Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2007 р. між ним і відповідачем укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умова та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.10.2016 р. утворилася заборгованість у розмірі 17010 грн. 58 коп., з яких: 11716 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом; 3908 грн. 10 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 786 грн. 22 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2007 р. у сумі 17010 грн. 58 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надали письмову заяву з проханням розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково - визнала заборгованість за кредитом та відсотками. Просила зменшити розмір неустойки. Суду пояснила, що отримала картку з встановленим лімітом і періодично користувалася нею. У звязку із заборгованістю по заробітній платі не мала можливості погашати кредит своєчасно, тому і утворився борг. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви кредитора, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою (а. с. 9-15). Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку» позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Згідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою» Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Відповідно до п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту, Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленого Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором. В порушення умов договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої договірні зобовязання перед позивачем не виконала, допустивши прострочення та утворення заборгованості станом на 31.10.2016 р., згідно наданого позивачем розрахунку - у розмірі 17010 грн. 58 коп., з яких: 11716 грн. 26 коп. - заборгованість за кредитом; 3908 грн. 10 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 786 грн. 22 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5 - 8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, позивачем доведено, у тому числі із сплати боргу за тілом кредиту, процентами, комісією та пенею. Системний аналіз кредитного договору та положень ст.ст. 546-551 ЦК України свідчить про те, що встановлені договором пеня та комісія є засобом цивільно-правової відповідальності, оскільки є наслідком неналежного виконання боржником обов'язку щодо своєчасного повернення коштів, і за своєю правовою природою є неустойкою. За правилами частин 2 і 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано сум, які нараховуються як неустойка, та не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК, та мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідач [PERSON] просила зменшити розмір неустойки. Враховуючи розмір заборгованості за кредитним договором, майновий стан відповідача [PERSON], зокрема наявність заборгованості по заробітній платі на підприємстві на якому вона працевлаштована за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, розмір нарахованої заборгованості за пенею та комісією 100,00 грн., період виникнення прострочення виконання зобовязання, інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а саме відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, що ці обставини мають істотне значення, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України вважає необхідним зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки: пені та комісії до 50 грн. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року. Відповідно до 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Позивачем відповідно до наданого розрахунку нараховано пеню за ставкою 1 %, а також одночасно нараховано 500 грн. штрафу (фіксована частина), 786 грн. 22 коп. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1286,22 грн., задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача заборгованості у розмірі 15674 грн. 36 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1269 грн. 75 коп. (15674,36 грн. х 1378 грн. : 17010 грн. 58 коп).

Outcome: approved