Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просить встановити факт, що він, [PERSON] , [INFO] , є двоюрідним братом [PERSON] , який помер [INFO] . Також, просить встановити факт, що архівний витяг з рішення сесії Угринівської сільської ради Горохівського району від 27 грудня 1993 року №14/2 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», який виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом п`ятої черги на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 2,19 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №660924 від 25 вересня 2007 року, а також право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га та площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 27 грудня 1993 року №14/2, як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивує свій позов тим, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON] . Позивач є його єдиним спадкоємцем за законом п`ятої черги, прийняв спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні документи, які підтверджували з ним родинні відносини та будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, у позивача також виникла необхідність у встановленні факту належності документа, оскільки при видачі рішення Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області №14/2 від 27 грудня 1993 року спадкодавця помилково зазначили « [PERSON] », хоча правильно має зазначатись « [PERSON] ». Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги свої підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідачка в судове засідання не з`явився, однак в письмовій заяві до суду просив розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Суд, заслухавши думку позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з статтею 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. А відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Свідоцтвом про народження позивача стверджується, що він народився [INFO] і записаний як « [PERSON] ». Паспортом громадянина України серії [NUMBER] стверджується, що заявник записаний як [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 12 вересня 2019 року за №00023923242 вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] Згідно з архівною довідкою Державного архіву Волинської області за №711/01.27 від 02 жовтня 2019 року, по метричних книгах Іоанно-Богословської церкви села Губин Луцького повіту Волинської губернії встановлено, що « [PERSON] » син [PERSON] «так у документі» народився [INFO] в селі Угринів (актовий запис №50 від 08 серпня 1910 року). Батько: « [PERSON] ; так у документі»; Мати: « [PERSON] ; так у документі». Згідно з архівною довідкою Державного архіву Волинської області за №710/01.27 від 02 жовтня 2019 року, по метричних книгах Іоанно-Богословської церкви села Губин Луцького повіту Волинської губернії встановлено, що [PERSON] син [PERSON] «так у документі» народився [INFO] в селі Угринів (актовий запис №21 від 30 травня 1939 року. Батько: [PERSON] син [PERSON] «так у документі»; Мати: [PERSON] дочка [PERSON] «так у документі». Свідки, [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання ствердили, що померлий [INFO] [PERSON] був двоюрідним братом позивача [PERSON] , [INFO] . Крім того, як вбачається з архівного витягу з рішення сесії Угринівської сільської ради Горохівського району від 27 грудня 1993 року №14/2 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», дане рішення було видане на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , хоча як вбачається з свідоцтва про смерть останній значиться як [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити повністю. Щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем, то суд, вважає, зазначити наступне. З заповіту, складеного [PERSON] 16 червня 2014 року, який було посвідчено секретарем Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №11 вбачається, що він все належне йому майно, заповів [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . А згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . З спадкової справи після померлого [PERSON] вбачається, що від імені АТ КБ «ПриватБанк» до Горохівської державної нотаріальної контори надходила претензія кредитора. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Так як спадкоємець за заповітом [PERSON] помер та своїх спадкових прав після смерті [PERSON] не оформив, то спадкування майна після смерті останнього буде відбуватись за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 лютого 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Довідкою Городищенської сільської ради Горохівського району Волинської області №282 від 08 серпня 2019 року стверджується, що спадкодавець [PERSON] одружений не був, дітей не мав. Спадкоємцями майна за законом після його смерті був [PERSON] , який помер [INFO] , а також позивач [PERSON] . З відповіді Горохівської державної нотаріальної контори за №01-09/267 від 23 березня 2020 року вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заведена. Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №660924 від 25 вересня 2007 року спадкодавцю належала земельна ділянка відповідних розмірів. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] , є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом п`ятої черги, прийняв спадщину в установленому законом порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. А тому суд, вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом п`ятої черги на житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 2,19 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №660924 від 25 вересня 2007 року, як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з тим, відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з рішенням Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області №14/2 від 27 грудня 1993 року, [PERSON] було безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га та площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом. Успадкувавши спадкове майно, він успадкував право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved