Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що він є інвалідом ІІ групи з 1997р., діагноз - параноїдальна шизофренія. Починаючи з червня 2010р. він у власній квартирі проживав в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], на прохання якої 15.06.2011р. між ними був зареєстрований шлюб. Однак влітку 2012р. стало відомо про те, що він не є власником квартири, так як продав її [PERSON] У вересні 2012р. він виявив договір купівлі-продажу даної квартири, а наприкінці 2012р. відповідачка поміняла замки у квартирі, вигнала його та вивезла все майно. З самого початку спільного шлюбу він не бачив та не відчував з боку відповідача нормального людського відношення до себе, вона часто приходила в нетверезому стані та влаштовувала скандали, провокуючи його на бійки. Все це дає йому підстави стверджувати, що відповідач не бажала створювати сім'ю, а переслідувала цілі заволодіти його майном, скориставшись його захворюванням. Тому вважає, що шлюб, який укладений між ними є недійсним, так як відповідач укладала його переслідуючи корисливі мотиви - заволодіння чужим майном. Просив суд визнати недійсним шлюб, укладений 15.06.2011р. у відділі ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції між ним та відповідачем [PERSON] В судовому позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Тому суд, враховуючи думку позивача та його представника, які не заперечили проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд розглянув справу у відсутності останньої ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази у справі справи, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 42 СК України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Ст. 40 СК України визначено шлюб, який визнається недійсним за рішенням суду, а згідно з ч. 2 цієї статті, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ст. 44 СК України, у випадках, передбачених ст. 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому відділом ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції шлюбі з 15.06.2011р., актовий запис № 787 (а.с.3). [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 1997р., встановлено довічно (а.с.4,25), діагноз захворювання - параноїдна шизофренія. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 29.09.2010р. (а.с.26) [PERSON] «продавець» передав, а [PERSON] «покупець» прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання даного договору недійним (а.с.14-15,17). Ухвалою суду від 11.10.2013р. (а.с.54) провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.04.2014р. (а.с.58-61), яке набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с.64-65), позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.09.2010р. квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений та зареєстрований нотаріусом [PERSON] - з моменту його укладення. Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] до укладення вказаного вище договору знала про психічний стан здоров'я [PERSON], однак все одно 29.09.2010р. уклала з ним договір, який в подальшому позбавляв позивача права на житло, а згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При цьому, шлюб між сторонами, який позивач просить визнати недійсним, зареєстровано після укладення вказаного вище договору - 15.06.2011р. Так, в судовому засіданні встановлені підстави вважати, що оспорюваний шлюб є фіктивним, оскільки у відповідача [PERSON] не було наміру створити з [PERSON] сім'ю та набути права та обов'язки подружжя. В той же час будь-яких доказів, які б спростовували наведені позивачем обставини, на які останній посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відповідачем [PERSON] суду не подано, а неодноразова неявка останньої в судові засідання свідчить про її байдуже ставлення до шлюбу з позивачем. Відповідно до абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК) (2947-14). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Слід відмітити, що даних про те, що на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують небажання [PERSON] створити сім'ю, судом не здобуто. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що є всі підстави позов [PERSON] задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved