Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду про стягнення моральної шкоди з відповідача, та вимоги підтримав в судовому засіданні його представник і мотивує тим, що [PERSON] з 01.08.1973р. по 24.11.1977р. та з 16.04.1984р. по 07.07.2011р. працював на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на пільгових умовах. Рівень виробничого шуму, загазованості приміщень, де працював позивач, не відповідали вимогам державних санітарних норм. В результаті роботи в неналежних умовах [PERSON] отримав професійне захворювання. Захворювання професійне: Хронічне обструктивне захворювання легень тотксико-пилової етнології другої стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії -захворювання професійне, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ на ППВЕК 08.06.2011 р. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху III степеню - захворювання професійне, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ на ППВЕК 08.06.2011 p. Захворювання професійне, причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування профзахворювання № 10 від 05.02.2007 р. є проведення робіт в умовах підвищеного шуму та загазованості. Відповідно до акту огляду МСЕК від 05.08.2011р. [PERSON] вперше встановлено 55% втрати працездатності; відповідно до акту огляду МСЕК від 03.08.2012 року, [PERSON] було встановлено 60% втрати працездатності; відповідно до акту огляду МСЕК від 01.08.2014р. [PERSON] було встановлено 75% втрати працездатності та другу групу інвалідності, безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинив [PERSON] моральну шкоду, порушилися нормальні життєві зв'язки, він став інвалідом 2-ї групи, постійно хворіє, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях, все це вимагає додаткових зусиль по організації його життя і веде до нових переживань, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 15000 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров'ю. Представник ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не погодився, наявність ряду захворювань не може бути доказом заподіяння моральної шкоди, позивачем не надано доказів порушення життєвих зв'язків та навичок. Вважає, що позивач отримав професійне захворювання зі своєї вини, оскільки знав про шкідливі умови праці, за що отримував відповідні надбавки і компенсації, забезпечувався засобами захисту та не довів заподіяння йому моральної шкоди, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.09.1988р. по 09.02.2009р. працював на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», була звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на пільгових умовах, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-5). Актом розслідування професійного захворювання № 41 від 25.06.2011 року [PERSON] встановлено професійне захворювання у вигляді: Хронічне обструктивне захворювання легень тотксико-пилової етнології другої стадії в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії -захворювання професійне, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ на ППВЕК 08.06.2011 р. Нейросенсорна туговухість з помірним ступенем зниження слуху III степеню - захворювання професійне, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ на ППВЕК 08.06.2011 p., що також підтверджується п. 7 виписки з історії хвороби №08-06/2029 за 2006 рік. (а.с. 8-9). Відповідно до акту огляду МСЕК від 05.08.2011р. [PERSON] вперше встановлено 55% втрати працездатності; відповідно до акту огляду МСЕК від 03.08.2012 року, [PERSON] було встановлено 60% втрати працездатності; відповідно до акту огляду МСЕК від 01.08.2014р. [PERSON] було встановлено 75% втрати працездатності та другу групу інвалідності, безтерміново. (а.с. 11) Таким чином вбачається, що [PERSON] у 2014 році було встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності 75 %, і в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Між сторонами виникли цивільно-трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтеєю 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові без посередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разу виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р.) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Не зважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч.1 ст. 43 Конституції України та абз. 2 ст. 5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 157 КЗпП України та ст..ст. 6,13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним, стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000 грн., враховуючи те, що [PERSON] втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов'язків, відповідач, як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, у зв'язку з чим позивач поніс певні моральні страждання, а також враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved