Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30.10.2004 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем виявилося невдалим, останні роки постійно виникають сварки, кожний має свої погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Згідно з ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від31.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Святошинського районного суд м. Києва від 12.09.2019 року сторонам надавався строк на примирення протягом одного місяця (а.с. 36). У судовому засіданні позивач зазначив про неможливість примирення та підтримав заявлені позовні вимоги. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що строк, наданий судом на примирення, не дав позитивного результату. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч.3 ст. 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як з`ясовано судом, 30.10.2004 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1620. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На період розгляду справи шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене та

Outcome: approved