Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування кімнатою у гуртожитку по [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначено , що на підставі договору купівлі-продажу гуртожитку, який знаходиться за адресою [ADDRESS], укладеного 22 жовтня 2014 року між ПАТ «НВП «Радій» та ПАТ «Автобусний парк» 13527, ПАТ «НВП «Радій» стало власником вказаного гуртожитку. Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28467414 від 22 жовтня 2014року . Відповідачу 10 березня 2006 року адміністрацією власника було видано ордер на право зайняття кімнати у гуртожитку за адресою [ADDRESS], на підставі якого вона заселилася і зареєструвалася за вказаною адресою у березні 2006 року.Проживши деякий час, [PERSON] в березні 2007р. самостійно виселилася із кімнати і з тих пір не проживає у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до вказаного акту від 03.11.2014 року [PERSON] більше 7 років не користується та не проживає у житловому приміщенні, де зареєстрована. Заяву про зняття з реєстрації [PERSON] адміністрації підприємства не подавала. Будь-яка інша фактична адреса проживання або перебування громадянина [PERSON] позивачу невідома. На запит колишнього власника гуртожитку (ПАТ «Автобусний парк» 13527) до Управління державної міграційної служби від 02.10.2014 р. №305 отримана відповідь від 09.10.2014р. №1/3-10492 про неможливість надання інформації щодо її реєстрації. Отже, відповідач своїми діями чинить перепони ПАТ «НВП «Радій» у користуванні та розпорядженні правом власності кімнати гуртожитку. До судового засідання позивач представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 22). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с.20), направленим за адресою реєстрації особи та повернувся до суду з відміткою , що дана особа по вказаній адресі не проживає. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. На підставі договору купівлі-продажу гуртожитку, який знаходиться за адресою [ADDRESS], укладеного 22 жовтня 2014 року між ПАТ «НВП «Радій» та ПАТ «Автобусний парк» 13527, ПАТ «НВП «Радій» стало власником вказаного гуртожитку. Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №28467414 від 22 жовтня 2014року (а. с. 4-5). [PERSON] 10 березня 2006 року адміністрацією власника було видано ордер на право зайняття кімнати у гуртожитку за адресою [ADDRESS], на підставі якого вона заселилася і зареєструвалася за вказаною адресою у березні 2006 року, відповідно до картки прописки (а. с. 6). [PERSON] з березня 2007р. не проживає у гуртожитку, що підтверджується актом обстеження приміщень комісією ПАТ «НВП «Радій» (а. с. 7). Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки без поважних причин, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.І ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач більше, ніж шість місяців без поважних причин не проживає у гуртожитку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved