Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідно до укладеного договору № KRXRF700340336 від 28.09.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4486,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, відповідач має заборгованість станом на 02.03.2018 року у розмірі 15546,17 грн., яка складається з: 14329,69 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 716,48 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 15546,17 грн., судові витрати у розмірі 1762 грн. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2008 року відповідачем [PERSON] підписана анкета-заява позичальника про видачу строкового кредиту та картки «Універсальна» (а.с.7). Згідно інформації викладеної у вказаній заяві відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт» а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона неможе запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем приєднано до матеріалів справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт». Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 ЦК Українивизначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Позивачем вказано, що Анкета-Заява Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт» а також Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. Однак, долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт» (а.с.8-10) не містить підпису позичальника, а отже позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умоваминадання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт». При цьому, інша складова Договору з надання банківських послуг, на які вказує позивач у позові - «Тарифи» - взагалі в матеріалах позову відсутня та позивачем не надана. У правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом у справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору. Таким чином, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним документи дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при цьому не надавши їх у повному обсязі, встановленому самою анкетою-заявою, враховуючи, що вони не підписувались відповідачем, не мають терміну складення, строку їх дії. За таких обставин, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості, оскільки він ґрунтується на правовій позиції, викладеній ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Окрім того, суд доходить до висновку про недоведеність позивачем суми заборгованості відповідача перед ним. Так, позивачем не надано жодного первинного документу на підтвердження факту надання відповідачу грошових коштів у якості кредиту - видаткового касового ордеру, іншого платіжного документі, тощо. Розрахунок заборгованості, наведений у доданій до позову таблиці, не підтверджений жодними даними чи документами. А ні у позові, а ні у додатках до нього не міститься жодних пояснень (формул, методик, тощо), яким саме чином нараховано таку заборгованість, які саме графи таблиці відповідають яким саме сумам, зазначеним у позові та яким чином вони отримані позивачем та обраховані. Додані таблиці розрахунків взагалі не містять підсумкових даних, у яких би містилися суми, що відповідали б вказаним у позовній заяві, а позов та додатки до нього не містять жодних пояснень, яким саме чином та з урахуванням яких саме даних, вказаних у таблиці, можливо перевірити зазначені у позові суми. За таких обставин суд доходить до висновку, що для підтвердження позивачем суми заборгованості відповідача перед ним необхідні або ж вказані вище відомості, або ж спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку, оскільки, не маючи їх, достеменно встановити доведеність нарахованих сум заборгованості судом самостійно неможливо. За таких обставин суд доходить до висновку про те, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено належним чином розмір заборгованості відповідача. Позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог, хоча судом було надано йому усі передбачені ЦПК України процесуальні можливості для цього. Таким чином, суд розглянув справу в межах заявлених вимог і поданих доказів. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надав належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би дійти однозначного висновку про доведеність позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed