Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив: -визнати протиправними дії акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо зупинення видаткових операцій за рахунком № [NUMBER] , [PERSON] в сумі, що перевищує суми стягнення вказану в постанові про арешт коштів боржника від 28 жовтня 2019 року ВП № 59597374, а саме, в сумі, що перевищує 510,00 грн.; -стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» пеню за неналежне виконання зобов`язань у розмірі 1 091 914,09 грн.; -розподілити судові витрати. Мотивуючи поданий позов [PERSON] зазначив, що відповідач, отримавши постанову державного виконавця Солом`янського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Дубровіна С. І. від 28 жовтня 2019 року про накладення арешту на кошти [PERSON] у межах суми стягнення 510 грн. у виконавчому провадженні № 59597374, в порушення умов Договору про банківське обслуговування та норм чинного законодавства (ч. 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22), заблокував всі кошти на рахунку позивача, внаслідок чого останній позбавлений можливості користуватися своєю власністю - грошовими коштами, розміщеними на поточному рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на який, в тому числі, здійснюється щомісячне нарахування заробітної плати позивача. Також, у зв`язку з неналежним на думку позивача наданням послуг АТ КБ «Приватбанк», як виконавцем - позивачу, як споживачу фінансових послуг, що полягало в безпідставному блокуванні коштів на рахунку на суму, що перевищує 510 грн. (суму стягнення вказану в постанові про арешт коштів боржника від 29 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 59597374), до відповідача підлягає застосуванні відповідальність, встановлена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у вигляді нарахування пені в розмірі 3 % річних за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Ухвалою судді від 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. 17 вересня 2020 року до суду надійшла заява про зміну предмету позову, 10 листопада 2020 року письмові пояснення відповідача, а 26 листопада 2020 року заперечення проти їх прийняття. Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Вислухавши представника позивача, яка в судовому засіданні вимоги позову з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримала, просила задовольнити, представника відповідача, який проти задоволення позову заперечував, просив відмовити, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та в рамках зарплатного проекту йому відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (картковий), на який перераховується заробітна плата позивача. 02 листопада 2019 року позивач намагаючись оплатити товар коштами з вказаного рахунку за допомогою платіжної картки, виявив неможливість здійснення вказаної операції. В подальшому на електронній пошті позивач виявив лист з заголовком «На Ваш рахунок накладено арешт», відповідно для кого банк повідомив, що банк змушений призупинити операції за його рахунками згідно з постановою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 28 жовтня 2019 року про накладення арешту у виконавчому провадженні № 59597374. 05 листопада 2019 року [PERSON] звернувся з трьома запитами до банку, пов`язаними з блокуванням коштів на його зарплатному рахунку: -№ 0511-1 від 05 листопада 2019 року, в якому просив: повідомити відповідно до якого процесуального документу та на підставі якого рішення банку заблоковано рахунки позивача; зазначити на яку саме суму накладено арешт та яким чином законодавством передбачено блокування отриманого доходу позивача у вигляді заробітної плати у повному обсязі; -№ 0511-3 від 05 листопада 2019 року, в якому просив: у зв`язку з неотриманням жодного офіційного документу щодо блокування рахунків, у відповідності до глави 72 Цивільного кодексу України та Правил та умов надання банківських- послуг, - надати інформацію в яких межах (на які суми) здійснено блокування рахунків позивача та з яких підстав накладено арешт на всі рахунки, а не на відповідну суму; -№ 0511-4 від 05 листопада 2019 року, в якому просив: у зв`язку з неотриманням жодного офіційного документу щодо блокування рахунків, негайно зняти арешт з рахунку, на який здійснюється нарахування заробітної плати позивача. Листом від 18 листопада 2019 року № 20.1.0.0.0/7-191108/6730 позивача було повідомлено про те, що банк не обмежує його у користуванні коштами у розмірі вище арешту. Банком накладений арешт на ту суму, яка визначена у постанові державного виконавця. Грошові кошти, за винятком 510,00 грн., можуть бути використані ним, для чого рекомендовано звернутися до служби підтримки клієнтів за номером 3700 або чату. З огляду на чергову невдалу спробу позивача розплатитися за придбані товари частиною коштів з вказаного рахунку (на рахунку після очікуваної банківської операції залишалися б кошти, в сумі, що перевищувала розмір 510 грн.), він 16 грудня 2019 року звернувся до служби підтримки клієнтів за номером 3700. Представником банку, уповноваженим на підтримку клієнтів, було спростоване твердження, викладене в листі від 18 листопада 2019 року про те, що банк не обмежує споживача у користуванні коштами. Так, представником служби підтримки клієнтів зазначено, що користування [PERSON] платіжною карткою неможливе щодо будь-яких транзакцій по зазначеному рахунку у зв`язку з арештом всього рахунку. Отже, як вбачається з 28 жовтня 2019 року та до теперішнього часу жодне платіжне доручення позивача, незалежно від суми платежу, не було виконане банком, також АТ КБ «Приватбанк» блокує будь-яку спробу зняття готівкових коштів з рахунку, незалежно від суми. Позивач не може користуватися платіжною карткою по рахунку, оскільки всі платежі незалежно від суми відхиляються. При спробі позивача зняти з рахунку будь- яку суму коштів, транзакцїї відхиляються з вказанням причини «занадто велика сума». Виходячи з принципу змагальності сторін та враховуючи, що згідно з ст. 72 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, позивач доводить порушення його прав належними, допустимими та достатніми доказами. Так, до позову позивач долучає відеозапис його спроб 10 лютого 2020 року отримати з терміналу АТ КБ «ПриватБанк» № САК390038 , розташованому за адресою: Печерська площа, 1, коштів з власного карткового рахунку в декількох різних сумах, включаючи досить символічну суму 50 грн. (а.с. 22) З зазначеного відеозапису вбачається, що жодна зі спроб не була результативною, включаючи спробу зняти 50 грн., - до позову також долучено відповідні роздруківки з терміналу АТ КБ «ПриватБанк» № САК390038 з часовою позначкою: 10.02.20, 12:30 в кількості 3 шт., в яких міститься запис (мовою оригіналу): «Транзакция отклонена по причине: 61 ~ слишком большая сума» (а.с. 20-21а). Одночасно додаються дві роздруківки з терміналу АТ КБ «ПриватБанк» № САК390038 з часовою позначкою: 10.02.20, 12:31, з яких вбачається залишок коштів на рахунку Позивача: доступно 371 762,63 (№ чека 2812693852 ), та після вирахування вартості роздруківки в розмірі 3 грн., доступно 371 759,63 грн. (№ чека 2812695488) (а.с. 18-19). Таким чином, відповідач, протиправно обмежив можливості останнього користуватися та розпоряджатися своєю власністю - коштами у більш ніж в 700 разів більшій сумі, ніж сума, зазначена в постанові про арешт коштів боржника від 28 жовтня 2019 року, винесеній державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дубровіним С.І. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] зазначає, що в порушення умов договору про банківське обслуговування та норм чинного законодавства, АТ КБ «Приватбанк» протиправно заблокував всі кошти на його рахунку № [NUMBER] , внаслідок чого він позбавлений можливості користуватися своєю власністю - грошовими коштами. У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захищеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, дії АТ КБ «Приватбанк» щодо позбавлення [PERSON] можливості користуватися грошовими коштами на поточному рахунку № [NUMBER] на всю суму коштів, які знаходяться на рахунку, а не в сумі стягнення 510 грн., є протиправними, оскільки вчинені банком з порушенням наступних норм законодавства. Так, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», за приписом якого виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, у системному зв`язку з ч. 3 ст. 56 Закону, за якою арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що кореспондується із абз. 3 листа Національного банку України «Про забезпечення виконання вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо виконання судових рішень» від 15 березня 2006 року № 3541, згідно з якими зупинення власних видаткових операцій банку за йото рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми. У відповідності до п. 1.17 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, згідно з якою банк здійснює зупинення видаткових операцій за рахунком клієнта в разі накладення на кошти арешту відповідно до законодавства України. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без установлення такої суми. Банк у разі відкриття рахунку клієнтом, щодо якого є публічне обтяження рухомого майна, накладене державиим/приватним виконавцем, зупиняє видаткові операції з такого рахунку на суму обтяження та відновлює видаткові операції за рахунком за умови, визначеної Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у порядку, визначеному внутрішніми процедурами банку. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що до яких за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. При цьому, судом встановлено, що відповідачем також порушено зобов`язання банківської установи щодо надання послуги здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, які передбачені умовами договору про банківське обслуговування, а також наступних законів. Відповідно до п. 32.3 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до якої, банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п. 22.6 ст. 22 цього Закону. Згідно з п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків(и) клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами. Також, суд звертає увагу на те, що заблоковані банком кошти знаходяться на рахунку позивача, призначеному для перерахування заробітної плати останнього. Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утриманий працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно з ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Принципи, закріплені в ст.ст. 3, 43 Конституції України, також знаходять своє відображення в положеннях ст. 97 Кодексу законів про працю та ст. 25 Закону України «Про оплату праці». Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Натомість, відповідачем на підставі постанови державного виконавця від 28 жовтня 2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 59597374 (в межах стягнення 510 грн.), - призупинив всі видаткові операції за рахунком № [NUMBER] , на якому наразі обліковуються заробітна плата позивача - грошові кошти у сумі, яка більш ніж в 700 разів перевищує суму, що зазначена в постанові державного виконавця. Таким чином, знаходять своє підтвердження доводи позивача щодо того, що відповідач діє протиправно, в порушення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність». При цьому, знаходять своє підтвердження доводи позивача щодо того, що відповідачем порушено зобов`язання банківської установи щодо надання послуги здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, які передбачені умовами договору про банківське обслуговування та також Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22. За таких обставин, дії відповідача щодо зупинення видаткових операцій за рахунком № [NUMBER] , [PERSON] в сумі, що перевищує суми стягнення вказану в постанові про арешт коштів боржника від 28 жовтня 2019 року ВП № 59597374, а саме, в сумі, що перевищує 510,00 грн. підлягають визнанню протиправними з покладанням на відповідача зобов`язання усунути перешкоди у користуванні позивачем зазначеним коштами. Наряду із зазначеним, вимоги [PERSON] щодо стягнення з АТ КБ «Приватбанк» пені за неналежне виконання зобов`язань у розмірі 1 091 914,09 грн. задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Слід зазначити, що згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В свою чергу, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини які виникли між сторонами, випливають із договору банківського обслуговування та не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів»,врегульовані главою 71 Цивільного кодексу України та ЗакономУкраїни «Про банки та банківську діяльність». Зокрема, ст.1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Тобто, банківський вклад не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів». Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки сплачує відсотки (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу жодним чином не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у розумінні ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, в цьому випадку положення п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється. Судом встановлено,що між сторонами укладено договір банківського рахунку, відповідно якого не передбачено відповідальність у вигляді пені. Позивач хибно ототожнює пеню, визначену в пп. 32.3.2 п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи га переказ коштів в Україні», визначену в розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, як міра відповідальності відповідно ст. 546 ЦК України та проценти за користування, як плата за користування чужими грошовими коштами, визначені ст.ст. 536, 1061, 1214 ЦК України, які мають різну правову природу та правове регулювання. Отже, оскільки позивачем невірно визначено правовідносини та їх правову природу, то й відповідно неправильно застосовано ст. 1061 ЦК України, яка регулює порядок оплати процентів за договором банківського вкладу, що неприпустимо застосування до вказаних правовідносин. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд вважає, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial