Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу укладеного 15 березня 2021 року між ним та [PERSON] та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 47,2 кв.м. що складається з двох кімнат та однієї кухні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . вої позовні вимоги аргументує тим, що 15 березня 2021 р. між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу згідно з п. 1.1. Договору [PERSON] зобов`язується передати позивачу належне на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 47,2 кв.м. що складається з двох кімнат та однієї кухні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - житловий будинок). Відповідно до умов Договору сторони Договору зобов`язуються не ухилятись від нотаріального посвідчення Договору. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням вчинити нотаріальне посвідчення Договору, однак останній відхилив це прохання з тих мотивів, що не зобов`язаний на такі дії згідно з чинним законодавством. Як вбачається зі змісту Договору він підлягає нотаріальному посвідченню, укладений після 01 січня 2013 року, сторонами було в письмовій формі досягнуто згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу (предмет, ціна), яких-небудь умов, що суперечили б вимогам закону договір не містить. Будь-яких обмежень, встановлених законом, для укладення цього Договору в наявності не було і не має. Вважає, що він виконав свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, зокрема оплатив обумовлену Договором ціну в обумовлені Договором строки, відповідно вправі просити суд визнати за ним право власності на житловий будинок, переданий йому продавцем за Договором, дійсність якого повинна бути визнана судом. [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав пояснення, згідно яких визнав позовні вимоги. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Згідно договору купівлі-продажу від 15 березня 2021 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що у відповідності до п. 1.1. Договору Продавець ( [PERSON] ) зобов`язується передати Покупцю ( [PERSON] ) нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 47,2 кв.м. що складається з двох кімнат та однієї кухні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі - житловий будинок), а Покупець ( [PERSON] ) зобов`язується прийняти житловий будинок і сплатити за нього визначену цим договором ціну у визначений договором спосіб. Як вбачається зі змісту Договору він підлягає нотаріальному посвідченню, укладений після 01 січня 2013 року, сторонами було в письмовій формі досягнуто згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу (предмет, ціна), яких-небудь умов, що суперечили б вимогам закону договір не містить. Будь-яких обмежень, встановлених законом, для укладення цього Договору в наявності не було і не має. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, зокрема оплатив обумовлену Договором ціну в обумовлені Договором строки. Згідно ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно до пункту 2 листа ВССУ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 встановлено, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов`язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. Відповідно до листа ВСУ від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» вбачається: «Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 р. зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК)» Відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України - право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір в розмірі 1816.00 грн. А тому,

Outcome: approved