Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права користування житловим приміщенням, у якому зазначив, що [INFO] він проживав однією сімєю, як чоловік та дружина з [PERSON] у її квартирі за адресою: [ADDRESS] . 24 березня 2017 року вони офіційно зареєстрували шлюб та проживали у цій квартирі разом до часу її смерті. [INFO] дружина померла, позивач залишився проживати у квартирі і проживає у ній до теперішнього часу. У встановлений ст.1270 ЦК термін він , як єдиний спадкоємець першої черги, звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої дружини, на підставі його заяви було заведено спадкову справу № 380/2019, але постановою від 15.11.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , через відсутність у нього документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. У результаті цього виявилося, що спірна квартира не приватизована, є комунальною власністю м.Запоріжжя. Позивач вселився у цю квартиру до свої дружини, за її згодою, у якості члена сім`ї і проживав у ній 37 років разом з нею до часу її смерті, виконував та виконує до теперішнього часу всі обов`язки члена родини наймача, сплачує комунальні послуги за показниками лічильників, тривалий час утримує квартиру у належному стані. 01.09.2020 року керуючою компанією «Мрія» було складено акт про фактичне проживання позивадача у цій квартирі з 05.06.1982 року, який підписано сусідами: [PERSON] та [PERSON] , засвідчено посадовими особами. Приймаючи до уваги усну відмову наймодавця укласти з позивачем договір найму та те, у квартирі, окрім нього, ніхто не проживає, не зареєстрований, особовий рахунок оформлено на померлу дружину, лише позивач може бути визнаний наймачем спірного житла та з ним може бути укладено договір найму на підставі рішення суду про визнання права на проживання та факту моєї реєстрації. Іншого житла на праві власності чи праві користування позивач не має, на доказ чого надано інформаційну довідку з реєстру нерухомого майна, зареєстрований з 1973 року у житлі племінника. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом та просить визнати за ним право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснення надали аналогічні викладеним у позові та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, мотивуючи це тим, що позивач має іншу реєстрацію, у спірному житлі не зареєстрований, а значить не набув права користування цією квартирою, будинок, у якому розташована спірна квартира перебуває у власності Запорізької міської ради, Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши подані документи, об`єктивно оцінивши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що пред`явлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть . Відповідно до акту 01.09.2020 року, складеного керуючою компанією «Мрія» , [PERSON] , зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] фактично проживав у спірній квартирі з 05.06.1982 року. [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, як член сім`ї колишнього померлого наймача квартири - її чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб . Факт постійного проживання позивача у спірній квартирі як члена сім`ї наймача квартири [PERSON] , а також ведення спільного господарства підтвердили допитані судом свідки. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає у будинку [ADDRESS] 12 років , у сусідньому під 'їзді з позивачем, особисто знала покійну [PERSON] , знає [PERSON] як іі чоловіка та сусіда, який вже проживав у квартирі [ADDRESS] на час, коли вона вселилася у свою квартиру. Підтвердила, що він проживав разом з [PERSON] весь час до її смерті як сім`я, [PERSON] купував продукт, ліки, доглядав за нею під час її хвороби, інших родичів вони не мали, постійно проживали у спірній квартирі, зараp у ній проживає лише позивач. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає у будинку [ADDRESS] з часу народження , приблизно з 1882 року у під`їзді з позивачем, знала покійну [PERSON] , знає [PERSON] як її чоловіка, який вселився у квартиру [ADDRESS] разом з [PERSON] , яка отримала цю квартиру за ордером від Запорізького механічного заводу, Підтвердила, що [PERSON] вселився і проживав разом з [PERSON] весь час до її смерті як сім`я, [PERSON] купував продукт, ліки, доглядав за нею під час її хвороби, бо придлизно за рік до смерті вона серйозно захворіла, могла загубитися він її постійно розшукував і приводив додому, інших родичів вони не мали, постійно проживали у спірній квартирі, зараз у ній проживає лише позивач. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Одночасно, в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано про те, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Згідно положень ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації особи в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання. Суд приймає до уваги тривалість проживання позивача у спірній квартирі з 1982 року, те, що це приміщення було його постійним місцем проживання більше 30 років, ведення з наймачем спільного господарства, відсутність між ним та наймачем квартири , його дружиною, інших угод про порядок користування квартирою, його вік 81 рік та відсутність у нього іншого житла. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Вказане в сукупності свідчить про те, що позивач, який були членами сім`ї основного наймача і який вселився у спірне приміщення у встановленому законом порядку, набув права користування ним, адже, за наведених вище обставин це житло слід вважати постійним місцем проживання останнього. Відтак, з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про обґрунтованість та підставність позовних вимог, тому задовольняє позов повністю. На підставі вище викладеного, ст. ст.60,68,69-71 СК України, ст..64,65 ЖК, ст. 368 ч. 3 ЦК України та

Outcome: approved