Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом 21.05.2015 року, у якому вказує, що 01.07.2013 року він був прийнятий на роботу у приватну виробничо-комерційну фірму «Поділля-Агропродукт» (надалі-ПВКФ «Поділля-Агропродукт») транспортувальником 4 розряду, а 01.09.2013 року переведений на посаду машиніста зернових навантажувальних-розвантажувальних машин 4 розряду. 23.10.2014 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав виробничу травму. Згідно висновку МСЕК від 24.04.2015 року йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності за наслідками виробничої травми у розмірі 30% та встановлено 3 групу інвалідності. У результаті погіршення здоров'я було порушено його звичний уклад життя, він відчуває страждання і фізичний біль. Він змушений проходити курси лікування. Вважає, що йому була заподіяна моральна шкода, розмір моральної шкоди оцінив в 30000 гривень. Тому просив суд стягнути ПВКФ «Поділля-Агропродукт» на його користь вказану суму у рахунок відшкодування моральної шкоди. В ході судового розгляду позивач збільшив розмір позовних вимог і просив з підстав наведених у позові стягнути з відповідача 600000 гривень відшкодування моральної шкоди. Судом до участі у справі залучено як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник ПВКФ «Поділля-Агропродукт» позовні вимоги не визнав. Вважає, що вини підприємства у спричиненні позивачу ушкодження здоровя немає. Треті особи [PERSON] та [PERSON] вважають позов не обґрунтованим, посилаючись на те, що позивач сам винен у тому, що отримав ушкодження здоровя. Третя особа [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, до суду не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проведення судового розгляду за його відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що позивач 01.07.2013 року був прийняти на роботу у ПВКФ «Поділля-Агропродукт» транспортувальником 4 розряду, а 01.09.2013 року переведений на посаду машиніста зернових навантажувальних-розвантажувальних машин 4 розряду. 23.10.2014 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав виробничу травму. Згідно висновку Хмельницької обласної МСЕК від 22.04.2015 року йому вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності за наслідками виробничої травми у розмірі 30% та встановлено 3 групу інвалідності. Встановлена дата чергового переогляду 01.05.2016 року. Висновком Хмельницької обласної МСЕК від 20.04.2016 року [PERSON] підтверджена стійка втрата професійної працездатності за наслідками виробничої травми у розмірі 30% та 3 група інвалідності. Встановлена дата чергового переогляду 01.05.2017 року. Вказані обставини частково визнаються сторонами та підтверджуються наступними доказами: показаннями свідка [PERSON], щодо обставин встановлених комісією з спеціального розслідування нещасного випадку, показаннями свідка [PERSON], щодо отримання її чоловіком [PERSON] травми на роботі, його госпіталізації, лікування та стану його здоровя після отриманої травми, у якого виникають припадки, він непритомніє у звязку з чим потребує догляду; трудовою книжкою [PERSON] серії УКР №1854828; виписками з медичної картки хворого [PERSON] та епікризом; довідками МСЕК серії АВ №0537835, серії АБ №0014359; актом №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 26.12.2014 року, форми Н-1; актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.10.2014 року о 14 год. 45 хв., від 26.12.2014 року; постановою та листом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Красилівському районі №308/04 від 30.10.2015 року; постановою відділення ВД ФССНВ у Красилівському районі від 22.05.2015 року «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання права на страхові виплати після 01.01.2015 року»; листом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Красилівському районі №308/04 від 30.10.2015 року та іншими матеріалами спеціального розслідування нещасного випадку із важким наслідком, що стався 23.10.2014 року з [PERSON]. Встановлені обставини свідчать про те, що ушкодження здоров'я заподіяно позивачу внаслідок виконання ним трудових обов'язків і це ушкодження спричинило останньому моральні і фізичні страждання, обмежило його можливість вести звичайний спосіб життя. Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Право позивача на відшкодування моральної шкоди і обов'язок відповідача відшкодувати цю шкоду випливає також із рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, згідно якого у випадку ушкодження здоров'я в зв'язку з професійним захворюванням або виробничою травмою громадяни мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника чи уповноваженого ним органа у відповідності зі ст.1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України. Показання свідка [PERSON], який працює на посаді інженера з охорони праці ПВКФ «Поділля-Агропродукт» про те, що до виявлення [PERSON] на території підприємства непритомного, його було відсторонено від роботи, оскільки у нього було виявлено алкогольне спяніння, однак той відмовився підписувати акт про відмову від проходження медичного обстеження, суд оцінює критично, так як вони спростовуються відомостями з акта №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 26.12.2014 року, форми Н-1, з акта проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.10.2014 року о 14 год. 45 хв., від 26.12.2014 року, згідно яких причиною настання нещасного випадку є - допуск працівника до роботи забороненої медичним висновком та нормативними актами підприємства; відсутність контролю за дотриманням працівниками правил безпеки під час виконання робіт; не достатній контроль з боку адміністрації підприємства за дотриманням посадовими особами вимог та нормативно-правових актів з охорони праці, та встановлено що вказані порушення допустили: завідувач виробництвом ПВКФ «Поділля-Агропродукт» [PERSON], змінний майстер ПВКФ «Поділля-Агропродукт» [PERSON] і виконавчий директор ПВКФ «Поділля-Агропродукт» [PERSON]. При цьому у членів комісії, в яку входили також працівники відповідача, і свідок [PERSON] у тому числі, зауважень та окремих думок до висновків комісії не було. Вказані висновки комісії підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON], яка була головою комісії з спеціального розслідування нещасного випадку. Крім цього, наведені показання свідка [PERSON] є сумнівні, оскільки згідно п.3.5 Інструкції про порядок відсторонення від роботи працівників, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння, яка розроблена з метою підвищення трудової дисципліни працівників ПВКФ «Поділля-Агропродукт», якщо працівник, щодо якого є підозри, що він перебуває в стані алкогольного спяніння, відмовився підписувати акт про відмову від проходження медичного обстеження, його необхідно вивести за територію організації. Разом з тим, як визнав свідок [PERSON], [PERSON], щодо якого були підозри, що він перебував 23.10.2014 року на робочому місці в стані алкогольного спяніння, за територію підприємства видворено не було, що ставить вказує на безпідставність вказаних підозр. Згідно абаз.3 ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не лише з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків. Разом з тим, постановою відділення ВД ФССНВ у Красилівському районі від 22.05.2015 року «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання права на страхові виплати після 01.01.2015 року» призначено [PERSON] одноразову допомогу по стійкій втраті працездатності в сумі 6211 грн. 80 коп. і вказана сума виплачена в повному обсязі, що підтверджується вказаною постановою та листом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Красилівському районі №308/04 від 30.10.2015 року. Вказані обставини підтверджують висновки комісії з спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 24.10.2014 року з [PERSON] і свідчать, що ушкодження здоров'я потерпілого настало лише з вини роботодавця, та за відсутності порушень потерпілим нормативних актів про охорону праці. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховує характер отриманого позивачем трудового каліцтва, ступінь втрати ним професійної працездатності, його стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та враховує роз'яснення, надані у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами. Суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, у розмірі 30000 гривень. В іншій частині позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення як дуже високі. Доводи представника відповідача, та третіх осіб [PERSON] та [PERSON], суд вважає безпідставними, оскільки останні спростовуються матеріалами справи і посилання цих осіб на постанову слідчого від 31.12.2015 року про закриття кримінального провадження №2015240170000013 внесеного до ЄРДР 12.01.2015 року у звязку з відсутністю в діях посадових осіб ПВКФ «Поділля-Агропродукт» кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, не спростовує вищенаведених висновків суду та наявності цивільної відповідальності відповідача перед позивачем.

Outcome: partial