Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що протягом 22.07.2012 року - 29 січня 2013 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в загальному розмірі 712034,00 грн., в обмін на зобов'язання повернути отримані грошові кошти позивачу в установлені сторонами правочину строки, про що було складено відповідні розписки. Однак, взяті на себе зобов'язання з повернення отриманих грошових коштів відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю - просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи із наступного. 22.07.2012 року, 25.07.2012 року, 03.11.2012 року та 29.01.2013 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, укладено договори позики, шляхом написання боргових розписок, згідно яких позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти: 22.07.2012 року в розмірі 81000,00 грн.; 25.07.2012 року - 19000,00 грн.; 03.11.2012 року в розмірі 19000,00 доларів США, що в еквіваленті відповідно становило 151810,00 грн.; 29.01.2013 року - 57600,00 доларів США, що еквівалентно 460224,00 грн., в обмін на зобов'язання повернути отримані грошові кошти в установлені сторонами правочину строки. У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики належним чином не виконує. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, ст. 509 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні вправі вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 625 зазначеного кодексу регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у разі прострочення такого зобов'язання повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу. Згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Враховуючи наведене та те, що у судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню позики не виконує, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості є законної, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved