overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він зареєстрував з відповідачем шлюб. Вони мають двох дітей. Однак, їх подружнє життя не склалося через різні погляди на життя сімї і виховання дітей. Зазначив, що спільне господарство ними не ведеться, проживають вони окремо. Вважає, що у через втрату почуття любові і поваги один до одного, подальше збереження шлюбу неможливе. Позивач надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач, яка була повідомлена про місце, день і час розгляду справи належним чином шляхом отримання судової повістки про виклик за адресою свого місця проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку, в судове засідання не прибула. Враховуючи, що від відповідача, яка належним чином була повідомлена і не зявилася в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 04 березня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 62 (а.с. 7). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей. Зазначив, що через розбіжності у поглядах на сімейне життя і обовязки в сімї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Також, зазначив, що спільного вони не проживають. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Пояснила, що зазначені позивачем обставини щодо їх не проживання разом відповідають дійсності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 06 березня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 3, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 000874 від 06 березня 2016 року (а.с. 6). Сторони є батьками дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ОК № 017584 від 13 січня 2006 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 233040 від 22 січня 2013 року (а.с. 7, 8). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають малолітню дитину. Зазначив, що на протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалося та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказав на існування розбіжності у характерах та протилежність поглядів на шлюб і сімю. Також, зазначив, що спільного господарства вони не ведуть і спільно не проживають. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 05 березня 2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 46, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 109096 від 05 березня 2011 року (а.с. 4). Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ОК № 193733 від 07 жовтня 2011 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу вони мають малолітню дитину. Зазначив, що через розбіжності у поглядах на сімейне життя і обов'язки в сім'ї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Також, зазначив, що спільного господарства не ведеться та вони не проживають разом. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що з січня 2016 року він з відповідачкою разом не проживає. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Пояснила, що зазначені позивачем обставини щодо їх не проживання разом відповідають дійсності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 13 лютого 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 209, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторне) серії [NUMBER] від 09 червня 2016 року (а.с. 16). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 20 травня 2016 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу дітей вони не мають. Зазначив, що через розбіжності у світогляді та контроль дружини за його поведінкою в сімї між ними існує непорозуміння, внаслідок чого постійно виникали конфлікти і сварки. Також, зазначив, що вони припинили проживати разом і не ведуть спільного господарства; він втратив почуття любові до дружини. Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні вважала за можливе зберегти шлюб. Вислухавши пояснення сторін і представника позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 30 грудня 2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 1005, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 217187 від 30 грудня 2011 року (а.с. 7). Спільних дітей у сторін немає. За клопотанням відповідачки, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що вони зазначили в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Позивач бажає розірвати шлюб, про що пояснив у судовому засіданні. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, а із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача наданих в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; спільних дітей вони не мають. Зазначив, що через постійні сварки і непорозуміння їх взаємовідносини ускладнились і вони практично не спілкуються та не проживають разом п'ять місяців, внаслідок чого вважає збереження шлюбу неможливим. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнала позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 18 квітня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Цибулівській селищній раді Монастирищенського району Черкаської області, актовий запис за № 07 (а.с. 3). Спільних дітей у сторін немає. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; від шлюбу мають малолітню дитину. Зазначив, що виявилась відмінність їх характерів та поглядів на життя і сім'ю, а також вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Також, зазначив, що вони спільно не проживають. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснив, що вони спільно не проживають з 2015 року. Враховуючи, що від відповідача, яка належним чином була повідомлена і не з'явилась в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 03 листопада 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 461, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторне) серії [NUMBER] від 27 травня 2016 року (а.с. 3). Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 24 вересня 2013 року (а.с. 6). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача наданих в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного та збереження шлюбу є неможливим. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надав суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутності та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про місце, день і час розгляду справи шляхом отримання судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем свого проживання, не прибула в судове засідання і не повідомила суд про причини свого неприбуття, суд вважає причини неприбуття відповідача в судове засідання неповажними. Оскільки, відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив та позивач не заперечив проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 29 квітня 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у міському відділі ЗАГС міста Красноводська Туркменської РСР, актовий запис за № 170, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29 квітня 1990 року (а.с. 3). Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач бажає розірвати шлюб. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved