Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком по вул.. Володимирська, буд. 89 в м. Кропивницькому. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті 21.09.2003 року матері [PERSON], фактично вступив у спадщину на належну їй частку у житловому будинку, який знаходиться за адресою вул. Володимирська, буд. 89, м. Кіровоград. Відповідно до правої позиції у справі № 6-164 цс 12 Судової палати у цивільний справах Верховного суду України в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає з моменту державної реєстрації цього майна (ч 2 ст. 1299 ЦК України). Рішенням Кіровського районного суд м. Кіровограда від 28 лютого 2005 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь неповнолітньої [PERSON], [INFO], 6271,10 грн. грошової компенсації за належну їй 1/2 частину спадкового майна, яке відкрилось після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично не проживає за вказаною адресою з 01.09.2006 року, тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком №89 по вулиці Володимирська в м. Кропивницькому. Позивач стверджує, що визнання сина таким , що втратив право на користування житлом, йому необхідно для оформлення субсидії по комунальним платежам. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 22 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 21), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] є власником житлового будинку з під номером 89, що знаходиться в м. Кропивницькому по вулиці вул. Володимирська, який належить на підставі рішення суду від 28.02.2005 року , про що свідчить також інформаційна довідка ( а.с. 25-26). Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично не проживає за вказаною адресою з 01.09.2016 року, що підтверджується довідкою № 221 від 08.10.2016 року Квартального комітету № 22 Кіровського району м. Кіровограда та актом про непрожи вання (а. с. 23,24). У власності нерухомого майна не має, що підтверджується Інформаційною довідкою ( а.с. 26-27). Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватись своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інший осіб. Ст. 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Також, згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Відповідно ч.7 ст. 319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений -у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. Власник має право на підставі ст. 391 Цивільного кодексу України вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Перешкодою є наявність реєстрації відповідача. Ст. 150 ЖК визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватись ним та розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік: якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю , відповідач без поважних причин понад шість місяців не проживає у вказаному житлі , що підтверджується також актом від 12.10.2016 року (а. с. 8). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved