Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.04.2007 року відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 14.07.2014 року заборгованість становить 24513,32грн., з яких: 4480,27грн. заборгованість за кредитом; 18389,56грн. заборгованість по процентам за користування; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1143,49грн. - штраф (процентна складова). В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не сплатила наданий позивачем кредит, за графіком погашення відсотків та основного боргу, в результаті чого виникла заборгованість. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості по кредиту та відшкодувати судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак надали письмові пояснення, відповідно до яких 18.07.2003 році [PERSON] вирвав у [PERSON] сумочку в якій знаходився її паспорт, свідоцтво про народження дитини, грошові кошти, вона звернулася до правоохоронних органів з заявою, була порушена кримінальна справа та їй 22.01.2004 року був виданий новий паспорт. Вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.12.2003р. [PERSON] був визнаний винним в скоєнні злочину по ст.186 ч.1 КК України. В судовому засіданні підсудний [PERSON] надав пояснення і зазначив, що в сумці [PERSON] знаходився її паспорт, свідоцтво про народження дитини та гроші в сумі 844,00грн., в той же день він поїхав на таксі до м. Одеси. 14.04.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. До позовної заяви додано ксерокопію заяви клієнта, яка начебто заповнена та підписана особисто [PERSON] , але це не відповідає дійсності. Дану заяву вважає спірною, позивач особисто не виявила наміру на отримання вказаного кредиту, заяву не заповнювала та не підписувала, кредитну картку не отримувала, нею не користувалася. [PERSON] зареєстрована і постійно проживає з 26.01.1990року в [ADDRESS] , на підставі чого просили відмовити в задоволенні позову та розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.04.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, який складається з анкети-заяви та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом в угоді відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Станом на 14.07.2014 року заборгованість становить 24513,32 грн., з яких: 4480,27грн. заборгованість за кредитом; 18389,56 грн. заборгованість по процентам за користування; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1143,49 грн. - штраф (процентна складова). Однак відповідно до вироку Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.12.2003р. [PERSON] був визнаний винним в скоєнні злочину по ст.186 ч.1 КК України. В судовому засіданні підсудний [PERSON] вину визнав, та в своїх поясненнях зазначив, що він вихватив сумку у [PERSON] , в якій знаходився її паспорт, свідоцтво про народження дитини та гроші в сумі 844,00грн., в той же день він поїхав на таксі до м. Одеси. Щодо укладення між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору вона дізналась лише 24.07.2019 року під час отримання постанови про прийняття виконавчого провадження від 09.07.2019 року. Відповідно до листа №369785-ВБ від 30.03.2020р. АТКБ «Приватбанк» суду повідомлено, що надати оригінали кредитного договору та довідки про умови кредитування не вбачається можливим, оскільки в архівах банку не виявлені. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно з вимогами норм цивільного законодавства (ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»), Анкета - заяви від 14.04.2007 року як доказ укладення кредитного договору, повинна обов`язково містити узгоджені в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин, а саме: розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір пені, штрафів та умови їх застосування, вид кредитної картки та її номер. Однак, вказана обов`язкова інформація (істотні умови договору) відсутня у наданій позивачем Анкеті - заяві від 14.04.2007 року. Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. А тому відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України вказана анкета-заява не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачу кредитного ліміту в сумі 7800,00 грн. За змістом зазначеної анкети - заяви, вона разом з: Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, та Правила користування платіжною карткою - складає між клієнтом та Приватбанком договір. Визначений банком в «Умовах та правилах надання банківських послуг» порядок, передбачає обов`язковість укладання договору у письмовій формі шляхом підписання клієнтом вказаних складових такої форми кредитного договору. Це відповідає вимогам ст.207 ЦК України, згідно з якими правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Проте, всупереч зазначеним положенням закону, відповідач [PERSON] не підписувала та не отримувала жодного з перелічених вказаних вище документів, що складають кредитний договір з банком (Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Правила користування платіжною карткою). В свою чергу позивач АТ КБ «Приватбанк» не надав до суду жодного з перелічених документів, які сукупно складають кредитний договір з банком, та які б містили підпис відповідача [PERSON] . При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме відповідач підписала заяву позичальника та взяла на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначене вище підтверджується правовою позицією Верховного Суду України у по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», де зазначено: якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору (це також стосується збільшення строку позовної давності). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у ряді справ, зокрема № 6-240цс14, № 6-16цс15, № 6-2320цс16. Звертаючись до суду із цим позовом АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 14.04.2007 року, копію Витягу Умов, Правилами користування платіжною карткою та розрахунок заборгованості. В матеріалах справи немає жодних доказів, якими підтверджується факт надання грошових коштів. Жоден договір за нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, в тому числі кредитний договір - не має статусу первинного бухгалтерського документа за яким може відбуватись рух грошових коштів, зокрема надання кредиту. Матеріали справи не містять та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 7800,00 грн. Надана лише копія Анкета-Заява, у якій відсутні будь які відомості щодо надання відповідачу кредитних коштів. Позивачем по справі не надано жодних доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім`я [PERSON] , договору про відкриття кредитної лінії, не містить жодних даних про те, що відповідач [PERSON] отримала будь-яку картку, позивачем також не надано жодних інших належних та достовірних доказів про те, що відповідна картка передбачена умовами Анкети-заяви від 14.04.2007 року, була видана відповідачу взагалі, як і не надано до суду відомостей, підтверджених належними доказами щодо строку дії такої картки, що також є істотною умовою договору (картка видається для надання послуг банку клієнту). Як наслідок, позивачем не надано копії картки з підписом відповідача [PERSON] , оскільки відсутність підпису клієнта на виданій йому картці, згідно з правилами банку, є підставою для вилучення такої картки з обігу. Також, матеріали справи не містять належних, достовірних, та допустимих доказів про те, що відповідачу на її ім`я дійсно відкрито картковий рахунок; відповідач дійсно отримала на відкритий для цього картковий рахунок кредитні кошти у сумі, вказаній банком у позові. Тобто, відсутні докази надання та зарахування кредитних коштів в узгодженій сторонами сумі на спеціально отриману для цього картку, картковий рахунок. Виходячи із наведеного, суд вважає, що доводи позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що відповідач отримав кредит у розмірі 7800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку наданими доказами не підтверджуються. Враховуючи, що відповідно до наданої банком копія Анкети-заяви від 14.04.2020 року, розмір кредитного ліміту сторонами не узгоджено та не визначено, матеріали справи також не містять належних та достовірних доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 24513,32 гривень. З цих же причин неможливо достовірно встановити розмір нарахованих сум боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу за наданим позивачем (ПАТ КБ «Приватбанк») розрахунком заборгованості. Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не бралися зобов`язання із сплати пені, комісії та процентах за користування даним кредитом, то нарахування йому у заборгованість вказаних складових є безпідставним та незаконним. Отже, за відсутності зазначених вище належних та достовірних доказів, а також враховуючи, що банк в односторонньому порядку (згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг) може змінювати показники, які повинні використовуватись для розрахунку (суму кредиту, відсотки тощо), - тобто не зрозуміло з яких величин виходив позивач формуючи суму боргу, - наданий ПАТ КБ «Приватбанк» у додаток до позову так званий «розрахунок заборгованості» є лише припущенням позивача. Однак, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України «доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Крім того, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Доводи позивача про те, що банком надані належні та допустимі докази по справі та наданий розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, судом оцінюються критично, виходячи з наступного. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Крім того, наданий розрахунок заборгованості, не містить даних про реквізити розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Більш того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Доводи позивача зводяться до того, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, тобто приєднався до запропонованої банком пропозиції. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Привила були чинні під час укладення договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16. Суд вважає, недоведеною обставину виникнення у відповідача перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 14.04.2007 року у розмірі 24513,32 грн., у зв`язку із ненаданням позивачем належних достовірних і допустимих доказів, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Що у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 245,00 грн. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд відповідно до ст. 141 ЦПК України відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed