Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом, у якому просить усунути перешкоди [PERSON] у користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом позбавлення [PERSON] права користуватися житловим приміщенням, а саме користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зняти [PERSON] з реєстраційного обліку Комсомольського РВ управління державної міграційної служби у м. Херсоні; виселити з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - [PERSON] На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив такі обставини: [PERSON] являється власником майна - житлового будинку, що находиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок був придбаний на прилюдних торгах по реалізації арештованого нерухомого майна, про що зазначено в свідоцтві про право власності від 17.10.2012 року. До цього часу в квартирі зареєстрована [PERSON]. Будь - якого договору стосовно найму житла між позивачем та відповідачкою не укладено. Виклавши зміст ст.ст.16, 319,321,391 ЦК України, ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач зазначив, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2,3 встановлено певний порядок: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На думку позивача, оскільки відповідач позбавлений права власності на квартиру, а самостійного права користування вони не набули, тому на даний час проживають без законних підстав і підлягають виселенню. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив суд його задовільнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача - Комсомольського районного відділу у м. Херсоні управління Державної міграційної служби України у Херсонській області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач на підставі свідоцтва від 17.10.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за №3-2219, є власником житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вказаних норм закону у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Відповідно до ст.7 Закону України від11 грудня 2013 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою. На час розгляду справи жодного з рішень відносно відповідачки немає, а тому були відсутні підставі для зняття її з реєстрації у будинку, належному позивачу. При наявності вищезазначених обставин орган реєстрації може зняти особу з реєстрації, при цьому дозволу суду на зняття її з реєстрації не потребується. Виселення особи з житлового приміщення допускається лише з підстав, визначених законом. Позивач, як на правову підставу своїх вимог, послався на ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку», правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем не регулюються Законом України «Про іпотеку», оскільки на час розгляду справи будинок не є предметом іпотеки. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідачка проживає у будинку, оскільки реєстрація відповідачки у будинку не є доказом її проживання у будинку. Крім того, позивач не надав суду доказів того, що він мав дійсні наміри вселитися до будинку, а відповідачка чинить цьому перешкоди. Надана копії вимоги відповідачці про виселення з будинку не є належним доказом чинення позивачу у вселенні до будинку. Доводи представника позивача, що відповідача не допускають до будинку сторонні особи, не підтверджені жодними доказами. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині усунення перешкоди [PERSON] у користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом позбавлення [PERSON] права користуватися житловим приміщенням, а саме користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed