Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON], вони перебувають у шлюбі з 14 січня 2000 року. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки ведення спільного господарства. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] 06 квітня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 12 червня 2018 року ухвалою суду надано строк для примирення та провадження у справі зупинено. 19 вересня 2018 року ухвалою суду провадження у справ відновлено. В судовому засіданні 10 жовтня 2018 року протокольною ухвалою закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, крім того, зазначив, що строк на примирення нічого не змінив та наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Сторони перебувають у шлюбі з 14 січня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №26. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Судом вчинялись дії для збереження сім'ї, шляхом надання строку для примирення, однак після закінчення строку позивач наполягає на розірванні шлюбу між ним та відповідачем по справі. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, оскільки суперечить інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved