Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач, звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], та [PERSON], зазначивши в якості третьої особи - [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку, борг у сумі 205700,00 (двісті п'ять тисяч сімсот) гривень, моральну шкоду у розмірі 50000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 07 вересня 2012 року він разом з громадянкою [PERSON], надали [PERSON] та [PERSON] у борг під розписку 70 000 грн. Останні зобов'язалися повернути дані кошти одразу по першій вимозі. 17 березня 2013 року [PERSON], надав [PERSON] та [PERSON] у борг під розписку 21 000 грн. Відповідно до даної розписки кошти у борг надавалися на один місяць, до 18 квітня 2013 року. 19 квітня 2014 року [PERSON], та [PERSON] надали [PERSON] та [PERSON] у борг під розписку 114 700 грн. Відповідно до даної розписки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися повернути дані кошти одразу по першій вимозі. Після надання коштів у борг [PERSON] та [PERSON] не дотрималися своєї обіцянки та не повернули взяті у борг кошти. До теперішнього часу кошти не повернуті. Крім того, Позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. Позивач, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення, та просив суд позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Третя особа - [PERSON], в судове засідання також не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності не подавала. Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Зі згоди Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 07 вересня 2012 року [PERSON] та громадянка [PERSON] надали [PERSON] та [PERSON] у борг під розписку 70 000 (сімдесят тисяч) грн. (а.с. 53). Відповідно до даної розписки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися повернути дані кошти одразу по першій вимозі. 17 березня 2013 року [PERSON], надав [PERSON] та [PERSON] у борг під розписку 21 000 (двадцять одну тисячу) грн. (а.с.54). Відповідно до даної розписки кошти у борг надавалися на один місяць, до 18 квітня 2013 року. 19 квітня 2014 року [PERSON], та громадянка [PERSON] [PERSON] надали [PERSON] та [PERSON] у борг під розписку 114 700 (сто чотирнадцять тисяч сімсот) грн. (а.с 55). Відповідно до даної розписки [PERSON] та [PERSON] зобов'язалися повернути дані кошти одразу по першій вимозі. Після надання коштів у борг [PERSON] та [PERSON] не дотрималися своєї обіцянки та не повернули взяті у борг кошти, що підтверджується розпискою, яку [PERSON] склав 02 травня 2014 року (а.с.56). У даній розписці [PERSON], та його дружина [PERSON] просили надати їм строк до 10 травня 2014 року, щоб повернути борг. До теперішнього часу кошти не повернуті. Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, визначеному позикодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається. Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Тобто Відповідачі, отримавши кошти у сумі 205 700,00 (двісті п'ять тисяч сімсот) гривеньта написавши відповідні розписки, взяли на себе відповідні зобов'язання, які на сьогоднішній день залишаються невиконаними. Суд вважає, що фактично між сторонами були укладені договори позики, які були оформлені відповідними розписками Відповідачів. У строки, які визначені у розписках, грошові кошти в сумі 205 700,00 (двісті п'ять тисяч сімсот) гривеньВідповідачами повернуті не були. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів суми боргу є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з Відповідачів моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Суду, зокрема, має бути доведено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано жодних підтверджень вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні таких позовних вимог за їх недоведеністю. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., оскільки це відповідає положенням статей 79, 84, 88 ЦПК України і підтверджується наданою позивачем квитанцією № 206998 про вартість послуг з надання правової допомоги (а.с. 22). На підставі викладеного та

Outcome: partial