Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою в якій просить: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: договору найму приміщення у житлових будинках №35-10/Н від 01.01.2010 року підписаного Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] звільнити приміщення [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] повернути приміщення [ADDRESS] Комунальному підприємству «Підприємство комунальної власності» згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 01.01.2010 року між Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» (далі КП ПКВ) та [PERSON] укладено договір №35-10/Н найму приміщення у житлових будинках (далі договір). Предметом договору є надання відповідачу в користування приміщення за адресою: [ADDRESS]. Договір укладено з 01.01.2010 року по 30.11.2014 року. На теперішній час у вказаному приміщенні проживає відповідач та її малолітній син [PERSON] 2010р.н.. Вважає, що вищезазначений договір в силу вимог ст..ст.203, 640, 793, 794 ЦК України є нікчемним, оскільки при його укладенні не дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а також державної реєстрації, тому просить задовольнити позов в повному обсязі, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в позові, а також на матеріали справи просить задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні не з'явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності за участі представника, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та посилаючись на доводи та обґрунтування викладені в письмових запереченнях, а також на матеріали справи просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.53-57). Представник третьої особи, органу опіки та піклування відділу охорони дитинства служби у справах дітей Енергодарської міської ради в судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та посилаючись на обґрунтування викладені в письмових поясненнях просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.46-48). Представник третьої особи, виконавчого комітету Енергодарської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач, як на підставу заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з статтями 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що у власності територіальної громади міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради Запорізької області знаходиться нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. Вищевказане житлове приміщення знаходиться на балансі КП ПКВ на праві господарського відання (а.с. 12-15). 01.01.2010 року між Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності» (далі КП ПКВ) та [PERSON] укладено договір №35-10/Н найму приміщення у житлових будинках. Предметом договору є надання відповідачу для використання в особистих цілях приміщення за адресою: [ADDRESS]. Договір укладено з 01.01.2010 року по 30.11.2014 року. Позивач звернувся до суду з підстав визначених ст..ст.203, 640, 793, 794 ЦК України, оскільки вважає, при укладенні вищезазначеного правочину не дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а також державної реєстрації, тому він є нікчемним. У зв'язку з чим просить задовольнити позов в повному обсязі, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину. Зазначені підстави позову не були змінені позивачем протягом всього часу розгляду справи. На запитання суду до початку розгляду справи судом по суті, сторони не бажали скористатись правом щодо зміни підстав позову, чи то пред'явлення зустрічного позову. Відповідно до ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Параграф 4 глави 58 ЦК України визначає особливості найму будівлі або іншої капітальної споруди. Відповідно до ст.. 793 ЦК України - договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.. 794 ЦК України - право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Про те, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось представниками сторін, при укладенні вказаного договору спірне приміщення надавалось саме для проживання відповідача. Зазначена обставина також підтверджується змістом договору. Зокрема відповідно до пункту 4.1 договору - наймодавець має право вимагати від наймача дотримання «Правил користування приміщеннями», що визначено житловим кодексом для приміщень житлового фонду. Крім того, про характер відносин, які склалися між сторонами свідчать також: акт наявний в матеріалах справи (а.с. 60), відповідно якого працівники КП ПКВ відносились до відповідачів, саме як до жильців спірного приміщення. А також відповідно до укладених договорів та визначених тарифів, на комунальні послуги та електричну енергію, плата за всі послуги, які надавались відповідачам визначена, як для населення (а.с. 65-82), що також підтверджує, що сторони досягли згоди по всім умовам договору та їх відносини були направлені саме на реалізацію житлових прав відповідачів. Отже в даному випадку з характеру фактичних договірних відносин, які склались між сторонами, суд вважає, що застосуванню підлягає саме глава 59 ЦК України, яка визначає особливості найму житла. При вирішенні даного спору не підлягає застосуванню вимоги параграфу 4 глави 58 ЦК України, на які сторони не посилались до звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки всі договірні домовленості сторін були складені, щодо досягнення згоди з приводу найму саме житла. Відповідно до ст.. 812 ЦК України - предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Так, відповідно вимог ст.. 811 ЦК України - договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки спірний договір не передбачає права викупу, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація не є обов'язковою. В даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки при вирішенні даного спору потрібно застосовувати норми, які випливають саме з характеру фактично укладеного договору та договірних відносин які фактично склались між сторонами. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Питання щодо наявності права у позивача укладати вказаний договір, а також надавати для проживання нежитлові приміщення територіальної громади населенню, не є предметом судового розгляду. З вимогою про визнання договору недійсним позивач до суду не звертався. Позивач звернувся до суду з вимогами про звільнення відповідачами спірного приміщення та передання його позивачу, саме з підстав застосування наслідків нікчемного правочину відповідно до ст.. 216 ЦК України. Відповідно до вимог ст.. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем не надано суду належних доказів для обґрунтування заявлених вимог з підстав викладених в позові, тому позовні вимоги не можуть бути задоволеними. Крім того, суд вважає що посилання позивача на вимоги ст..ст. 319, 391 ЦК України є невірним в даному випадку, оскільки звертатись до суду з вищевказаних підстав має право власник майна. Як вбачається зі справи власником спірного приміщення є територіальна громада в особі міської ради, повноважень на представництво інтересів міської ради позивачем надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed