Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 01.03.2012 р. в розмірі 98 000,0 грн., мотивуючи тим, що 01 березня 2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно п.1.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 98 тис.грн. готівкою та зобов'язався повернути позивачеві таку ж суму коштів готівкою в строк на умовах, визначених даним договором. Відповідно до п.1.2 договору позики позивач надав грошові кошти строком на 2 роки і кінцевою датою повернення є 01 березня 2014 р. Підтвердженням того, що відповідач отримав кошти від позивача, є розписка від 01.03.2012 р. Починаючи з квітня 2014 р. позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув та ухиляється від його повернення. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що позивач дійсно 01.03.2012 р. надав відповідачу гроші у розмірі 98 000,0 грн. строком до 01.03.2014р., що підтверджується відповідною власноручною розпискою відповідача. Однак до теперішнього часу останній борг не повернув, незважаючи на неодноразові нагадування позивача. Вказав, що зобов'язання відповідача має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що дійсно у відповідача є зобов'язання перед позивачем по договору позики від 01.03.2012 р., які повинні бути виконані відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Однак вказані гроші вчасно не повернув, оскільки відповідач має скрутне матеріальне становище. Підтвердив, що розписка про отримання грошей написана відповідачем добровільно та власноручно. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, за таких підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, договором позики є договір за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України 01 березня 2012 р. між сторонами в письмовій формі був укладений договір позики на суму 98 000,0 грн., в підтвердження чого була написана розписка, згідно якої [PERSON] 07.12.2010 р. взяв у борг у [PERSON] 98 000,0 грн, з зобов'язанням повернути до 01 березня 2014 р. (п.1.1, п.1.2 договору). Згідно ст.1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника. На підтвердження договору позивачем представлений оригінал боргового документу відповідача - вищевказана розписка від 01 березня 2012 р. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договорами позики від 01.03.2012 року строк не повернув грошові кошти. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. На підставі ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає 98 000,0 грн., що визнав представник відповідача. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки у позивача є борговий документ відповідача, а відповідачем не надані документи позивача про погашення відповідачем суми боргу, то зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що борг відповідача перед позивачем за договором позики від 01 березня 2012 р. у розмірі 98 000,0 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Таким чином, позов є обґрунтованим, вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 980 грн. (за подання позовної заяви) та у розмірі 12,8 грн. (за подання заяви про забезпечення позову, а разом - 1101,8 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 612, 625, 1046-1051 ЦК України,

Outcome: approved