Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №8192209982 від 19 червня 2014 року в розмірі 7109 гривень 26 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №8192209982 від 19 червня 2014 року та додаткової угоди №8192209982 ГМ 2014-09 від 26 січня 2015 року до договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, укладених між банком та відповідачем [PERSON], останній було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використання картки, з лімітом заборгованості не більше 4000 гривень, терміном користування до 30 червня 2017 року, з оплатою процентів в розмірі 40% річних. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 7109 гривень 26 копійок, яка складається з заборгованості за процентами у розмірі 1739,05 гривень; заборгованості за основним боргом у розмірі 3801, 50 гривень; пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 410,30 гривень; пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 543,01 гривень; 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за процентами та суму простроченої заборгованості за основним боргом - у розмірі 94,05 гривень; інфляційного збільшення суми боргу у розмірі - 521,35 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом керуючого філією АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій він підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. В матеріалах справи маються її письмові заперечення, в яких вона просить відмовити в позові, посилаючись на те, що не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, оскільки на її думку позивач застосовує подвійне стягнення за одне й те саме правопорушення, що свідчить про не дотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №8192209982 від 19 червня 2014 року та додаткової угоди №8192209982 ГМ 2014-09 від 26 січня 2015 року до договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, укладених між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові та [PERSON], останній було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використання картки, з кредитним лімітом 4000 гривень, терміном користування до 30 червня 2017 року, з оплатою процентів в розмірі 40% річних. Відповідно до п. 2.2. договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, операції за картковим рахунком проводяться банком за дебетово-кредитною платіжною схемою. Відповідно до п. 5.3. договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, нарахування процентів за користування клієнтом овердрафтом здійснюється банком у валюті карткового рахунка щомісяця, в останній банківський день місяця, виходячи з фактичної заборгованості за овердрафтом на початок кожного календарного дня поточного місяця, розміру процентної ставки, визначеної умовами та тарифами обслуговування карткового рахунку,фактичної кількості календарних днів у поточному місяці та фактичної кількості календарних днів у поточному році; нарахування процентів за користування овердрафтом банк здійснює починаючи з першого календарного дня, наступного за днем виникнення овердрафту, по день погашення овердрафту (включно). За п. 4.2.13 договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, клієнт зобовязаний сплачувати банку суми всіх операцій, комісійної винагороди, штрафних санкцій та інших платежів, які стали наслідком або виникли у звязку з використанням основної картки та додаткових карток, а також відшкодовувати банку суми збитків, що понесені банком в результаті використання основної картки та додаткових карток, на умовах цього договору, у тому числі згідно умовами та тарифами обслуговування карткового рахунка. Згідно до п. 2.4. додаткової угоди №8192209982 ГМ 2014-09 від 26 січня 2015 року до договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.2.10 додаткової угоди №8192209982 ГМ 2014-09 від 26 січня 2015 року до договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за користуванням кредиту за фіксованою ставкою у розмірі 40% річних. Згідно п.8.1.1 додаткової угоди у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом, процентами за кредитом, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховується на суму несплачених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості до дня погашення відповідної заборгованості у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяли у період, за який сплачується пеня. За п.8.1.2 додаткової угоди у разі несвоєчасної оплати клієнтом наданих йому банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме у періоді, за який нараховується пеня. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зазначеному Договорі про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту №8192209982 від 19 червня 2014 року, додатковій угоді №8192209982 ГМ 2014-09 від 26 січня 2015 року до договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, умовах та тарифах обслуговування карткового рахунку визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначеного договору №8192209982 від 19 червня 2014 року, додаткової угоди №8192209982 ГМ 2014-09 від 26 січня 2015 року до договору №8192209982 від 19 червня 2014 року вбачається, що [PERSON] підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилася і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг. В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, з часу укладення кредитного договору (договору №8192209982 від 19 червня 2014 року) відповідач виконувала свої зобовязання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувалася з усіма умовами кредитування. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які\~\~боржник\~\~повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен\~\~день прострочення виконання. Згідно ч. 1\~ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та відкрив відповідачу кредитну лінію, у межах якої надав відповідачу кредит з лімітом у розмірі 4000 гривень, для проведення операцій із застосуванням картки. Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 28 лютого 2017 року нарахована заборгованість за основним боргом у розмірі 3801, 50 гривень, заборгованість за процентами у розмірі 1739,05 гривень, пеня на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 410,30 гривень; пеня на прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 543,01 гривень. З огляду на прострочення виконання грошового зобовязання, у позивача виникло право вимагати дострокового погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Як вбачається із матеріалів справи 22.06.2016 року та 19.07.2016 року позивач надсилав на адресу відповідача претензію з вимогою здійснити повне погашення усієї заборгованості за кредитною лінією, яка залишена відповідачем без задоволення. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником своєчасно суми позики його борг складатиме: сума позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Як встановлено судом, вище зазначене грошове зобовязання відповідач належним чином не виконував. Отже, враховуючи те, що ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню до порушеного грошового зобовязання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, суд стягує з відповідача 3% річних, нараховані на суму простроченої заборгованості за процентами та суму простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 94,05 гривень, а також інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 521,35 гривень. При цьому, з підстав зазначених вище, суд не погоджується із доводами відповідача про наявність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних та процентів за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді вказана сума заборгованості відповідачем не погашена. Доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем не надано. Відповідачем також не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 7109 гривень 26 копійок, що підтверджується матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, наданим позивачем, та який не спростований відповідачем. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України в зв'язку з наявністю заяви відповідача, суд розглядає питання про застосування строку позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч. 4 ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, за правилами п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до\~статті 253 ЦК України\~обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як вбачається із матеріалів справи банк звернувся до суду з даним позовом 23.03.2017 року, а згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня на суму прострочених процентів розрахована останнім за період часу з 30.11.2015 року по 28.02.2017 року,\~\~тобто пеня за період з 30.11.2015 року по 29.02.2016 року нарахована за межами строку позовної давності, яка до вимог про стягнення неустойки у вигляді пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. При цьому, банк не надав суду доказів про наявність у нього\~\~поважних\~\~причин пропущення\~\~позовної давності\~для звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки за порушення боржником зобовязання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для застосування позовної давності до вимог щодо стягнення пені, нарахованої на суму прострочених процентів, та ухвалення рішення про задоволення вимог в частині стягнення пені, нарахованої на суму прострочених процентів, в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог за період часу з 01.03.2016 року по 28.02.20172015 року, яка, виходячи з наданого позивачем розрахунку складає 369,08 гривень. Що стосується доводів відповідача щодо пропуску банком позовної давності до решти позовних вимог, то суд з ними не погоджується та не знаходить підстав для застосування строку позовної давності, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за період з 10 вересня 2014 року, тобто до спливу трирічного строку. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість у розмірі 7068,04 гривень, яка складається з заборгованості за процентами у розмірі 1739,05 гривень; заборгованості за основним боргом у розмірі 3801, 50 гривень; пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 369,08 гривень; пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 543,01 гривень; 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за процентами та суму простроченої заборгованості за основним боргом - у розмірі 94,05 гривень; інфляційного збільшення суми боргу у розмірі - 521,35 гривень. Згідно платіжного доручення № 7764 від 13 березня 2017 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 гривень. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: partial