Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2012 року з нього на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 23.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Рішення суду він сумлінно виконує, вчасно та в повному обсязі сплачує аліменти на утримання дитини, що підтверджується довідкою-звітом з місця роботи про здійснені відрахування та виплати від 16.08.2018 року. Підставою звернення до суду із зазначеним позовом є зміна сімейного стану позивача, тобто поява в його сім'ї осіб, яких він також зобов'язаний утримувати та надавати матеріальну допомогу. 24 квітня 2015 року позивач посилається, що уклав шлюб із [PERSON], від спільного проживання [INFO] у них народилася донька [PERSON], [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. У зв'язку з народженням двох дітей у новому шлюбі, які також потребують належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою, тому просить суд змінити розмір з 1/3 частини на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засідання на позовних вимогах наполягав. Відповідачка позов не визнала, та просила відмовити в його задоволенні. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши сторін по справі повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 вересня 2012 року сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 23.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] Зазначена обставина не оспорюється сторонами та підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати № 676 від 16.08.2018 року ( а.с.14). Позивач просить зменшити аліменти розмір з 1/3 частини на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на зміну сімейного становище, яке унеможливлює подальшу сплату аліментів у розмірі визначеному рішенням суду від 18 вересня 2012 року. Відповідачка в свою чергу посилається на необґрунтованість позовних вимог, в звязку з тим, що у разі задоволення позову відбудеться суттєве зменшення розміру аліментів, що вплине на нормальне забезпечення дитини. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з такого. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Задовольняючи позов, суд бере до уваги, що у позивача дійсно змінилося сімейне становище, а саме у нього після постановлення рішення суду від 18 вересня 2012 року народилося ще двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження ( а.с. 11-12), які згідно довідки про склад сім'ї ( а.с.13) проживають разом з позивачем, а відповідно він їх утримує та повинен також забезпечити належний рівень життя. Доказів щодо факту укладення шлюбу позивачем до суду не надано. Також судом взято до уваги практику Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц, де суд касаційної інстанції зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Вказані обставини свідчать про те, що у платника аліментів змінилося сімейне становище, а саме щодо появи та утримання ще двох неповнолітніх дітей, що є підставою, в розумінні ст.192 СК України, для зміни розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved