Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений, по якому просить суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 25.04.2007 року по 27.10.2007 року; визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON] .. 23.11.2018 року представник відповідача - [PERSON]. подала до суду зустрічну позовну заяву, по якій просить суд: - визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру під [ADDRESS] , реєстраційний номер об`нерухомого майна: 425263351101; - судові витрати покласти на [PERSON] .. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали первісний позов, в задоволенні зустрічного просили відмовити. [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просили задовольнити. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, вважає первісний позов підлягаючим задоволенню, в задоволенні зустрічного позову вважає за необхідне відмовити. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 27 жовтня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про шлюб (серія [NUMBER] ). До реєстрації шлюбу, а саме з січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] фактично проживали разом та вели спільне господарство. Цей факт підтверджується наступними доказами. . Згідно довідки, наданою Авангардівською селищною радою від 11.10.2018р. за №1686, [PERSON] мешкав зі своєю сім`єю, а саме - дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] з січня 2007 року по жовтень 2007 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] заперечувала факт проживання разом з [PERSON] з січня 2007 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] стверджував, що проживав з [PERSON] до жовтня 2007 року, яка нібито допомагала йому у здійсненні підприємницької діяльності. Втім, з тексту рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 10.04.2007 року, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, вбачається, що подружжя припинили спільне проживання в січні 2007 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] також заперечувала факт проживання разом з [PERSON] в [ADDRESS] в період з січня по жовтень 2007 року, стверджуючи що в цей період вона мешкала в місті Одесі з бабусею у її родичів. Разом з цім [PERSON] підтвердила, що з лютого по серпень 2007 року дійсно навчалася в Одеській загальноосвітній школі № 1 Одеської міської ради Згідно інформації Одеської загальноосвітньої школи № 1 Одеської міської ради [PERSON] , 1997 року народження навчалася в Одеської ЗОШ № 1 з 01 лютого 2007 року. З витягу з алфавітної книгу запису учнів стосовно [PERSON] вбачається що домашньою адресою [PERSON] [INFO] значиться [ADDRESS] . Ці письмові докази у своєї сукупності спростовують показання свідків та беззаперечно свідчать про факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2007 року. Судом також встановлено, що саме в період фактичного проживання з [PERSON] [PERSON] 21 вересня 2007 року надав громадянці [PERSON] під письмову розписку завдаток в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США за придбання квартири [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що отримала від [PERSON] вказані грошові кошти. 24 жовтня 2007 року [PERSON] отримав за договором позики грошові кошти в сумі 722 150 (сімсот двадцять дві тисячі сто п`ятдесят) гривень, що відповідно до курсу НБУ становило еквівалент 143 000 (сто сорок три тисячі) доларів США. В цей же день [PERSON] придбала на своє ім`я квартиру [ADDRESS] за 474 700 (чотириста сімдесят чотири тисячі сімсот) гривень. Відповідно до курсу НБУ сума грошових коштів, за яку була придбана квартира, становила еквівалент 94 000 (дев`яносто чотири тисячі) доларів США. Продавець вказаної квартири, свідок [PERSON] , в судовому засіданні стверджувала, що грошові кошти за квартиру їй передав саме [PERSON] . Слід зазначити, що і договір позики грошових коштів, які отримав [PERSON] . і договір купівлі-продажу квартири, яку придбала [PERSON] , укладалися в один день у одного й того ж приватного нотаріуса Ковальчука С.В. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] навпаки стверджувала, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, які їй надав колишній чоловік [PERSON] .. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] заявив, що надав [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 доларів США на придбання квартири в місті Одесі. При цьому [PERSON] стверджував, що вказані грошові кошти він отримав в процесі здійснення підприємницької діяльності шляхом продажу брухту. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] , оскільки він, як фізична особа-підприємець, почав здійснювати підприємницьку діяльність, основним видом якою є оптова торгівля відходами та брухтом, з 18 травня 2017 року, про що свідчать відомості з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Вже перебуваючи у шлюбі [PERSON] за договором купівлі -продажу від 03.11.2016 року продала квартиру [ADDRESS] і в цей же день [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі -продажу придбали у власність в рівних частках кожний квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правовідносини, які пов`язані з розподілом майна подружжя, врегульовані Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України. Стаття 372 ЦК України визначає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за які було придбане майно. За правилами статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Вищенаведені обставини та письмові докази свідчать про те, що квартира придбана за особисті грошові кошти [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Беручи до уваги дані про наявність у позивача значних заощаджень, зокрема, у зв`язку з отриманням позики, суд приходить до висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] придбана подружжям за особисті кошти [PERSON] , а тому є його особистою власністю. Вказану правову позицію викладено в постанові Верховного суду у справі №334/8276/15-ц від 18.03.2019р., в якій перевіряючи наявність підстав для зміни часток у спірній квартирі спростував презумпцію рівності часток подружжя. Окремо суд звертає увагу і на правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду у справі № 756/13997/15-ц від 25.04.2018р., відповідно до якого придбання квартири в часткову власність, але за час шлюбу, не виключає це майно із спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved