Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

\~ \~Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що 21 лютого 2018 року відповідач позичив у нього 6500 гривень, які зобовязався повернути відповідно 02.03.2018 року 5000 гривень та 01.04.2018 року 1500 гривень. Цього ж дня [PERSON] позичив у позивача ще 600 гривень, які повинен був віддати 01.04.2018 року, про що свідчать розписки, які відповідач видав на його імя, як документ, який свідчить про передачу йому вказаної суми грошових коштів та гарантією повернення. Коли термін повернення зазначених грошей закінчився, відповідач добровільно грошовий борг у загальному розмірі 7100 гривень йому не повернув. Просить суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] 7473,39 грн. боргу, 704 грн. 80 коп. судового збору та 1300 грн. витрат за професійну правничу допомогу. Позивач в підготовче судове засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності,позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання судове засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності,позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання сторін, приходить до наступних висновків. 21 лютого 2018 року відповідач позичив у позивача 6500 гривень, які зобовязався повернути 02.03.2018 року 5000 гривень та 01.04.2018 року 1500 гривень. Цього ж дня [PERSON] позичив у позивача додатково 600 гривень, які повинен був віддати 01.04.2018 року, про що свідчать розписки, які відповідач видав на його імя, як документ, який свідчить про передачу йому вказаної суми грошових коштів та гарантією повернення (а.с. 7-8). Коли термін повернення зазначених грошей закінчився, відповідач добровільно грошовий борг у загальному розмірі 7100 гривень позивачу не повернув. Відповідно до п.1\~ст.14 ЦК України\~цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.п.8,9 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Нормою ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~встановлено, що підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника. Відповідно до вимог\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей\~525\~та\~526 ЦК України\~зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позичальник має право на одержання від боржника суми боргу, з урахуванням одержання відсотків, встановлених договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказана позика не є безпроцентною відповідно до ч. 2\~ст. 1048 ЦК України. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року №6-50цс16,яка є правовою позицією. У випадку невстановлення договором позики розміру процентів після спливу передбаченого в ньому строку повернення коштів слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 7.09.2016 (справа №6-1412цс16) В правовій позиції ВСУ \~у справі за № 6-996цс17 зазначено,що\~відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. В правовій позиції ВСУ у справі\~№ 6-1967цс15\~від 11 листопада 2015\~року зазначено,що \~відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження\~ укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.411 ЦПК України правова позиція касаційної інстанції є обовязковою для судів першої інстанції. Таким чином, суд приходить до висновку,що відповідач [PERSON] на підставі письмової розписки взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти, які зобовязаний повернути згідно розрахунку станом на 02 липня 2018 року - 7100 грн. Відповідно до\~ст.1050 ЦК України\~та ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, що прострочив виконання грошових зобовязань, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок трьох відсотків річних з простроченої суми становить: за період з 02 березня 2018 року по 02 липня 2018 року:сума боргу 7100 грн., кількість днів 122; сума трьох відсотків становить (7100 грн. *3%/122*100)=174,59 гривень. Таким чином відповідач [PERSON] повинен повернути позивачу кошти у сумі 7100 гривень боргу, інфляційну суму 198,80 гривень, за період з березня 2018 року по липень 2018 року та 3% річних 174,59 грн., що в сумі становить 7473,39 гривень. У відповідності до ст.206 ч.1,4 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії розгляду справи. У разі визнання відповідачем позову, суд виносить рішення про задоволення позову. Згідно ст.142 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню сплачений позивачем судовий збір та витрати за правові послуги, оскільки суду надано докази того, що позивач їх оплатив. За таких обставин, суд приходить до висновку,що позовні вимоги є підставні та підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного та\~ст.15,16,526,625,1046,1047,1048,1049 ЦК України\~,правових позицій ВСУ у справі за № 6-996цс17, в справі №6-1412цс16, в справі\~№ 6-1967цс15, та

Outcome: approved