Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 64 255,00 грн. страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, а також судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 02.05.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року у справі № 755/7365/17 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] Транспортний засіб «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] . є забезпеченим у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» згідно з Договором добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ № 04-1.0054091.0001 від 21.12.2016 року. На підставі заяви про страховий випадок, страхового акту № 0015110.05.17/1 від 04.07.2017 року, рахунку на оплату по замовленню № 554 від 30.06.2017 року ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 64 255,00 грн. платіжним дорученням № 2504 від 06.07.2017 року. Згідно договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/12.02.2018 від 12.02.2018 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» та ТОВ «Маркс.Капітал», до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, на суму виплаченого страхового відшкодування, з огляду на те, що ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» було здійснено страхове відшкодування. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем на адресу відповідача 27.06.2018 року було направлено вимогу про сплату протягом семи днів 64 255,00 грн. понесених страховою компанією витрат. Зважаючи на те, що відповідачем погашення вказаної заборгованості здійснено не було, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання. Відповідачу роз`яснено його право подати відзив на позов, а також посилання на докази, яким вони обґрунтовуються, у визначені в ухвалі суду строки (а.с. 79). 28 листопада 2018 року відповідачем подано відзив на позов, у якому він зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02 травня 2017 року цивільно-правова відповідальність автомобіля «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно полісу № АК/46586885. Розмір завданої шкоди автомобілю марки «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] не перевищує ліміту відповідальності ПрАТ «СТ «Іллічівське». Тому ТОВ «Маркс.Капітал» має звертатися з претензією і з позовними вимогами до ПрАТ «СТ «Іллічівське», а не до нього. (а.с. 56-58). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 04.03.2019 року. (а.с. 101). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2019 року до участі в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПрАТ Страхове товариство «Іллічівське». Зобов`язано позивача направити на адресу третьої особи копію позовної заяви з долученими до неї документами протягом трьох днів, з моменту отримання ухвали суду. Роз`яснено третій особі право подати пояснення щодо позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються у строк, який не може перевищувати 15 днів з дня отримання копія позовної заяви з долученими до неї документами. У судове засідання позивач не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позовні вимоги підтримує виходячи з доводів, якими вони обгрунтовуються, та просить суд позов задовольнити на підставі наданих доказів. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд відмовити у позові в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом на подання пояснень на предмет спору не скористався. Відповідно до положень частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року у справі № 755/7365/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. на користь держави. Зі змісту постанови суду убачається, що [PERSON] , 02 травня 2017 року, приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по проспекту Броварський, 1, в місті Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не був уважним, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. Своїми діями [PERSON] порушив п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 40-53). 21.12.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Саламадра-Україна» та [PERSON] укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ № 04-1.0054091.0001, предметом якого було страхування транспортного засобу «Nissan Primera» державний номерний знак [NUMBER] . Строк дії договору не зазначено (а.с. 12-14). 02 травня 2017 року громадянкою [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Саламадра-Україна» подано заяву про настання страхового випадку в результаті означеної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.05.2017 року (а.с. 15). ТОВ «Експертно-асистуючою компанією «Довіра» складено протокол огляду транспортного засобу від 05.05.2017 року, в якому зафіксовано механічні пошкодження, які транспортний засіб «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] , отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.05.2017 року, а також складено ремонтну калькуляцію № 14159 від 16.05.2017 року (а.с. 24-30). Згідно рахунку на оплату по замовленню № 554 від 30.06.2017 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] за замовленням [PERSON] для платника ПрАТ «Саламандра-Україна» вартість послуг з ремонту транспортного засобу «Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] , складає 64255,00 грн. (а.с. 18-19). 04 липня 2017 року ПрАТ «Саламандра-Україна» складено страховий акт № 0015110.05.17/1, за яким розмір страхового відшкодування на підставі рахунку на оплату по замовленню № 554 від 30.06.2017 року становить 64 255,00 грн. (а.с. 22). Факт виплати ПрАТ «Саламандра-Україна» на рахунок ФОП [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 64 255,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 2504 від 06.07.2017 року (а.с. 20). 12 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламаднра-Україна» укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/12.02.2018, згідно з яким ПрАТ «Страхова компанія «Саламаднра-Україна» передає ТОВ «Маркс.Капітал» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договорами страхування. Перелік регресних вимог визначено у Додатку № 1 до цього договору. За яким у тому числі є страховий акт № 0015110.05.17/1 від 04.07.2017 року на суму 64255,00 грн. Винна особа [PERSON] , страхова компанія ПрАТ «Іллічівське». (а.с. 7-10). 27.06.2018 року позивачем, на підставі набутого права вимоги за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 01/12.02.2018, на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату протягом семи днів 64 255,00 грн. понесених страховою компанією витрат (а.с. 37-38). Відповідач суму страхового відшкодування не виплатив. Згідно полісу № АК/4658685 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.09.2016 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» термін дії з 03.09.2016 року по 02.09.2017 року включно (а.с. 89). Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Нормою статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи викладені обставини та зазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на стягнення коштів у розмірі сплаченого ним страхового відшкодування. Проте, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов пред`явлено не до належного відповідача з огляду на наступне. Предметом спірних правовідносин у цій праві є відшкодування заподіювачем шкоди в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Чинне законодавство України розрізняє добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Згідно пункту 6 частини 4 статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: страхування наземного транспорту (крім залізничного). Разом з тим, як зазначено в частині 1 статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Статтею 7 Закону України «Про страхування» визначені види обов`язкового страхування, до яких, зокрема, відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як убачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, 02.09.2016 року між відповідачем [PERSON] та третьою особою ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № АК/4658685 предметом якого є майнові інтереси відповідача, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля марки «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] . (а.с. 89). Таким чином, обов`язок страховика, у даному випадку третьої особи, відшкодувати заподіяну страхувальником, тобто відповідачем, шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті дорожньо-транспортної пригоди такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних власнику транспортного засобу Nissan Primera», державний номерний знак [NUMBER] , у результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків, є страховик відповідача - ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 755/18006/15-ц зазначила, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За ст. 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Під час судового розгляду встановлено, що позивач не звертався до страховика відповідача із заявою про виплату в порядку регресу суми страхового відшкодування, а звернувся з позовом до [PERSON] про виплату страхового відшкодування. А тому, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій особі страхового відшкодування, оскільки вважає, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. За змістом статей 9, 22-28, 35 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. З огляду на означене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. А відтак, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд не убачає правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed