Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.06.2013 року по день фактичного розрахунку 08.07.2015 року у розмірі 73 868,52 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 22.07.1997 року він працював на посаді машиніста різальних машин Державного підприємства «Державна картографічна фабрика». Наказом Держземагенства України від 09.01.2013 року № 5 було прийнято рішення реорганізувати Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до Центру державного земельного кадастру та визнати Центр ДЗК правонаступником майнових прав та обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика». Відповідно до наказу № 57-к від 04.06.2013 року позивач був звільнений з займаної посади у зв'язку з реорганізацією підприємства та скороченням штату. На день звільнення, заборгованість по заробітній платі та компенсації ДП «Державна картографічна фабрика» перед позивачем складала 9 017,96 грн. У зв'язку з невиплатою заборгованості позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2014 року було стягнуто з ДП «Державна картографічна фабрика» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 9 139,96 грн., проте вказані грошові кошти позивачу було виплачено лише 08.07.2015 року. 30.06.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про припинення ДП «Державна картографічна фабрика» та Центром державного земельного кадастру прийнято на баланс матеріальні цінності, балансові рахунки, активи та зобов'язання ДП «ДКФ». Отже, правонаступником усіх майнових прав та обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика» визначено ДП «Центр державного земельного кадастру». Позивач зазначав, що, оскільки суму заборгованості по заробітній платі йому було виплачено лише 08.07.2015 року, то слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.06.2013 року по день фактичного розрахунку 08.07.2015 року у розмірі 73 868,52 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що ДП «Центр державного земельного кадастру» стало правонаступником ДП «Державна картографічна фабрика» лише з 30.06.2015 року, в той час як заборгованість перед позивачем виникла з 06.06.2013 року, тому ніяких порушень з боку відповідача перед позивачем немає. Крім того, представник відповідача вказала на неправильний розрахунок заборгованості, оскільки за час затримки з 08.07.2013 року по 30.06.2015 року кількість робочих днів становить 517, тому сума середньої заробітної плати становить 73 021,08, а не як просить позивач 73 868,52 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.07.1997 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду машиніста різальних машин Державного підприємства «Державна картографічна фабрика». Відповідно до Наказу № 57-к від 04.06.2013 року позивач був звільнений з займаної посади, у зв'язку з реорганізацією підприємства та скороченням штату. При реорганізації має місце припинення юридичної особи, але її справи і майно, права та обов'язки переходять до іншої юридичної особи у порядку загального правонаступництва. Правонаступником усіх майнових прав та обов'язків ДП «Державна картографічна фабрика» згідно з наказом Держземагенства України від 09.01.2013 року № 5 визначено ДП «Центр державного земельного кадастру». Встановлено, що на день звільнення позивача, а саме 05.06.2013 року, заборгованість по заробітній платі та компенсації ДП «Державна картографічна фабрика» перед позивачем складала 9 017,96 грн., яка була виплачена позивачу лише 08.07.2015 року в порядку примусового виконання судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.07.2014 року. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.06.2013 року по день фактичного розрахунку 08.07.2015 року у розмірі 73 868,52 грн. Так, згідно зі ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Таким чином, затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов'язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Оскільки у день звільнення, яким вважається останній день роботи, позивачу мав бути повністю виданий розрахунок всіх сум, що належать йому від підприємства, а з часу звільнення позивача, а саме з 06.06.2013 року по день фактичного розрахунку 08.07.2015 року відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання щодо виплати заробітної плати, то вимоги позивача є обґрунтованими. При цьому обставин, які б перешкоджали відповідачу належно виконати свій обов'язок перед працівником та виключали б його вину у порушенні строків розрахунку при звільненні, або доказів, які б свідчили про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і були б підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти, представником відповідача суду не було зазначено. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Разом з тим, як вбачається з розрахунку, поданого представником відповідача, заборгованість перед [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 05.06.2013 року становить 73 021,08 (517 днів x 141,24) грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 73021,08 грн. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню» в дохід держави судовий збір в сумі 730,21 грн.

Outcome: partial