Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним в якому зазначив, що з 2002 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], був пов'язаний з ним спільним побутом та мав взаємні права та обов'язки. [INFO] після тяжкої хвороби, [PERSON] помер. Після того, як позивач поховав [PERSON] він звернувся до 11-ї Київської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В ході прийняття спадщини позивачу стало відомо, що 22.11.2005 року [PERSON] вчинив заповіт, яким після своєї смерті заповів все належне йому майно [PERSON] про що під час спільного життя позивачу не говорив. Вважаючи себе єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] та за відсутності факту реєстрації між померлим та позивачем шлюбу, просив встановити факт його проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу з вересня 2002 року та по день його смерті для прийняття спадщини. Крім цього вказував на те, що померлий [PERSON] за свого життя страждав на тяжкі хвороби, які можливо і стали причиною його смерті, тому він під час вчинення заповіту на ім'я відповідача [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тому вказаний заповіт від 22.11.2005 року слід визнати недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Пояснили, що позивач та померлий [PERSON] познайомилися в жовтні 1993 року під час спільної роботи на заводі «Ремточмеханіка». Тривалий час підтримували дружні стосунки, а з 2002 року почали спільно проживати. За час спільного життя, питання про реєстрацію шлюбу між ними вирішено не було. З червня 2002 року померлий [PERSON] почав хворіти та періодично проходив лікування в медичних закладах. У зв'язку із загостреннями цукрового діабету, постійно прогресуючою катарактою та гіпертонією, поводився неадекватно, був агресивний, інколи забував де знаходиться, що стало причиною його звернення до лікаря психіатра. Відмітили, що в період вчинення померлим [PERSON] заповіту на ім'я відповідача [PERSON], позивач був відсутній на території України. Про [PERSON] померлий [PERSON] за свого життя позивачу нічого не говорив. Наміру про вчинення на останню заповіту не виказував. Крім цього вказували на те, що після постановлення судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру померлого [PERSON], по підробленим документам, від імені [PERSON] квартира [ADDRESS], яка належала померлому була реалізована третім особам - [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із чим, було заведено відповідне кримінальне провадження. Відповідач [PERSON] та її представники в судовому засіданні заперечували факт проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вказували на те, що померлий є родичем відповідача [PERSON] тому в листопаді 2005 року сам звернувся із пропозицією, заповісти все належне йому майно [PERSON], що й було зроблено. Під час посвідчення заповіту приватним нотаріусом [PERSON] було перевірено стан померлого [PERSON] та засвідчено його волю. При спілкуванні відповідача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] з померлим [PERSON] останній, ніколи не згадував про проживання з позивачем та вони його ніколи не бачили. Вказували на те, що померлий проживав сам, мав негативне ставлення до жінок, тому ніколи й не був одружений. У зв'язку із вказаним, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляд справи судом повідомлялися. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та експерта, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] познайомився з позивачем в жовтні 1993 року під час їх спільної роботи на заводі «Ремточмеханіка». Дана обставина сторонами не заперечувалась. З вказаного вище часу, позивач та [PERSON] перебували в дружніх відносинах. Позивач у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком не перебував. З 2002 року стан здоров'я [PERSON] став погіршуватися і він вимушений був звертатися за допомогою до медичних закладів. У грудні 2004 року [PERSON] звернувся до лікаря - психіатра, який констатував наявність у нього помірно виражених інтелектуально - мнестичних порушень. В березні 2005 року при зверненні за амбулаторною медичною допомогою до лікаря -психіатра [PERSON] у [PERSON] було виявлено дисмнестичні порушення на протікаючи та минулі події, розлади критики, періодичні переживання тривоги та страх, що було тлумачено, як прояви «дементного синдрому» у рамках «дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступенів». [INFO] [PERSON] помер. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що при зверненні [PERSON] до нього за психіатричною допомогою він вважав позивача дружиною останнього, оскільки про це свідчила їх поведінка та відношення самого померлого до позивача. Крім цього вказував на те, що діагноз, який був поставлений [PERSON] відповідав дійсності виходячи із його стану здоров'я про що й було зроблено відповідні записи в медичній документації. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказували на те, що померлий з 2002 року проживав з позивачем однією сім'єю, вів спільне господарство та мав взаємні права та обов'язки. Про відповідача [PERSON] померлий їм ніколи не казав та не виявляв свого наміру вчиняти на неї заповіт, хоча вони з ним довгий час дружили та спілкувалися, аж до моменту його смерті. Повідомили, що їм нічого не відомо з приводу наявності у померлого родинних зв'язків із відповідачем [PERSON] З заяви [PERSON] вбачається, що позивач та померлий [PERSON] з 2004 року по 2011 року проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Неодноразово, у вказаний період приїздили для спільного відпочинку в м. Феодосія, де й відпочивали у її будинку. З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2007 року між померлим [PERSON] та ЗАТ «Охорона - Комплекс» було укладено договір №7/0113сп спостереження за технічними засобами сигналізації, що знаходиться на квартирі (інших приміщеннях) громадян відповідно до умов якого, останнім було взято під спостереження сигналізацію, що встановлена на об'єкті за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON]. Відповідно до оперативної картки на квартиру, що охороняється позивач був єдиною довіреною особою померлого, що свідчить про його відношення до позивача. Згідно із договором - замовлення №7.10955.З на організацію та проведення поховання від 08.08.2012 року позивач організував поховання [PERSON] після його смерті. Відповідно наданих позивачем рахунків ним, спільно з померлим [PERSON] сплачувалися кошти за утримання квартири померлого. За змістом п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Законодавцем встановлено, що «сім'я» на відміну від «шлюбу» є проживанням осіб, пов'язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов'язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім'ї не існує спеціального порядку реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Враховуючи пояснення позивача та його представника, співставивши їх із поясненнями відповідача [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази та покази допитаних судом свідків, суд приходить до висновку про те, що померлий [PERSON] дійсно проживав разом із позивачем однією сім'єю, мав спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, однак шлюб між ними зареєстрований не був. Разом із цим, враховуючи набрання чинності ЦК України 01.01.2014 року і віднесення ним осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини до кола спадкоємців четвертої черги, встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для подальшого прийняття спадщини до 01.01.2004 року, не буде мати жодного юридичного значення, тому в цій частині вимоги позивача не відповідають нормам чинного законодавства та підлягають відхиленню. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], оскільки він є чоловіком відповідача [PERSON], після надання показів отримав право представляти її інтереси на підставі довіреності та фактично зацікавлений у результаті розгляду справи. Інші досліджені в судовому засіданні докази, висновків суду не спростовують. Щодо вимоги про визнання заповіту недійсним, суд вважає за необхідне відмітити наступне. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що оскільки позивач проживав з померлим [PERSON] однією сім'є без реєстрації шлюбу, він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], тому в розрізі норм чинного законодавства, він є заінтересованою особою та має право звертатися до суду із позовом про визнання заповіту недійсним. Як вбачається з акту судово - психіатричного експерта №660 від 11.08.2014 року померлий [PERSON] за своїм психічним станом на час укладення заповіту на ім'я відповідача [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На час укладення спірного заповіту страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно - дисметаболічно-соматогенного ґенезу з вираженням інтелектуально-мнестичними та емоційно-вольовими порушеннями і за своїм психічним станом тоді не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], лікаря - психіатра [PERSON] підтверджують відомості, які містяться в акті судово - психіатричного експерта про дивну поведінку померлого [PERSON] та його можливу хворобу. Допитаний в судовому засіданні лікар судово - психіатричний експерт, який був лікарем - доповідачем під час проведення судово - психіатричної експертизи [PERSON] підтвердив ті відомості, які містить акт судово - психіатричного експерта №660 від 11.08.2014 року та вказав на те, що матеріали, які були надані для проведення судово - психіатричної експертизи дали змогу експертам прийти до висновку, який міститься в наданому суду акті. Висновки судово - психіатричного експерта у встановленому законом порядку зацікавленими особами не спростовані, тому оцінюються судом в сукупності з іншими доказами, які надані суду та ним досліджені. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що позовна вимоги про визнання заповіту, вчиненого [PERSON] 22.11.2005 року на ім'я відповідача [PERSON] недійсним, є правомірною та підлягає задоволенню, оскільки під час його вчинення померлий [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому вчинений заповіт не відповідав дійсній волі померлого. Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять та сторонами не надані. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердженні пояснення відповідача [PERSON] про те, що померлий [PERSON] був її родичем, оскільки жодного доказу на підтвердження цієї обставини суду надано не було. Оскільки позивач не ставить питання про розподіл судових витрат, це питання судом не розглядалося. У зв'язку із вищенаведеним,

Outcome: partial