Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Відповідач є сином позивача, який зареєстрований у вказаному будинку та з 2008 року в ньому не проживає. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та зазначив, що наразі він мешкає в АР Крим за адресою: [ADDRESS] , та дійсно вже з 2008 року не проживає в [ADDRESS] . Виїхати з АР Крим для зняття з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , не має можливості з незалежних від нього причин, а саме у зв`язку із введеним на території України та АР Крим карантину. Дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 15.11.1989. Відповідач є сином позивача, який зареєстрований у вказаному будинку та з 2008 року в ньому не проживає, що було підтверджено заявою відповідача про визнання позовних вимог. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, який є сином позивача, не проживає у вказаному будинку з 2008 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved