Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з вказаним позовом, в процесі розгляду справи уточнював позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 лютого 2016 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON]О передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) однокімнатну квартиру під номером 250 в житловому будинку під номером 22 по вулиці Хіміків в місті Южне Одеської області. Копія договору купівлі-продажу додається до позовної заяви. Згідно п. 6 вищезазначеного договору відповідач [PERSON] зобовязується у строк до 02 березня 2016 року знятись з реєстраційного обліку за місцем проживання. Однак вказані умови договору відповідач станом на 03 березня 2016 року не виконав, що суттєво порушує право власності позивача на зазначену квартиру, серед іншого, збільшує вартість комунальних послуг, що сплачує позивач. Таким чином, реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача на розпорядження його майном, зазначеною квартирою, в повному обсязі (ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України). Реєстрація відповідача у квартирі ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки він здійснює оплату комунальних послуг за відповідача. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2016 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON]О передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) однокімнатну квартиру під номером 250 в житловому будинку під номером 22 по вулиці Хіміків в місті Южне Одеської області. Копія договору купівлі-продажу додається до позовної заяви. Згідно п. 6 вищезазначеного договору відповідач [PERSON] зобовязується у строк до 02 березня 2016 року знятись з реєстраційного обліку за місцем проживання. Однак вказані умови договору відповідач станом на 03 березня 2016 року не виконав, що суттєво порушує право власності позивача на зазначену квартиру, серед іншого, збільшує вартість комунальних послуг, що сплачує позивач. Таким чином, реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача на розпорядження його майном, зазначеною квартирою, в повному обсязі (ст. ст. 321, 391, 405 ЦК України). Реєстрація відповідача у квартирі ставить позивача у скрутне матеріальне становище, оскільки він здійснює оплату комунальних послуг за відповідача. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР\~(далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином суд вважає, що враховуючи положення ст. 321 ЦК України (щодо непорушності права власності), ст. 391 ЦК України (щодо права власника на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю), ч. 2 ст. 405 ЦК України (щодо втрати права на користування житлом члена сімї) позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та доведеними. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні, володінні, розпорядженні власністю, та визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню з вищевказаних підстав.

Outcome: approved