Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, оскільки з часу розірвання шлюбу між ними, він неодноразово приїздив щоб поспілкуватися з дитиною, але відповідачка постійно створює перешкоди у його спілкуванні з донькою та взагалі позбавляє його можливості бачити дитину.\~\~Стверджує, що він, його син (брат [PERSON]), його батьки (бабуся та дідусь [PERSON]) дуже сумують за нею та страждають через відсутність спілкування та можливість її бачити. На сьогоднішній день він створив усі необхідні умови для нормального перебування його доньки у нього, зокрема відведена окрема кімната, яка обладнана спальним місцем, предметами для розвитку, навчання та ігор. Відповідачка ухиляється від виконання обов'язків по наданню йому можливості у спілкуванні та у вихованні дитини і перешкоджає йому зустрічатися з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], в зв'язку з чим він не має можливості бачитися з донькою. Представник позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд зобов`язати відповідачку усунути перешкоди йому у спілкуванні та у вихованні дитини та визначити способи участі у вихованні дитини шляхом періодичності чи систематичності побачень, відвідування дитиною місця його проживання. \~Представник відповідачки позов не визнала, заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/1417/16-ц від 20.04.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.9-10/ [PERSON], [INFO], починаючи з серпня 2016 року, за своїм власним бажанням, проживає разом із позивачем, у будинку його батьків (у будинку бабусі та дідуся), що підтверджується актом оцінки потреб дитини її сімї №54/22-02 /а.с.11-13/. Досить тривалий час позивач немає можливості бачити свою доньку [PERSON], [INFO] Згодом стало відомо, що його малолітня донька вже тривалий час не зявляється у садочку ДНЗ №7, про що зазначено у довідці №10 від 02.03.2017 року /а.с.14/. Позивачем, в будинку його батьків, де він проживає, створив усі необхідні умови для нормального та комфортного перебування там його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] /а.с.15/. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані ст.ст.141,157, 159 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону «Про охорону дитинства», ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності до\~ст. 153 Сімейного Кодексу України\~мати,\~\~батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Виходячи з положень ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку\~ст.158 СК України\~за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідачка категорично відмовляється в наданні можливостей позивачу у спілкуванні з дитиною і перешкоджає їх спілкуванню. Між сторонами склалися такі стосунки, що привело до спору у суді. Згідно зі\~ст. 159 СК України,\~\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків та прямих контактів. Як було встановлено судом, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом зі своєю матір'ю за її місцем проживання. Сторони не змогли знайти порозуміння щодо участі батька у вихованні дитини. Суд вважає, що спілкування з батьком не перешкоджає нормальному розвитку та вихованню дитини, а навпаки є необхідним для її повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сімя визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення участі у вихованні дитини та встановленню порядку систематичних побачень з дитиною є законними та обґрунтованими. В судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, чого з матеріалів справи не вбачається, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими склались неприязні відносини, що призводить до конфліктних ситуацій та може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково Щодо інших позовних вимог суд вважає, що відповідачку не можна зобовязати повідомляти позивача про виїзд за кордон. Дана вимога суперечить нормам Конституції України та інших Законів з приводу вільного пересування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд, з урахуванням віку, вирішує частково задовольни позов та встановити відповідні дні та час для спілкування дитини з батьком з відвідуванням дитиною його місця проживання, оскільки він мешкає разом з батьками, а дідусь та бабуся також бажають спілкування з дитиною. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача: витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 640грн. 00коп.

Outcome: partial