Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 червня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання безпроцентної позики, згідно якого відповідачу в позику на безпроцентній основі було надано грошові кошти в сумі 50\~000,00 грн. строком на шість років з поверненням позики в порядку та на умовах визначених у Договорі позики і кінцевим терміном повернення не пізніше 30 червня 2019 року. 24 квітня 2017 року відповідача було звільнено. На дату звільнення за відповідачем обліковувалась заборгованість у сумі 17\~800,00 грн. 26 квітня 2017 року відповідачем було здійснено повернення лише частки заборгованості, а саме 5\~800,00 грн. Фактично зобовязання в строк відповідачем не виконані, а саме не повернуто залишок суми позики в повному обсязі в установлені Договором позики строки. Відповідачу позивачем було надіслано вимогу про необхідність повернення боргу, однак, отримавши дану вимогу, відповідач її не виконав. 23 травня 2017 року відповідач здійснив погашення боргу у розмірі 1000,00 грн. Станом на 13 червня 2017 року заборгованість [PERSON] становить: 11\~000,00 грн. не повернений залишок суми позики за наданим Договором позики; 231,40 грн. сума інфляційного збільшення заборгованості; 409,10 грн. пеня; 47,98 грн. три проценти річних від простроченої суми. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 11\~000,00 грн. не повернений залишок суми позики за наданим Договором позики; 231,40 грн. сума інфляційного збільшення заборгованості; 409,10 грн. пеня; 47,98 грн. три проценти річних від простроченої суми та судовий збір у розмірі 1\~600,00 грн. За час розгляду справи позивач неодноразового уточнював позовні вимоги, в останній редакції від 17 листопада 2017 року позивач, у звязку із частковим погашенням заборгованості просить стягнути з відповідача на його користь 6\~000,00 грн. не повернений залишок суми позики за наданим Договором позики; 519,40 грн. сума інфляційного збільшення заборгованості; 1\~326,21 грн. пені; 156,89 грн. три проценти річних від простроченої суми та 1\~600,00 грн. судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить задовольнити їх з викладених підстав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він на даний час не має змоги сплатити весь борг та просить не нараховувати йому пеню та витрати повязані зі сплатою судового збору, тому просить реструктуризувати борг на півроку. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 03 червня 2013 року між Регістром судноплавства України, в особі генерального директора [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання безпроцентної позики. Відповідно до п. 3.1. Договору, загальний розмір позики складає 50\~000,00 грн. Відповідно до п. 4.1. Договору, позика надається позичальнику на строк 6 років. Позичальник зобовязаний повернути всю суму позики не пізніше 30 червня 2019 року. Згідно п. 4.4. Договору, у випадку звільнення позичальника з роботи (з ініціативи адміністрації чи за власним бажанням позичальника) тобто у випадку припинення трудових правовідносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього Договору, сума неповерненого залишку підлягає обовязковому поверненню позичальником негайно, але в будь-якому разі не пізніше дати звільнення. Відповідно до п. 5.2 Договору, за несвоєчасне погашення/повернення позики позичальник додатково сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної непогашеної суми за кожен день прострочення. Відповідно до зобовязання від 03 червня 2013 року, [PERSON] зобовязався одержану ним безвідсоткову позику на покращення умов проживання в сумі 50\~000,00 грн. строком на шість років повернути не пізніше 30 червня 2019 року. Погашати позику щомісячно, починаючи з липня місяця 2013 року, не пізніше 10 числа поточного місяця, рівними частинами в сумі 700,00 грн. в місяць протягом 71 місяця та 300 грн. протягом останнього місяця згідно з встановленим графіком або шляхом внесення всієї суми позики готівкою через касу позикодавця до 30 червня 2019 року. 26 червня 2013 року [PERSON] надано гроші у сумі 50\~000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № [NUMBER] від 26 червня 2013 року. 30 листопада 2016 року [PERSON] надіслано повідомлення, у якому вказано, що на підставі наказу Регістра судноплавства України від 03 листопада 2016 року № 296 «Про внесення змін в організацію виробництва та праці в РУ», посада водія автотранспортних засобів господарчо-майнової служби (головного офісу), яку обіймав [PERSON], скорочується, про що його було повідомлено 22 листопада 2016 року. Останній день роботи 22 січня 2017 року та запропоновано посаду водія автотранспортних засобів в м. Ізмаїл з посадовим окладом 4\~000,00 грн. за місяць. 20 квітня 2017 року Наказом № 99-К регістру судноплавства України [PERSON] звільнено на підставі наказу РУ від 03 листопада 2016 року № 296 «Про внесення змін в організацію виробництва та праці в РУ». 03 травня 2017 року [PERSON] Регістром судноплавства України надіслано вимогу про повернення позики, яку він отримав 05 травня 2017 року. 10 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Генерального директора Регістра судноплавства України із заявою про реструктуризацію боргу, на що листом Регістру судноплавства України 16 травня 2017 року отримав відмову, оскільки можливість надання будь-яких реструктуризацій за позиками наданим Регістром співробітникам під час їх звільнення з Регістру відсутня, так як цього не передбачено ні Статутом, ні Колективним договором, ні іншими внутрішніми нормативним и документами Регістра. Згідно довідки розрахунку заборгованості, станом на 22 листопада 2017 року заборгованість [PERSON] складає 8\~002,50 грн., з яких: -6\~519,40 грн. заборгованість суми боргу з урахуванням індексу інфляції; -1\~326,21 грн. загальна сума пені; -156,89 грн. три проценти річних. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобовязання добровільно не виконав, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору. Оцінивши та дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що ґрунтується на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Outcome: approved