Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50 910 грн. 00 коп. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір. В обґрунтування позову зазначає, що 31 серпня 2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ» державний номерний знак ВА 2104 скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 66 507,92 грн., в тому числі 20% ПДВ. 31 жовтня 2011 року [PERSON] подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем виплачено відшкодування [PERSON] в розмірі 50 000 грн. Крім того, позивачем здійснено витрати на залучення аварійного комісара в розмірі 910,00 грн. Позивач звернувся до відповідача із проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була, що змусило позивача звернутися із позовом до суду. Від представника позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без участі представника. На позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не пояснив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у відповідності до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року у справі № 3-4378/11, 31 серпня 2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ» державний номерний знак ВА 2104 скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності /а.с.5, 29, 30/. 22 вересня 2011 року [PERSON] подав позивачу заяву про настання ДТП /а.с.24/. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку спеціаліста-автотоварознавця № 100/2011 від 24 жовтня 2011 року складає 66 507,92 грн., в тому числі 20% ПДВ /а.с.7/. 31 жовтня 2011 року [PERSON] подав позивачу заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем в порядку ст.35, пп.а ст.41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 66507,92 грн. На підставі довідки № 1 від 22 листопада 2011 року про розмір страхового відшкодування, Наказу Заступника генерального директора МТСБУ від 30 листопада 2011 року, позивачем виплачено відшкодування [PERSON] в розмірі 50 000 грн. /а.с.8, 9, 10/. Крім того, позивачем здійснено витрати на залучення аварійного комісара - спеціаліста авто товарознавця в розмірі 910,00 грн. /а.с.11, 25, 26, 27/ 08 листопада 2011 року, 16 лютого 2012 року позивач звертався до відповідача із вимогою добровільно компенсувати завдані збитки /а.с.22, 23/. Доказів сплати виплаченої суми страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пп.а) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право вимагати в порядку регресу з власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Внаслідок викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та наявні всі підстави для задоволення позову із стягненням на користь позивача з відповідача суми в розмірі 50000,00 грн., виплаченого страхового відшкодування. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про стягнення витрат на залучення аварійного комісара, оскільки стягнення витрат на послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт за дорученням МТСБУ №15330 від 27 вересня 2010 року згідно з умовами договору від 05 липня 2011 року №31-АК/04, укладеного між МТСБУ та аварійним комісаром [PERSON] Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з'ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України «Про страхування», визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з'ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, а містять звіт авто товарознавчого дослідження, складений спеціалістом авто товарознавцем, внаслідок чого підстав для стягнення витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України з урахуванням задоволених майнових вимог позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн., понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial