду в сумі 1000 грн. [PERSON] пояснення, аналогічні із зазначеними в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що розписку не писала, гроші в борг не брала. В борг брала лише продукти харчування. В судове засідання, призначене на 26.10.2017 року, відповідач не зявилась, заяв чи клопотань не подавала. Вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11.11.2015 року по справі № 6-1967цс15. З розписки, яка надана позивачем (а.с.3, 42) вбачається, що відповідач зобовязалась повернути борг в сумі 500 грн 18 серпня 2016 року. Вказана розписка складена 15.07.2016 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їхала разом із позивачем та відповідачем у автомобілі у 2016 році, та відповідач в її присутності писала розписку на повернення позивачу боргу. Суд вважає за можливе прийняти вказані покази свідка, оскільки вони надані не на підтвердження факту укладання договору позики, а на підтвердження авторства розписки. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення договору позики, суму позики, термін її повернення. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позивачем не доведено факт передачі грошей до дати складання розписки, тому стягнення інфляційних втрат необхідно здійснити за період з дати складання розписки по дату винесення рішення, тобто з 01.09.2016 року по 30.09.2017 року. Підсумковий індекс інфляції за даний період складає 118,475%, тому сума боргу з індексом інфляції складає 592,38 грн. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено, зокрема, наявність факту заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, в чому вони полягають, причинний звязок із поведінкою відповідача, розмір шкоди. Таким чином, в даній частині у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенні на 22,8% (592,38/2600), то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 145,82 грн (640х0,228). На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial