Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 30.09.2005 року у розмірі 10 503,87 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн., зазначаючи, 30.09.2005 року [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.09.2005 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2020 року складає 10 503,87 грн., з яких: 7 544,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 7 544,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2 959,13 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 - нарахована комісія. 05 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона позовні вимоги не визнала повністю, зазначила, що письмовий договір між сторонами не укладався, єдине на що посилався позивач це анкета - заява, якою не передбачено умов, щодо нарахування будь - яких відсотків, пені, штрафів, комісій і платежів по страхуванню кредитного ліміту, що позбавляє позивача права нараховувати і вимагати здійснення на його користь не передбачених анкетою - заявою платежів. Зазначила, що договір вона не підписувала. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які докази щодо видачі позивачу платіжної картки та встановлення кредитного ліміту і його суми, а також інформації щодо здійснення будь - якого руху коштів по рахунку. Крім того, позивачем не надано підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг і тарифів, правил користування, основних умов обслуговування і кредитування, хоча вона повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Позивачем не доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому розмірі, а також не доведено факт користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення, у зв`язку із чим відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. 17 березня 2021 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» на електрону адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що відповідно до виписки з карткового рахунку, яка додана до матеріалів позовної заяви, чітко вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошовими коштами, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій неможливо без картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами, містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, всі операції за картковим рахунком, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Також відповідач не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більш того активно користувався карткою, що говорить про прийняття ним діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача являються необґрунтованими. 22 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідно до яких вона просила розглядати справу без її участі та позовну заяву залишити без задоволення. 14 квітня 2021 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідач до певного часу виконувала належним чином свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором, тому її посилання на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не можуть бути прийняті до уваги. 12 травня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначила, що нею були фактично сплачено суму у розмірі 31068,00 гривень, що значно перевищує тіло кредиту. Позивачем незаконно частину платежів було направлено в погашення пені, штрафів та інше, що призвело до перекручування даних і на думку позивача виникла заборгованість, а без підписаного сторонами договору безакцентне списання коштів на штрафи неможливе, у зв`язку із чим відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 28 травня 2021 року від позивача АТ КБ «Приватбанк» на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідач частково сплачував заборгованість, та зазначені кошти були спрямовані відповідно до обумовленої сторонами черговості та зазначених коштів недостатньо для погашення кредиту, оскільки відповідачу нараховувалися відсотки та пеня за порушення зобов`язання. Представник позивача в судове засідання, призначене на 15 вересня 2021 року об 10.30 годин не з`явився, від нього в матеріалах справи мається заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 15 вересня 2021 року об 10.30 годин не з`явилася, в матеріалах справи є заява про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяв представника позивача та відповідача про слухання справи за їх відсутності фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, відзив відповідача на позовну заяву, відповідь позивача на відзив, заперечення позивача на відповідь на відзив відповідача, письмові пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно заяви від 30.09.2005 року, відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку із чим нею було підписано вказану заяву. В заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг і згодна з його умовами. До вказаної вище заяви позивачем додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з розрахунком заборгованості доданого до позову, заборгованість відповідача за договором № б/н від 30.09.2005 року станом на 30.11.2020 року складає 10 503,87 грн., з яких: 7 544,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 7 544,74 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2 959,13 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 - нарахована комісія. Згідно банківської виписки з карткового рахунку відповідача, останньою були отримані кредитні картки, остання № [NUMBER] , з якої були здійснені витрати кредитних коштів, а також на вказану картку періодично вносилися грошові кошти на поповнення витраченого кредитного ліміту. Вказане також підтверджується довідкою про видачу кредитної картки № [NUMBER] , термін дії 05/17 (а.с.33). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] 30.09.2005 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 4 000,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався та зменшувався, остання зміна кредитного ліміту 27.12.2019 року - зменшення кредитного ліміту до 6 990,00 гривень, 01.02.2020 року - зменшення кредитного ліміту 0,00 гривень (а.с.32). Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як було встановлено судом, 30.09.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого остання шляхом підписання заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також відповідач отримала платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. На виконання договору позивач надав відповідачу кредит в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, видав платіжну картку та відкрив відповідний картковий рахунок, тим самим позивач повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем за договором. Разом із цим, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач - АТ КБ «ПриватБанк»). Тобто, у разі, якщо умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також, положення чинного цивільного законодавства щодо позики і кредиту передбачають, що у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як вбачається із заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку від 30.09.2005 року, процентна ставка в ній не зазначена. Також, у цій заяві, що підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. Натомість, позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.09.2005 року, позивач посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як на невід`ємні частини спірного договору. Так, витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 15 років, та інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у таких зазначених в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути визнана судом належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказані обставини не були спростовані позивачем в ході судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем за період з часу виникнення спірних правовідносин (30.09.2005 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, з урахуванням викладених вище обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, суд враховує, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у відповідній заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем як позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом встановлено, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, які були надані позивачем та містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 30.09.2005 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді таку умову договору як відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також суд звертає увагу й на ті обставини, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у виді заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В зв`язку із цим відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17). Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що згідно умов договору, відповідач прийняла на себе зобов`язання повернути кредит в термін, встановлений договором. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі. Однак, в порушення умов договору відповідач не виконала належним чином зобов`язання по поверненню кредитних коштів, має прострочену за кредитом заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язань. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у виді заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку, що підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. До того ж, відповідачем не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, а так само і погашення кредитних коштів. Відповідно до пункту 5.1, 5.4., 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2006 року № 254 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Зазначена «Банківська виписка» достовірно підтверджує як надання відповідачу позивачем так і користування відповідачем наданими грошовими коштами позивача, а отже і виникнення та існування грошових (кредитних) зобов`язань відповідача перед позивачем. Так, як було встановлено судом із розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, та банківської виписки з карткового рахунку відповідача, останньою витрачено кредитних коштів на загальну суму в розмірі 31 627 гривень 17 копійок, а внесено грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму в розмірі 31 068 гривень 00 копійок. Отже, залишок не сплаченої заборгованості за кредитом становить 559 гривень 17 копійок (31 627 гривень 17 копійок - 31 068 гривень 00 копійок = 559 гривень 17 копійок). Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що нею було сплачено кредитних коштів більше ніж отримано і вважає невірним порядок розрахунку, який викладений нею у відзиві на позовну заяву. Відповідачем не було заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності у відповідності до вимог ч.3 ст. 267 ЦК України, а тому законних підстав для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України, у суду не було. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач порушила умови договору, взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом в розмірі 559 гривень 17 копійок, а у стягненні інших заявлених позивачем сум необхідно відмовити з підстав, зазначених вище. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 559 гривень 17 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. У пропорції до задоволених вимог (559 гривень 17 копійок) сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 120 гривень 41 копійка. На підставі викладеного,

Outcome: partial