Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить відшкодувати моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоровя, в сумі 60 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 20.11.1967 року по 02.01.1974 року та з 12.06.1974 року по 08.09.2003 року. 08 вересня 2003 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Позивачу були встановлені професійні захворювання. Відповідно до довідки МСЕК м. Суми ступінь втрати працездатності склала 60% первинно та встановлено II групу інвалідності безтерміново. Отримані позивачем професійні захворювання спричинили моральні та фізичні страждання. Позивач має постійну задишку при незначних навантаженнях, кашель з виділенням слизового харкотиння, приступи утрудненого дихання, загальну слабкість, швидку втому, шум у вухах та голові. Він змушений постійно лікуватися як амбулаторно, так і в стаціонарах. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, потерпілий отримує щомісячну страхову виплату в сумі 2922,46 грн., вважає, що фонд в повному обсязі здійснює свої функції. Зазначив, що відділення ВД ФССНВ у м. Суми є неналежним відповідачем по даній справі та не може, згідно чинного законодавства, відшкодовувати моральну шкоду. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що з 20.11.1967 року по 02.01.1974 року та з 12.06.1974 року по 08.09.2003 року позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-8). 08 вересня 2003 року звільнений за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудового книжки (а.с.8). Позивач працював за професією електрозварювальника. Згідно до акту розслідування професійного захворювання №74 від 23 червня 2003 року позивачу встановлені такі професійні захворювання: Пневмоконіоз 1 ст. s|s,1/1. [PERSON] обструктивний бронхіт II ст. токсико-пилової етіології в фазі загострення. Емфізема легень IІ ступеня за змішаним типом з перевагою обструкції. Захворювання професійне. (Основний діагноз). ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, Гіпертонічна хвороба II ст. СН ІІ [PERSON] персістіруючий гепатит в фазі неповної ремісії. Дисциркуляторна енцефалапатія змішаного генезу II ст. з ХНМК в вертебро-базилярному басейні, правобічній пірамідній недостатності, астеноневротичним і вестибуло-атактичним синдромами. Виражений РОХП переважно в шийно-грудному і попереково-крижовому відділах, спондилоартроз, спондиломестез С4, стеноз хребтового каналу в шийному відділі. Випадання дисків L4-L5; L5-S1 нестабільність зі стійким больовим синдромом і полірадикулярним синдромом. Нейросерсорна туговухість ІІІ ст.. неясного ґенеза (Супутній діагноз) (а.с.9-10). У п. 14 акту зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість технологічного процесу, неефективність засобів індивідуального захисту органів дихання. У п. 17 [PERSON] зазначено, що роботодавець не забезпечив виконання вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до повітря робочої зони» № п.п.1.11, 3.1, 4.25, «Інструкції по утриманню виробничих приміщень» №658-66 п.66, 78 , яким підтверджено наявність вини роботодавця, який не створив здорових та безпечних умов праці, як того вимагала ст. 6,7,13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 9). Згідно довідки Фтизіатричної МСЕК м. Суми від 29 вересня 2003 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60%та встановлено II групу інвалідності, потребує лікування у пульмонолога (а.с. 11). Позивач є непрацездатним, йому рекомендований нагляд у терапевта, невропатолога, пульмонолога, гастроентерелога та санаторно-курортне лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з досліджуваних судом документів, умови праці позивача на підприємстві відповідача не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки є шкідливими, проводилися в умовах перевищення гранично допустимих концентрацій небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставі ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно розяснення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що в даному випадку обовязок відшкодування моральної шкоди позивачу лежить саме на відділенні виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, оскільки на момент встановлення факту заподіяння шкоди саме на фонд було покладено обовязок відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 19 000 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Outcome: partial