Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просила поновити її на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з 30.03.2019 року та стягнути з ПрАТ «УКРАГРО НПК» на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.03.2019 року по день її поновлення на роботі судом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2007 року її прийнято на роботу у ЗАТ «УКРАГРО НПК» на посаду бухгалтера згідно наказу №527-К від 26.11.2007 року та на підставі трудового договору від 26.11.2007 року. ЗАТ «УКРАГРО НПК» на підставі протоколу №27 Загальних зборів від 12.04.2011 року було перейменовано на ПрАТ «УКРАГРО НПК» з 26.04.2011 року. 15.06.2015 року наказом №353/1-К від 15.06.2015 року позивача переведено на посаду старшого бухгалтера з праці та заробітної плати. 02.11.2017 року наказом №433-К без будь-якого попередження позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. Ознайомившись з наказом про звільнення №433-К від 02.11.2017 року позивач дізналась, що підставою для її скорочення був наказ №168-КВ від 29.08.2017 року, з яким вона на момент звільнення ознайомлена не була та на її прохання надати та ознайомитись з вказаним наказом їй було відмовлено. 29.10.2018 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позивача було поновлено на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати ПрАТ «УКРАГРО НПК», з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 03.11.2017 року по 29.10.2018 року та виплатою моральної шкоди. Зазначене рішення було оскаржено відповідачем до Київського апеляційного суду. Не дочекавшись рішення Київського апеляційного суду, 29.03.2019 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. В наказі №70-К від 29.03.2019 року підставою звільнення є наказ №6-КВ від 17.01.2019 року, з яким позивача ознайомлено не було. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки відмовивши їй в ознайомленні з наказом №6-КВ від 17.01.2019 року, фактично відмовили пояснювати які зміни відбулися на підприємстві (реорганізація підприємства, зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю кваліфікацією, професією), які наявні підстави для скорочення саме її посади, чи скорочення чисельності або штату працівників справді не відбулося. Також, не дотримана норма законодавства щодо вивільнення працівників, а саме не враховано переважне право залишити позивача на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України. Письмово позивач не відмовлялась від жодної із запропонованих посад, а лише утрималась від відповіді. На момент звільнення на підприємстві значилися ще чотири вакантні посади, які позивачу запропоновані не були, та які більш придатні її спеціальності та досвіду. Крім того, з моменту поновлення за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати, до моменту скорочення - 29.03.2019 року, її фактично не було допущено до виконання колишніх функціональних обов`язків, згідно з посадовою інструкцією, не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та не було створено нормальних умов для роботи. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.05.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача та представника відповідача про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 27.05.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивач не вказує, якою нормою чинного законодавства передбачено обов`язок роботодавця щодо ознайомлення працівника, посада якого скорочується, з наказом про скорочення штату. Разом з тим, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України містить імперативну норму, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідачем було належним чином виконано вказаний обов`язок шляхом надання позивачу попередження №10 від 17.01.2019 року. Факт ознайомлення з вказаним попередженням підтверджений власноручним підписом позивача. Відповідно до наказу №6-КВ від 17.01.2019 року у відповідача відбувався процес скорочення штату працівників, а саме скорочення посади «старший бухгалтер праці та заробітної плати», на якій працювала позивач. При цьому у штатному розписі Приватного акціонерного товариства «УКРАГРО НПК» існувала лише одна посада «старший бухгалтер праці та заробітної плати», яка і підлягала скороченню. Відтак, переважне право на залишення на роботі не може бути застосовано відносно осіб, які працювали на інших посадах, які не підлягали скороченню. Крім того, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України відповідач у період з 17.01.2019 року по 29.03.2019 року неодноразово пропонував позивачу інші вакантні посади. Однак, позивач не виявила бажання про продовження роботи у Приватному акціонерному товаристві «УКРАГРО НПК» на запропонованих посадах та не подавала жодних заяв, які б містили згоду на переведення на запропоновані посади. Також зазначив, що рішення від 29.10.2018 року в частині задоволення позовних вимог, допущених до негайного виконання було виконано відповідачем шляхом видання наказу №291-К від 29.10.2018 року та фактичного допуску позивача до роботи. Рішення суду від 29.10.2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було виконано відповідачем у зв`язку з тим, що в цій частині воно не набрало законної сили, а в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції. Факт відсутності нормальних умов для роботи лежить поза межами предмету доказування у даній справі, не підтверджений належними та допустимими доказами та не впливає на оцінку законності звільнення позивача, з урахуванням чого просив відмовити у задоволенні позову. 07.06.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що скорочення штату відбулося в особі однієї людини з приблизно 450 працюючих, що є необґрунтованим. Також зазначила, що письмово вона не відмовлялась не від однієї із запропонованих посад, а лише утрималась від відповіді, оскільки мала намір погодитись на заняття однієї з вакансій, що їй пропонувались. У період з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року вона знаходилась на лікарняному та 29.03.2019 року вийшла на роботу і в цей же день була звільнена зі скороченням штату працівників. Наказ №70-К від 29.03.2019 року про звільнення був їй вручений для ознайомлення близько 12.00 год. дня, тобто у позивача не було жодної можливості погодитись на зайняття раніше запропонованих посад. На підставі викладеного просила задовольнити позов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позову виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом встановлено, що 26.11.2007 року наказом №527-К позивач була прийнята на постійну роботу у виробничій структурі ЗАТ «УКРАГРО НПК» на посаду бухгалтера з оплатою праці згідно штатного розпису. 12.04.2011 року протоколом №27 загальних зборів акціонерів ЗАТ «УКРАГРО НПК» було вирішено змінити найменування товариства з ЗАТ «УКРАГРО НПК» на АТ «УКРАГРО НПК». 15.06.2015 року наказом № 353/1-К позивача з 15.06.2015 року було переведено на посаду старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з оплатою праці згідно штатного розпису. Відповідно до наказу №433-К від 02.11.2018 позивача було звільнено з посади старшого бухгалтера з праці та заробітної плати, у зв`язку зі скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України 02.11.2017 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року позов [PERSON] до ПрАТ «УКРАГРО НПК» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволено частково. Поновлено [PERSON] на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з 03.11.2017 року. Стягнуто з ПрАТ «УКРАГРО НПК» на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 03.11.2017 року по 29.10.2018 року у розмірі 455121, 80 грн., моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. В іншій частині позову, відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «УКРАГРО НПК» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. Стягнуто з ПрАТ «УКРАГРО НПК» на користь держави судовий збір у розмірі 4571,22 грн. Встановлено, що на виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року в частині поновлення на роботі, ПрАТ «УКРАГРО НПК» було видано наказ №291-К від 29.10.2018 року, яким скасовано попередній наказ про звільнення позивача та поновлено позивача на роботі на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати. В іншій частині рішення було оскаржено в апеляційному порядку. 17.01.2019 року ПрАТ «УКРАГРО НПК» видано наказ №6-КВ відповідно до якого передбачалося скоротити у штатному розписі ПрАТ «УКРАГРО НПК» 20.03.2019 року посаду «старший бухгалтер з праці та заробітної плати»; затвердити нову редакцію штатного розпису ПрАТ «УКРАГРО НПК» та ввести його в дію з 21.03.2019 року; начальнику відділу по роботі з персоналом та соціальної роботи Погорільчук Н.Г. у термін до 18.01.2019 року персонально попередити старшого бухгалтера з праці та заробітної плати [PERSON] про наступне вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату); одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонувати старшому бухгалтеру з праці та заробітної плати [PERSON] іншу роботу (наявні вакантні посади) на ПрАТ «УКРАГРО НПК» у період після вчинення дій, передбачених п.п. 3.2 цього наказу та до 20.03.2019 року включно, додатково пропонувати їх старшому бухгалтеру з праці та заробітної плати [PERSON] . В день видання наказу №6-КВ, тобто 17.01.2019 року позивача було попереджено про наступне вивільнення шляхом надання для ознайомлення попередження про наступне вивільнення працівника №10 від 17.01.2019 року. Факт ознайомлення позивача з попередженням №10 від 17.01.2019 року та запропонованими вакантними посадами засвідчений власноручним підписом позивача на вказаному попередженні. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників) позивачу було запропоновано іншу роботу (наявні вакантні посади) у ПрАТ «УКРАГРО НПК». Встановлено, що відповідачем неодноразово пропонувались позивачу вакантні посади, які існували в штатному розписі для продовження роботи на цьому ж підприємстві, що підтверджується повідомленням про вакантні посади № 41 від 01.02.2019 року, повідомленням про вакантні посади № 51 від 18.02.2019 року, повідомленням про вакантні посади № 68 від 25.02.2019 року, повідомленням про вакантні посади № 86 від 06.03.2019 року, повідомленням про вакантні посади № 93 від 13.03.2019 року. 18.03.2019 року відповідачем було видано наказ №63-К від 18.03.2019 року про звільнення [PERSON] Проте, у період з 19.03.2019 року по 28.03.2019 року позивач перебувала на лікарняному. Наказом від 29.03.2019 року №70-К позивач була звільнена з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників. Постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2019 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи скасування судового рішення, яке стало підставою для поновлення позивача на роботі, 04.04.2019 року відповідачем було видано наказ №99-К, відповідно до якого скасовано наказ №291-К від 29.10.2018 року «Про поновлення на роботі [PERSON] та відновлено дію наказу №433-К від 02.11.2017 року «По особовому складу», яким позивача було звільнено. Позивач просила поновити її на посаді старшого бухгалтера з праці та заробітної плати з 30.03.2019 року та стягнути з ПрАТ «УКРАГРО НПК» на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.03.2019 року по день її поновлення на роботі судом. Як на підставу своїх вимог позивач послалась на незаконність звільнення з роботи відповідно до наказу №433-К від 02.11.2017 року. Однак, зазначені посилання позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в даному випадку позивач оспорює законність наказу про звільнення №70-К від 29.03.2019 року. Крім того, дотримання відповідачем вимог КЗпП України під час звільнення позивача з роботи у листопаді 2017 року було встановлено постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2019 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач як на законність свого звільнення також посилалась на те, що їй не було надано для ознайомлення наказ №6-КВ від 17.01.2019 року. При цьому, в чинному законодавстві не передбачено обов`язку роботодавця щодо ознайомлення працівника, посада якого скорочується, з наказом про скорочення штату. Разом з тим, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України містить імперативну норму, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідачем було належним чином виконано вказаний обов`язок шляхом надання позивачу попередження №10 від 17.01.2019 року. Факт ознайомлення з вказаним попередженням підтверджений власноручним підписом позивача та не оспорюється нею. Позивач також посилалась на те, що відповідачем не було враховано переважного права позивача на залишення на роботі, на що слід зазначити наступне. Відповідно до наказу №6-КВ від 17.01.2019 року у відповідача відбувався процес скорочення штату працівників, а саме скорочення посади «старший бухгалтер праці та заробітній платі», на якій працювала позивач. Відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із з мінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому, у штатному розписі ПрАТ «УКРАГРО НПК» існувала лише одна посада «старшого бухгалтера з праці та заробітної плати», яка і підлягала скороченню. Відтак, переважне право на залишення на роботі не може бути застосовано відносно осіб, які працюють на інших посадах, які не підлягали скороченню. Щодо факту відсутності відмови позивача від продовження роботи на запропонованих посадах, то слід зазначити наступне. Як було встановлено вище, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, відповідач у період з 17.01.2019 року до 29.03.2019 року неодноразово пропонував позивачу іншу роботу (вакантні посади). Позивач в свою чергу не виявила бажання про продовження роботи у ПрАТ «УКРАГРО НПК» на запропонованих посадах та не подавала жодних заяв, які б свідчили про намір або згоду на переведення на запропоновані посади. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач відмовилась від продовження роботи на запропонованих посадах, оскільки не реалізувала своє право до моменту звільнення. Щодо наявності в штатному розписі ПрАТ «УКРАГРО НПК» вакантних посад, які не були запропоновані позивачу, то слід зазначити, що вказані твердження позивача є необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження не надано жодного належного та допустимого доказу. Як встановлено вище, ПрАТ «УКРАГРО НПК» належним чином виконав вимоги ст. 49-2 КЗпП України та неодноразово пропонував позивачу всі вакантні посади, які існували у штатному розписі, що підтверджується попередженням №10 від 17.01.2019 року та повідомленнями про вакантні посади, які надавалися позивачу до моменту її звільнення (особисто та засобами поштового зв`язку). Що стосується тверджень позивача про невиконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року та відсутність належних умов роботи, то слід зазначити наступне. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року в частині задоволення позовних вимог, допущених до негайного виконання (поновлення на роботі, було виконано відповідачем ПрАТ «УКРАГРО НПК» шляхом видання наказу №291-К від 29.10.2018 року та фактичного допуску [PERSON] до роботи. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було виконано відповідачем у зв`язку з тим, що в цій частині воно не набрало законної сили, було оскаржено в апеляційному порядку та в подальшому постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2019 року було скасовано. Факт відсутності «нормальних умов для роботи» не є предметом доказування у даній справі та крім того не підтверджений належними та допустимими доказами, а також не впливає на оцінку законності звільнення позивача. Щодо тверджень позивача про скорочення лише однієї людини, зміни в господарській діяльності ПрАТ «УКРАГРО НПК» та виплату премій, підвищення посадових окладів, то слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено заборону роботодавцю проводити скорочення лише однієї посади. В свою чергу, ст. 64 ГК України прямо передбачає, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Це ж саме стосується і питань організації господарської діяльності, преміювання працівників та визначення розмірів їх заробітних плат. Верховний Суд у своїй практиці виходить з того, що власник має право на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, визначати штат і чисельність працівників. При розгляді справ про поновлення на роботі суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Така правова позиція висловлена, зокрема у постановах від 03.10.2018 року у справі №287/568/15-ц та від 21.11.2018 року у справі №390/2060/16-ц. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про поновлення її на роботі, є такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed