Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на ? частки квартири [ADDRESS], корп.1 у м.Одесі, та зобовязати відповідачку не чинити перешкод у користуванні квартирою, обгрунтовуючи вимоги тим, що близько двадцяти років проживав з відповідачкою однією сімєю, виховував її дітей від першого шлюбу, квартиру придбали за рахунок спільних заощаджень, тому позивач, посилаючись на суперечки з відповідачкою з приводу проведення ремонту та перепланування приміщень, продажі наявної старої меблі, побутової техніки та придбання нової, вважає, що порушується його право сумісної власності на квартиру та її облаштування, і на підставі норм ч.4 ст.368, ст.358, ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України просить вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов та просив вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідачки позовні вимоги визнав частково і не заперечував проти визнання за позивачем права власності на ? частки, повідомив, що спір з цього питання відсутній, а в частині зобовязання відповідачку не чинити перешкод у користуванні квартирою просив відмовити, оскільки спір не стосується права позивача користуватися квартирою, а перепланування (реконструкції) квартири, яка має здійснюватися у встановленому законом порядку. Вислухавши позивача та представника відповідачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так у судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS], корп.1 у м.Одесі на підставі Свідоцтва про право власності серії САС №199252, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 25.06.2008 року, є [PERSON]. Сторони у шлюбі не перебували і не перебувають, факт сумісного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не встановлювався, такі вимоги позивачем не заявлено, однак такий факт був визнаний представником відповідачки у судовому засіданні. Крім того, надані позивачем довідка №656 від 03.06.2014 року щодо сумісного проживання з відповідачкою з грудня 1996 року по травень 2009 року в с.Давидів Пустомитівського району Львівської області, та копія договору про надання послуг товариством з обмеженою відповідальністю Альфа ТВ по квартирі [ADDRESS], корп.1 у м.Одесі, підтверджують факт сумісного проживання, однак їх суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до ст.58 ЦПК України такі докази не містять інформації щодо предмета доказування та не є належними доказами, оскільки позивачем не заявлено жодної вимоги за нормами СК України. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод\~\~людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Позивачем не заявлено вимог про встановлення факту сумісного проживання та поділ майна подружжя, а визнання відповідачкою його права на ? частки квартири вказує на відсутність спору в цій частині та можливість нотаріального оформлення угоди. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. У частині вимог про усунення перешкод у користуванні, суд виходить з того, що позивачем не надано жодного доказу перешкоджання відповідачкою у користуванні квартирою. Отже, відповідачкою права та інтереси позивача не порушувались, у звязку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову. З іншими позовними вимогами чи заявами, зокрема заявами про встановлення будь-яких фактів, позивач не звертався. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи зі встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав у частині визнання права власності на частку квартири, та в іншій частині не надано жодного належного і допустимого доказу перешкоджання у користуванні, як і самого права користування спірним житлом, тому підстави для задоволення такого позову відсутні. Судові витрати сплачені при зверненні до суду.

Outcome: dismissed