Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності в якій просив суд визнати за ним, право власності на будівлі та споруди: гараж - літ. «Б» - площею 34,14 кв. м., погріб - літ. «В» площею 12,82 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] а та право власності на земельну ділянку площею 0,0062 кадастровий №6312000000:24:003:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 20.06.2003 року йому дозволено будівництво гаража розміром 4,5 м. та 7,5 м. по [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на гараж по [ADDRESS] а від 19.07.2011 року гараж літ «Б» та погріб літ. «В» побудовано у 2008 році. Рішення ХІІІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради «Про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на права на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в [ADDRESS] » №562- VІ від 26.08.2011 року надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на права на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в [ADDRESS] а орієнтованою площею 0,0055 га. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122237208 від 27.04.2018 року земельна ділянка площею 0,0062 кадастровий №6312000000:24:003:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови належить Відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 04.01.2012 рок; видавник Міськрайонне управління Держкомзему у місті Чугуїв і Чугуївському районі Харківської області. Таким чином позивачем було збудовано гараж на земельній ділянці, яка виділялася Чугуївською міською радою Харківської області, однак після будівництва вказаного гаражу виявилося, що земельна ділянка на якій він побудований належить відповідачу, а тому позивач не може належним чином його оформити та зареєструвати у встановленому законом порядку. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с. 21). Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 22). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачами ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради №104/29 від 20.06.2003 року надано дозвіл [PERSON] на будівництво гаража розміром 4,5 м. та 7,5 м. по [ADDRESS] . 13.05.2011 року рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради №260 від 13.05.2011 року вирішено присвоїти гаражу, що збудований [PERSON] по [ADDRESS] на підставі рішення Виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 20.06..2003 №104/29 «Про дозвіл [PERSON] на будівництво гаража по [ADDRESS] », наступну поштову адресу: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на гараж по [ADDRESS] а від 19.07.2011 року гараж літ «Б» та погріб літ. «В» побудовано у 2008 році. Рішення ХІІІ сесії VІ скликання Чугуївської міської ради «Про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на права на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в [ADDRESS] » №562- VІ від 26.08.2011 року надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання Державного акту на права на земельну ділянку для обслуговування існуючого гаража в [ADDRESS] а орієнтованою площею 0,0055 га. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №122237208 від 27.04.2018 року земельна ділянка площею 0,0062 кадастровий №6312000000:24:003:0040, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 04.01.2012 рок; видавник Міськрайонне управління Держкомзему у місті Чугуїв і Чугуївському районі Харківської області. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) відповідно до ч.2 ст.333 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). У відповідності до ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-У - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувану. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI; (Підпункт «ґ» пункту 18 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2). Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-2цс15 від 11.02.2015, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Ст.14 Конституції України передбачає, що право власності громадян на землю гарантується Конституцією і це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Outcome: approved