Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу, який в подальшому уточнив, просить стягнути суму боргу в розмірі 136440 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що 10.10.2006 року ним з відповідачем укладено договір позики коштів згідно якого він передав відповідачу 8000 дол. США та 4000 євро, що становило 65680,30 грн. для купівлі для нього автомобіля. Однак відповідач добровільно кошти не повертає, свої зобов»язання перед ним не виконав у зв»язку з чим він звернувся в правоохоронні органи. У 2011 році відповідач визнаний винним у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Проте до сьогоднішнього дня відмовляється погасити борг, який складає станом на 21.03.2014 року 136440 грн. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд приходить до висновку, що по справі зібрано достатньо доказів для її розгляду за відсутності відповідача постановивши заочне рішення по справі. Оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, наділені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду і якості. Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи [PERSON] взяв в позику у [PERSON] грошові кошти і зобов»язався повернути суму до 10.11.2007 року. Дана розписка складена при свідках . Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як пояснив в судовому засіданні позивач, відповідач вище вказані кошти повертати відмовляється. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 7.12.2011 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст.190 КК України, в тому числі за те, що у 2006 році отримав від [PERSON] гроші в сумі 8000 дол. США та 4000 євро, що становить 65680 грн. завідомо знаючи, що немає наміру їх повертати, не виконавши зобов»язань перед потерпілим [PERSON] по купівлі автомобіля. Згідно вимог ст..61 ЦПК України вище вказаний вирок суду, що набрав законної сили є обов»язковим для суду, і підтверджує факт позики відповідачем коштів та їх не повернення позивачу та доказуванню не підлягає. Як вбачається з розрахунку боргу наданого позивачем станом на 21.03.2014 року сума 8000 дол. США та 4000 євро становить 136440 грн., що стверджується довідкою управління НБУ у Львівській області від 21.03.2014 року. Враховуючи вище наведене, оцінивши в сукупності зібрані по справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки вироком суду, що долучений до матеріалів справи встановлено факт передачі коштів відповідачу та їх не повернення, а розрахунком боргу визначено суму, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved