Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнював та у якому просить усунути перешкоди шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідачів з будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він є одноособовим власником земельної ділянки та будинку [ADDRESS]. Будинок складається з однієї житлової кімнати, кухні, двох коридорів та кладовки. Загальна площа будинку становить 56,9 кв. м. Відповідачі є далекими родичами колишньої власниці будинку [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач як власник будинку не має змоги розпоряджатись та користуватись будинком на власний розсуд, оскільки відповідачі відмовляють добровільно виселитись з будинку та знятись з реєстрації. Між ними склались неприязні відносини і користування однокімнатним будинком є неможливе. У зв'язку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі відповідачів та третіх осіб у заочному порядку, які будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися без поважних на те причин, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до договорів дарування будинку та земельної ділянки, [PERSON] отримав у дарунок земельну ділянку площею 0,0785 га, яка надана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та житловий будинок загальною площею 63,9 кв. м по [ADDRESS] /а.с.5,6/ та згідно витягу про державну реєстрацію прав та державного акту на право власності на земельну ділянку є власником даних об'єктів /а.с.7-10/. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Рудненської селищної ради від 12.08.2011 р. у будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживали: [PERSON] - колишній власник будинку, [PERSON] - племінник колишньої власниці, [PERSON] - колишня дружина племінника колишньої власниці, [PERSON], [PERSON] - сини племінника колишньої власниці будинку /а.с.16/. [PERSON] померла [INFO] /а.с.83/. З пояснень позивача та його представника вбачається, що між [PERSON] та відповідачем не має жодних родинних відносин, договорів найму з відповідачами ні позивач, ні колишній власник [PERSON] не укладали. Судом не здобуто, а відповідачами не надано доказів для спростування цього твердження. Згідно із ч 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку /квартири/, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З аналізу вказаних норм ЦК та ЖК України слідує, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселились до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Суд критично ставиться до твердження відповідачів про те, що відповідачі не можуть бути виселені зі спірного будинку без надання іншого жилого приміщення, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку власника житлового будинку при вселенні членів сім'ї попереднього власника цього будинку забезпечувати їх житлом. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право особи, який з її згоди був вселений, на користування житлом. Право відповідача, який не є власником спірного будинку, на користування ним було похідним від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилось й право користування житлом відповідача. Окрім цього, після того як [PERSON], до якої були вселені відповідачі, позбулась права власності на спірний будинок, відповідачі стали тимчасовими жильцями. Відповідно до ч. 2 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім цього, [PERSON] через Другу львівську державну нотаріальну контору заявою від 09.01.2014 р. повідомив відповідачів про необхідність виселення таких до 10.04.2014 р. /а.с.208/, яка відповідачами проігнорована. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки у зв'язку з припиненням права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS], та відсутністю у відповідачів договірних відносин з новим власником будинку, відповідачі, які мають статус тимчасових жильців втратили право користування цим будинком, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Крім цього вимога позивача про зняття відповідачів з реєстрації також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимог про виселення. Також на користь позивача з відповідачів слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved