Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 10.04.2013р. відповідач [PERSON] отримав від нього позику в сумі 98000 доларів США що станом на день отримання коштів 10.04.2013р. становило 783314грн., які зобов'язувався повернути до 31.05.2013р., про що написав відповідну розписку. Однак борг [PERSON] не повернув та під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. Намагання зустрітися чи зв'язатися ним в телефонному режимі виявилися марними. На сьогоднішній день зв'язок з відповідачем втрачено. Оскільки врегулювати спір в позасудовому порядку не вдається, тому просив стягнути з відповідача суму позики в розмірі 783314грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 10.04.2013р. укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.36), згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав позику в сумі 98000 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути до 31.05.2014р. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів того, що [PERSON] борг повернуто вчасно відповідачем суду не подано, як і не подано належних доказів, які б спростували сам факт отримання відповідачем позики у позивача та написання відповідної розписки. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved