Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження зі всього майна, що належить на праві власності [PERSON], накладені постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бичкової Вікторії Едуардівни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47830107 від 22.07.2015 року. В судове засідання сторони та їх представники не з*явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно. Представник позивача та представник відповідача подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на підставі наявних у справі матеріалів справи. Представник третьої особи про причини неявки до суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області по цивільній справі №635/7436/14-ц (провадження №2/635/2816/2014) від 03.11.2014 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус ХМНО Мусієнко О.І., про стягнення боргу за попереднім договором - відмовлено. 06.11.2014 року додатковим рішенням судом вирішено питання про судові витрати. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1810,00 грн. ( а.с.5-7). Рішенням апеляційного суду Харківської області по справі №635/7436/14-ц (провадження №22-ц/790/8657/14) від 09.12.2014 року апеляційну скаргу [PERSON], представника позивача [PERSON] задоволено. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 03.11.2014 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 06.11.2014 року скасовано. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за умовами попереднього договору від 09.01.2013 року в розмірі 181000,00 грн. та судові витрати в сумі 905,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1810,00 грн. (а.с.8-10). На виконання рішення апеляційного суду Харківської області 31.12.2014 року Харківським районним судом Харківської області було видано відповідний виконавчий лист №635/7436/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 1810,00 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-1513св15-1 від 13.02.2015 року клопотання [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено та зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 09.12.2014 року до закінчення касаційного провадження у справі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-1513св15 від 22.05.2015 року касаційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 09.12.2014 року скасовано. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 03.11.2014 року та додаткове рішення цього суду від 06.11.2014 року залишено в силі.(а.с.11-14). Не дивлячись на те, що рішення апеляційного суду Харківської області від 09.12.2014 року було скасовано 22.05.2015 року, 11.06.2015 року виконавчий лист про стягнення на користь держави з [PERSON] судового збору в сумі 1810 грн. був пред8явлений до виконання в Орджонікідзевський ВДВС ХМУЮ і за ним 23.06.2015 року було відкрито виконавче провадження, а 22.07.2015 року постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ накладений арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.18-19). 23.07.2015 року державний виконавець Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ повернув виконавчий лист стягувачеві- Індустіральній ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС України в Харківській області у зв*язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо б було звернути стягнення (а.с.20). 18.08.2015 року на адресу [PERSON] від Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції надійшов простий лист, в якому знаходився витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №41115293 від 23.07.2015 року. 21.08.2015 року позивач звернувся до державного виконавця Бичкової В.Е. із заявою від 20.08.2015 року про закінчення виконавчого провадження, зняття накладеного арешту та ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №47830107 (а.с.16). Але позивачу було роз*яснено, що виконавче провадження №47830107 із примусового виконання виконавчого листа Харківського районного суду Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь держави 1810,00 грн. на даний час завершено. Виконавче провадження завершено в порядку ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві. Перевіркою книги вихідної кореспонденції було встановлено, що вищезазначений виконавчий лист разом із постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві було наручно вручено до Індустріальна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області. Станом на 21.08.2015 року повторно до відділу ДВС зазначений виконавчий лист не пред'являвся. Крім того, начальником відділу ДВС було повідомлено, що згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту у рамках завершеного виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи, що державним виконавцем 23.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, то державний виконавець фактично позбавлений можливості винести постанову про закінчення виконавчого провадження із одночасним зняттям арешту. В даному випадку також не вбачається підстав для відновлення виконавчого провадження, передбачених ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, на сьогоднішній день склалася ситуація, коли на все нерухоме майно Позивача накладено арешт за невиконання ним рішення суду, яке на даний час скасовано (хоча воно й було скасовано до моменту накладення арешту та відкриття виконавчого провадження). Орган, який наклав арешт, позбавлений законної можливості скасувати накладений арешт. Нескасований арешт грубо порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право приватної власності [PERSON]. Так, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна за змістом норма міститься і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Всупереч цьому, у зв'язку із наявністю не знятого Відповідачем арешту, Позивач залишається обмеженим у реалізації свого права власності в частині розпорядження належним йому майном. Відповідно до ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин, у зв'язку із порушенням права власності Позивача на належне йому майно, суд приходить до висновку про можливість поновити його порушені права шляхом зняття накладеного арешту. Виходячи з викладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача покладаються судові витрати.

Outcome: approved