Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності, мотивуючи тим, що він працював водієм у ГУ «Херсонської обласної санітарно-епідеміологічної станції» МОЗ України з 1974 року по 28.12.2012 рік. 21.05.2010 року за місцем його роботи, він звернувся із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS], в якій він проживає з 1990 року по теперішній час, та є наймачем вказаної квартири. Як вказує позивач, за протоколом №14 від 2010 року профспілкового комітету, за місцем його роботи йому було надано дозвіл на приватизацію квартири та на підставі наказу №84 зазначена квартира була передана у його власність, при цьому ним було сплачено до каси підприємства залишкову вартість квартири. Однак, отримати свідоцтво про право власності на вказану квартиру він не може, через те, що до теперішнього часу дана квартира знаходиться у власності та на балансі відповідача, що в свою чергу, підтверджується відповідними листами. На підставі викладеного, позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його адвокат за договором [PERSON], підтримали заявлені позовні вимоги за підставами вказаними в позові, просили задовольнити позов. Представник відповідача, за довіреністю Марищен С.С. в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою також просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що Держсанепідемслужба України немає відношення до ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України, оскільки вказана установа не входить до сфери управління їхньою установою. Також зазначив, що при ліквідації ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України передача публічно-правових прав та обов'язків до Держсанепідемслужби України не передбачалась. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позивач передчасно звернувся до суду та вибрав невірний спосіб захисту своїх інтересів. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив, що [PERSON] працював водієм у ГУ «Херсонської обласної санітарно-епідеміологічної станції» МОЗ України з 03.12.1974 року по 28.12.2012 рік, що вбачається із записів в трудовій книжці, виданій на ім'я [PERSON] У вказаний період роботи позивачу була надана у користування квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Із наданої суду довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, виданої ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція», вбачається, що у квартирі [ADDRESS], мешкають і мають право на житло на момент введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON], який прописаний у даній квартирі з 05.12.1990 року. Відповідно до заяви від 21.05.2010 року, [PERSON] звернувся до ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» про надання дозволу приватизувати квартиру по [ADDRESS]. За списком, виданим ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України 29.11.2012 року та затвердженим головою виконавчого комітету Комсомольської районної у місті Херсоні ради 04.12.2012 року, [PERSON] має право на отримання приватизаційних паперів на квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із протоколу №14 засідання профспілкового комітету ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» від 27.05.2010 року, у порядку денному було розглянуто питання про приватизацію відомчої квартири, яка належить ДЗ «Херсонська обласна санепідстанція» за адресою: [ADDRESS], в якій прописаний [PERSON] За результатами розгляду профком надав згоду на приватизацію вищевказаної відомчої квартири. Згідно наказу №84 від 14.06.2010 року, виданого ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України про передачу в спільну сумісну власність квартири [ADDRESS], прохання наймача [PERSON] задоволено та погоджено передати вищевказану квартиру у спільну сумісну власність, наказано уповноваженим власником квартири визнати [PERSON], внести суму відшкодування залишкової вартості відомчого житла, оформлення права власності здійснити згідно вимог чинного законодавства України, у місячний строк, після оформлення документів на приватизацію, зняти з балансу ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» квартиру [ADDRESS], контроль за виконанням наказу покладено на начальника відділу матеріально-технічного забезпечення. За квитанцією до прибуткового касового ордера №20 від 19.08.2010 року, виданою ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України, [PERSON] відшкодував залишок вартості квартири. Відповідно до листа виконавчого комітету Херсонської міської ради за вих.№Х-6287 від 15.01.2013 року, адресованого [PERSON], заява щодо питання приватизації квартири [ADDRESS], перенаправлена до ГУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» для розгляду по суті, оскільки вказана квартира не належить міській територіальній громаді, а є відомчою та знаходиться на балансі ГУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція». Відповіддю ГУ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України за вих.№ 01-53/429 ВІД 25.03.2013 року [PERSON] з підстав, що він відкрито користується спірним нерухомим майном вже більше 15-ти років, рекомендовано звернутись до суду для приватизації двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], з вимогою про визнання права власності на зазначену квартиру в порядку набувальної давності на нерухоме майно. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 15.05.2013 року у задоволенні позову [PERSON] до ДЗ «Херсонська обласна санітарно-епідеміологічна станція», ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр», Головного управління Держсанепідемслужби у Херсонській області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18.06.2013 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 15.05.2013 року залишено без змін. За довідкою, виданою ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» 10.07.2013 року за вих.№ 06-23/641, квартира за адресою: [ADDRESS], станом на 10.07.2013 року знаходиться на балансі ДУ «Херсонського ОЛЦ ДСЕСУ». Із відомостей Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», наданих 03.10.2013р. вбачається, що станом на 31.12.2012 року та згідно матеріалів інвентарної справи на квартиру [ADDRESS], право власності на неї не зареєстровано. За пунктом 1 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 22.01.2013 року за №47 про передачу майна до сфери управління Держсанепідслужби України, вирішено передати цілісні майнові комплекси (майно) державних закладів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ України, які ліквідуються згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.09.2012 року №176-о «Про ліквідацію бюджетних установ і організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України», із сфери управління МОЗ України до сфери управління Держсанепідслужби України. Листом ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 28.01.2014 року за вих.№ 05-3/9-81, [PERSON] повідомили про те, що майно належить ДУ «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на праві оперативного управління, а власником являється Державна санітарно-епідеміологічна служба України, в зв'язку з цим, їй, як органу управління вищого рівня, відповідно до Статуту належать права і обов'язки стосовно відчуження майна. Листом Державна санітарно-епідеміологічна служба України від 25.04.2014 року за вих.№ 06.12/253/Ха, повідомила [PERSON] про те, що вони не мають законних підстав для зняття з балансу Державної установи «Херсонський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» квартири [ADDRESS]. З огляду на витребувану судом інформацію, а саме інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №№24225842, 24225956, вбачається, що інформація щодо об'єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS], у реєстрі прав власності на нерухоме майно, у Державному реєстрі іпотек, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - відсутня. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Із норми статті 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 37 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Таким чином, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, а позивач у таких справах - є особа, яка вже є власником. До того ж відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва не є оспорюванням права власності на об'єкт нерухомого майна. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] - необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності в нього прав володіння, користування, розпорядження майном, як власника квартири. Окрім цього, позивач не зазначив та не надав доказів на підтвердження невизнання, оспорювання або порушення його прав власника відповідачем.

Outcome: dismissed