Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядько» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні, яка мотивована тим, що 28 лютого 2017 року він був звільнений згідно ст..38 КзПП України за власним бажанням з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько», де працював начальником дільниці підземним. В день його звільнення роботодавець не провів з ним остаточний розрахунок в сумі 30\~485 грн. 04 коп. 03 вересня 2019 року Селидівським міським судом Донецької області було ухвалено рішення за його позовом до ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2017 року по 20.06.2019 року. Оскільки роботодавець лише 12 серпня 2020 року зробив з ним повний остаточний розрахунок при звільненні і виплатив у повному обсязі йому всю заборгованість в сумі 30\~485 грн. 04 коп., то він вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 20 червня 2019 року по 12 серпня 2020 року. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20 червня 2019 року по 12 серпня 2020 року в сумі 196\~603 грн. 18 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.09.2021 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав відзив, в якому зазначив, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03.09.2019 року по справі № 242/3889/19 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько» заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 року у розмірі 30\~485,04 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні , починаючи з 28.02.2017 року по 19.06.2019 року в сумі 152\~027,28 грн., яке було змінено постановою Донецького апеляційного суду від 23.10.2019 року та з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядько» на користь позивача було стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2017\~року по\~19.06.2019\~року в\~сумі 268\~393,84 грн. без утримання податку та обов`язкових платежів. В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий 2017 рік у розмірі 30\~485,04 грн. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03.09.2019 року залишено без змін. Виконання відповідачем постанови Донецького апеляційного суду від 23.10.2019 року в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2017 року по 19.06.2019 року в сумі 268\~393,84 грн. підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка О.В. від 07.02.2020 року ВП № 60738784. Відповідач не згодний з розрахунком позивача середнього заробітку та вважає, що сума компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.06.2019 року по 12.08.2020 року складає 135\~135,36 грн.(288 днів(кількість днів затримки розрахунку) х 469,22 грн.(середньоденна заробітна плата позивача). Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, вважає, що заявлені позивачем до стягнення суми середнього заробітку є неспівмірними із розміром заборгованості по нарахованій та не виплаченій на день звільнення заробітної плати. Крім того, вважає, що позивачнм було пропущено строк подачі позову, оскільки відповідач розрахувався з позивачем у серпні 2020 року, а з позовом позивач звернувся лише у вересні 2021 року. У зв`язку з чим, просить застосувати до позову [PERSON] позовну давність та у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 р. в сумі 30 485 грн. 04 коп., середній заробіток за весь час затримки з розрахунку при звільненні починаючи з 28.02.2017 р. по 19.06.2019 р. в сумі 152 027 грн. 28 коп., всього в сумі 182 512 грн. 32 коп. без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Постановою Донецького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року змінено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 року по 19 червня 2019 року в сумі 268393 гривень 84 копійки, без утримання податку та обов`язкових платежів. Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та, відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України,\~не підлягає\~доказуванню,\~що [PERSON] \~дійсно працював\~у Публічного\~акціонерного товариства\~«Шахта імені\~О.Ф.Засядька» з 13.03.2002\~року по\~28.02.2017\~року та\~звільнений з\~підприємства на\~підставі ст.\~38\~КЗпП України\~за власним\~бажанням відповідно\~до наказу\~№ 780\~к від\~28.02.2017\~року.\~В день\~звільнення з\~ним не\~було проведено\~повного розрахунку\~всіх належних\~йому сум,\~станом на\~03.09.2019\~року(день\~ухвалення рішення\~суду)\~ відповідач\~мав заборгованість\~перед позивачем\~по заробітній\~платі у\~розмірі 30\~485\~грн.\~04\~коп.;\~середньоденна заробітна\~плата [PERSON] \~становить 469\~грн.\~22\~коп.,\~стягнуто з\~Публічного акціонерного\~товариства «Шахта\~імені О.Ф.Засядька»\~на користь\~ [PERSON] середній\~заробіток за\~весь час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 28\~лютого 2017\~року по\~19\~червня 2019\~року в\~сумі 268393\~гривень 84\~копійки, відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем 12 серпня 2020 року, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Литвиненко О.В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 60738784 від 07.02.2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 242/3888/19, виданого 15.11.2019 року Донецьким апеляційним судом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2017 року по 19 червня 2019 року в сумі 268393 грн. 84 коп. без утримання податку та обов`язкових платежів, закінчено у зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить застосувати позовну давність щодо стягнення середнього заробітку. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У\~статті 4 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю складається з цього\~Кодексу\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Статтями\~116,\~117 КЗпП України\~встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені\~статтею 117 КЗпП України\~правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Остаточний розрахунок з позивачем проведений підприємством 12.08.2020 року, що не оспорюється сторонами. Отже про порушені права позивач дізнався в момент фактичного розрахунку з ним, а саме 12 серпня 2020 року. Згідно частини першої\~статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. А частиною другою\~статті 233 КЗпП України\~встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 зроблено висновок стосовно структури заробітної плати. Зокрема зазначено, що вона складається з основної і додаткової заробітної плати, як винагороди за працю. Середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення не є заробітною платою, а тому до вимог про його стягнення застосовується позовна давність, передбачена частиною першою\~статті 233 КЗпП України. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до суду 15.09.2021 року, тому підлягає застосуванню встановлений\~статтею 233 КЗпП України\~тримісячний строк позовної давності. У пункті 2.2 рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу. Тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним». Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про порушення позивачем тримісячного строку на звернення до суду з даним позовом, клопотань про його поновлення із зазначенням причин поважності пропуску [PERSON] не наведено, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed