Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визначити місце проживання його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], разом з ним. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2005 року. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14.08.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі є дитина - дочка [PERSON], яка зареєстрована за його адресою проживання та фактично більшу частину часу проживала разом з ним. Фактично з відповідачкою він не проживає з вересня 2009 року, та на серпень 2013 року кожен з подружжя створив нову сім' ю. Відповідач по справі [PERSON] не може створити нормальні умови виховання та утримання дитини, так як не має постійного місця роботи та місця проживання, на даний час спів мешкає з іншим чоловіком, [PERSON], від якого має іншу дитину [PERSON]. Позивач має постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується і має можливість забезпечити нормальне виховання та утримання дитини, а тому звернувся до суду з вище вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити, посилаючись на вище вказані обставини, а також вказуючи на те, що відповідачка не має свого житла, постійного заробітку, що робить неможливим визначення місця проживання дитини разом з нею. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали та надали до суду письмові заперечення проти нього. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні неодноразово наголошувала, що вона фактично працевлаштована до магазину «Еліс», де працює продавцем. Представник Органу опіки та піклування просив справу розглянути без його участі, до суду надав висновок Орану опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради від 14.08.2015 року щодо визначення місця проживання дитини. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Позивачем заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного кодексу України, які регулюють право батьків на визначення місця проживання дитини та вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2005 року по 14.08.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с. 7-8). Вад даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9). Після припинення сумісного проживання сторони почали проживати окремо, створили нові сім'ї і спочатку між ними не було спору щодо утримання та проживання дитини, це підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами. Дівчинка стала проживати разом з матір'ю, хоча залишилась бути прописаною за адресою батька. Відповідно до Акту про перевірку паспортного обліку від 28.07.2015 року встановлено, що [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Згідно характеристики від 16.07.2015 року №379 на ученицю 4-Б класу - [PERSON], яка видана директором КЗ НВК №1 у м. Орджонікідзе, дівчинка виховується у неповній сім'ї, оскільки її батьки розлучені. Під час навчального року дівчинка проживала то з батьком, то з матір'ю. Батьки цікавляться навчанням дитини. Матеріально забезпечував дитину батько, так як мати на даний час не працює (а.с. 10). Відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується виконавчим листом (а.с. 65-66). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської міської ради від 14.08.2015 року визначено за доцільне, враховуючі вивчені по справі обставини, вік дитини, її бажання та особисті якості батьків, місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] встановити разом з її матір'ю - [PERSON] Судом встановлено, що кожен з батьків позитивно характеризується (а.с. 13, 26, 34), у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини, у судовому засіданні не надано належних доказів того, що батько або матір дитини не можуть створити їй належних умов для виховання та розвитку. Як матір так і батько можуть забезпечити дитину, оскільки позивач [PERSON] працює та має стабільний заробіток, відповідач [PERSON] до листопада 2015 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, крім цього, отримувала допомогу від свого цивільного чоловіка [PERSON], аліменти від позивача та на даний час фактично працює продавцем у магазині «Еліс» (а.с. 57-62). З часу розірвання шлюбу дитина матеріально забезпечена, в обсязі необхідному для її нормального розвитку. За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст.12 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р., та ратифікованою Постановою Верховної Ради України, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з всіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Судом встановлено, що дочці сторін [PERSON] на час розгляду справи виповнилось повні десять років, дівчинка на свої роки достатньо розвинута, а тому судом відповідно до вимог ст.ст. 160, 171 СК України була з'ясована її думка, з питань, що її стосуються. Дівчинка в судовому засіданні в присутності представника орану опіки та піклування пояснила, що бажає й надалі проживати разом з мамою, оскільки вона відчуває її любов до себе, отримує підтримку від мами, як у питаннях пов'язаних з навчанням, так і під час відпочинку. Мама на даний час проживає сама, працює в магазині продавцем, іноді до них приходить дядя [PERSON], який провідує її маленьку сестричку, батьком якої він є. В той же час, дівчинка періодично відвідує нову родину позивача [PERSON], але в ній почувається не так комфортно, оскільки виникають непорозуміння з дочкою цивільної дружини позивача [PERSON] і трапляються випадки коли в сім'ї батька відбуваються сварки між ним та його новою дружиною. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. В даному випадку суд зазначає, що кожен з батьків ставиться до своїх батьківських обов'язків відповідально з врахуванням їх можливостей. Кожен з них любить дитину, суд враховує, що позивач має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватись з нею, здійснювати свої батьківські обов'язки та спілкуватися з дитиною. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Дослідженням обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, судом встановлено, що і батько, і мати мають умови для утримання, проживання, харчування дочки, її навчання та розвитку, що підтверджено висновком органу опіки та піклування за місцем проживання сторін. Мати та батько не зловживають алкогольними напоями, наркотичними засобами. Ставлення батьків до виховання дочки однаково відповідальне. Таким чином, підстав для задоволення позову батька про визначення місця проживання неповнолітньої дочки з ним, суд не знаходить. Доводи позивача про не надання гідних умов відповідачкою, про відсутність в неї доходу, не відповідають фактичним обставинам справи. Принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, приведений у коментарі до ст. 161 СК України, проголошує,що дитина може бути розлучена з матір`ю лише при наявності виняткових обставин. У спорі між сторонами про визначення місця проживання неповнолітньої дочки позивачем не доведено наявність таких виняткових обставин, а тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не відповідає інтересам дитини та суперечить її особистому бажанню залишитися надалі проживати разом з матір'ю. При цьому суд, відмовляючи в задоволенні позову, не зазначає місця проживання дитини, оскільки предметом спору є визначення конкретного місця проживання дитини з батьком. Питання про судові витрати вирішується згідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed