Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 24 червня 2016 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір, за яким виконувались ремонтні роботи в квартирі під номером 164, що знаходиться за адресою: Київська область, селище міського типу Коцюбинське, вулиця Дяківська, 9. Роботи проводились будівельною бригадою, склад якої змінювався в залежності від різновиду виконуваної роботи. 28 лютого 2017 року на будівельний обєкт зявився відповідач [PERSON], який зазначив, що за наступний обсяг робіт він може прийняти у [PERSON] грошові кошти. Позивач передав йому 32000 гривень, про що була складена відповідна розписка. Після прийняття оплати відповідач зник, роботи не проводились, гроші не були повернуті. Позивач звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON], який пояснив, що він, як виконавець робіт, ніяких грошей не отримував. Договір передбачає порядок розрахунків лише з ним, а ніяких доручень на передання оплати через третіх осіб він не надавав. Оскільки сплачені відповідачу грошові кошти повинні були бути використані для закупівлі необхідних витратних матеріалів, продовження будівельних робіт стало неможливим. У добровільному\~порядку отримані\~грошові кошти\~відповідач не\~повернув,\~тому просив\~стягнути з\~нього в\~судовому порядку\~безпідставно одержані\~кошти в\~розмірі 32000\~гривень та\~ сплачений судовий збір в розмірі 640 гривень. 01 серпня 2017 року одночасно з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року заяву залишено без задоволення. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2017 року в справі відкрито провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задоволити позов, не заперечив проти прийняття заочного рішення. Додатково уточнив, що ремонтні роботи виконувались у квартирі під номером 43 по вулиці Дяківська, 10 селища міського типу Коцюбинське Київської області. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Судом встановлені\~такі \~обставин і\~визначені відповідно\~до них\~правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 27 грудня 2016 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 6269, за яким виконувались ремонтні роботи в квартирі під номером 43, розташованій в будинку під номером 10 по вулиці Дяківська 10 селища міського типу Коцюбинське Київської області. Такі обставини підтверджені договором № 6269, укладеним позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON], копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 4). Розділом 3 договору передбачено вартість договору та умови платежів. Встановлено, що роботи проводились будівельною бригадою, склад якої змінювався в залежності від різновиду виконуваної роботи. 28 лютого 2017 року відповідачем [PERSON] складено розписку, за змістом якої за наступний обсяг робіт він отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 32000 гривень. Оригінал розписки представником позивача долучено до матеріалів справи. За змістом розписки кошти були передані позивачем за проведення ремонтних робіт у квартирі під номером 43, розташованій в будинку під номером 10 по вулиці Дяківська 10 селища міського типу Коцюбинське Київської області. Звертаючись до суду, позивач зазначив, що після прийняття оплати відповідач зник, роботи не проводились, на його звернення [PERSON] як особа, з якою укладено договір, повідомив, що він, як виконавець робіт, ніяких коштів не отримував, доручень на передання оплати через третіх осіб не надавав. Судом встановлено, що відповідач не був стороною договору, на виконання умов якого він отримав від позивача грошові кошти в сумі 32000 гривень. Роботи, обумовлені договором, були припинені, кошти позивачу не повернуті. Для спростування вказаних обставин відповідач в судове засідання не зявився. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Обєктивними умовами виникнення зобовязань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи(потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Вiдповiдно\~до ч.\~1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~11,\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~509\~ЦК України\~цивiльнi\~права та\~обовязки виникають\~із дій\~осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогiєю\~породжують цивiльнi\~права та\~обовязки.\~До підстав\~виникнення цивільних\~прав та\~обовязків,\~зокрема,\~належать договори\~та iншi\~правочини.\~Зобовязанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобовязання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Між сторонами виникли зобовязання iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, оскільки відповідач набув та зберігає грошові кошти в сумі 32000 гривень за рахунок позивача, наявна шкода у вигляді зменшення майна у позивача, вiдсутнi правові підстави для вказаної зміни майнового стану сторін. Права позивача є порушеними та підлягають захисту. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 640 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 177, 509, 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: approved