Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з метою відкриття карткового рахунку та видачі йому спеціального платіжного засобу - платіжної картки приєднався до публічного договору приєднання, запропонованого ПАТ КБ «ПриватБанк» в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/ru/terms/, надавши у відділенні банку відповідну заяву. Позивачу відповідачем було відкрито картковий рахунок та видано спеціальний платіжний засіб - платіжну картку [NUMBER]. Кредитний ліміт на картковому рахунку було встановлено 0 грн. На картковому рахунку позивач не зберігав гроші, кредитний ліміт було встановлено 0 грн., проте з рахунку було списано кошти у розмірі 7 987,62 грн. 04.11.2016р. відповідачем листом № 20.1.0.0.0/7-20161026/2560 було відмовлено позивачу у повернені грошових коштів, які були списані 05.08.2016р. Відмовляючи у поверненні грошових коштів відповідач зазначив, що для успішного переказу коштів з картки на картку необхідно ввести номер картки відправника, термін її дії та CVV2код, а також номер картки одержувача. Після чого транзакція повинна підтверджуватися 3Dsecure. Даний протокол додає додатковий крок авторизації користувача при оплаті покупки в інтернет-магазині. На першому кроці використовується: номер картки, термін її дії, ім'я власника картки і код перевірки її справжності (наприклад, CVV2). На другому кроці, використовуючи протокол 3D-Secure, сайт магазину показує сторінку банку-емітента картки, на якій пропонується ввести додатковий захисний код. Його клієнт банку отримує за допомогою СМС-повідомлення на свій номер мобільного телефону. Спеціальний тризначний код безпеки платежів через Інтернет (CVV2-), згідно вимог МПС Visa International і MasterCard наноситься банком-емітентом на платіжну карту друкарським способом, а це значить - що третя особа, яка фактично використовувала в мережі Інтернет платіжну карту позивача, мала інформацію про номер картки, CVV2-код, термін дії картки та інших персональних даних власника картки. У лютому 2018 року до позивача телефоном звернувся державний виконавець Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Алізадзе Г.А., з розмови з яким позивач дізнався про відкрите виконавче провадження ВП 55508069 та борг у розмірі 18 046 грн. 34 коп. Зазначене виконавче провадження було відкрито при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Завалієва А.А. № 6913 від 10.07.2017р., який було вчинено для стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 05.01.2012р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 24.05.2017р., грошових коштів у сумі 18 046 грн. 34 коп., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 787 грн. 19 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2 611 грн. 36 коп.; заборгованості з пені та комісії у розмірі 5 312 грн. 25 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 835 грн. 54 коп. Строк, за який здійснюється стягнення - період з 05.01.2012р. по 24.05.2017р. Одразу після того як позивач дізнався про наявність зазначеного боргу, 15.02.2018р. він оплатив борг (разом з виконавчим збором згідно Закону України «Про виконавче провадження»). Після отримання зазначених коштів на рахунок Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, державний виконавець Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Алізадзе Г.А. 15.02.2018р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, якою виконавче провадження було закінчено у зв'язку з оплатою боржником у повному обсязі та фактичним виконанням рішення. На сьогоднішній день, за інформацією позивача, відповідач продовжує нараховувати проценти, пеню, штрафні санкції на кредит, що був несанкціоновано знято з картки позивача внаслідок шахрайських дій невідомих осіб. За викладеного, з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач і звернувся до суду з даним позовом (а.с. 1 - 15). Представник позивача надав до суду заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 95). Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, найменування відповідача змінено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк». Представник відповідача АТ «КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, відзив на позов та докази на його обґрунтування до суду також не надав (а.с. 76 - 77). Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з'явився, надав до суду копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис 10 липня 2017 року за реєстровим номером 6913, а також заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 79 - 93). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 05.01.2012р. [PERSON] з метою відкриття карткового рахунку та видачі йому спеціального платіжного засобу - платіжної картки приєднався до публічного договору приєднання, запропонованого ПАТ КБ «ПриватБанк» в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/ru/terms/, надавши у відділенні банку відповідну заяву (а.с. 83 - 84). Позивачу відповідачем було відкрито картковий рахунок та видано спеціальний платіжний засіб - платіжну картку [NUMBER]. 10 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 6913, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 05 січня 2012 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 24.05.2017р., грошових коштів у сумі 18 046 грн. 34 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 787 грн. 19 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 2 611 грн. 36 коп.; заборгованості з пені та комісії у розмірі 5 312 грн. 25 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 835 грн. 54 коп., стягнення здійснюється за період з 05 січня 2012 року по 24 травня 2017 року (а.с. 80 - 93). На підставі даного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Алізадзе Г.А. було відкрито виконавче провадження № 55508069 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 18 046 грн. 34 коп. 15.02.2018р. [PERSON] оплатив борг разом з виконавчим збором згідно Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 18 зворот). Після отримання зазначених коштів на рахунок Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, державний виконавець Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Алізадзе Г.А. 15.02.2018р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, якою виконавче провадження було закінчено у зв'язку з оплатою боржником у повному обсязі та фактичним виконанням рішення (а.с. 19). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17. У виконавчому написі від 10 липня 2017 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути з позивача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», стягуються за кредитним договором від 05 січня 2012 року та розрахунком заборгованості за договором станом на 24 травня 2017 року. Строк, за який провадиться стягнення в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса, визначено з 05 січня 2012 року по 24 травня 2017 року, тобто більше трьох років з дня виникнення права вимоги у банківської установи. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу виконаний працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафами, який покладений нотаріусом в основу оскаржуваного виконавчого напису не є доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, а є лише відображенням розрахунку заборгованості здійсненого стягувачем. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами. Крім того, у виконавчому написі не зазначено документів на підставі яких його здійснено, а строк за який проводиться стягнення становить більше 5 років, що перевищує трирічний строк позовної давності. Усе вищевикладене вказує на наявність спору між сторонами, який може бути вирішений лише в судовому порядку. Ураховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача сплачених останнім грошових коштів на виконання оскаржуваного виконавчого напису, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги позивача про зобов'язання відповідача припинити вчинення протиправних дій щодо безпідставного обліку відсотків та штрафних санкцій (пеня, штрафи) за договором, укладеним з [PERSON], зобов'язати АТ КБ «ПриватБанк» виключити відомості про [PERSON] з усіх інформаційних реєстрів в яких здійснюється накопичення інформації про боржників та іншим шляхом не розповсюджувати інформацію про позивача, яка створює враження про наявність в нього невиконаних зобов'язань, зокрема, звернутися до бюро кредитних історій для виключення даних про [PERSON] з кредитної історії, суд прийшов до наступного висновку. Так, в матеріалах справи наявна Анкети-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписана сторонами та на підставі якої, як стверджує сам позивач, йому було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку [NUMBER], тобто між сторонами існують договірні відносини, які в судовому порядку позивачем не оскаржувалися (докази протилежного матеріали справи не містять). Крім того, суд критично оцінює звернення позивача до Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, як доказ відсутності у нього заборгованості перед банком, оскільки за результатами розгляду поданої заяви, позивача було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю фактів, які б підтверджували наявність протиправних дій відносно нього, за відсутністю ознак кримінального правопорушення, відомості до ЄРДР районним відділом поліції не вносилися, досудове слідство не здійснювалось. В поданому до суду позові [PERSON] не оскаржує укладений між сторонами по справі договір, нараховану по ньому заборгованість, тоді як вимоги про зобов'язання відповідача припинити нараховувати позивачу штрафні санкції, виключити його з реєстру боржників тощо є похідними, а отже заявлені передчасно та не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн. (а.с. 28). Решта суми, яку заявляє позивач до стягнення з відповідача як судові витрати по справі не були підтверджені останнім відповідними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial