Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2018 року №128747483. За цією адресою крім неї зареєстрована відповідач - [PERSON] , яка з 18.01.2016 року по цей час не проживає за місцем реєстрації. Однак, не дивлячись на тривалу відсутність відповідача за місцем реєстрації, зняти її з місця реєстрації без її згоди є неможливим, а це впливає на права позивача, оскільки, від кількості зареєстрованих осіб залежить розмір нарахованих витрат за комунальні послуги та розмір отриманої субсидії, тощо. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі даним житловим будинком не цікавиться. Тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а саме з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2018 року №128747483. Згідно довідки виданої Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області від 14.07.2020 року № 490/02-25 у будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає з 08.01.2016 року по цей час громадянка [PERSON] . [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акт про встановлення факту проживання від 09.07.2020 року. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі даним житловим будинком не цікавиться. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень етапі 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до етапі 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Враховуючи вище наведене, [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Судовий збір підлягає стягненню відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved