Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним та реституцію посилаючись на те, що відповідач [PERSON] будучи її чоловіком, 04.07.2008 року уклав кредитний договір з ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Омега Банк» відповідно до умов якого, отримав від банку кредитні кошти в розмірі 125 000 доларів США для придбання квартири. Вказував, що під час укладення кредитного договору відповідач [PERSON] не отримав письмової згоди на вчинення зазначеної дії у позивача, а укладення спірного кредитного договору впливає на її права та обов'язки і виходить за межі дрібного побутового. На підставі викладеного просив визнати спірний договір недійсним та застосувати реституцію. В судовому засіданні представник позивач вимоги позовної заяви підтримав в повному та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся, на адресу суду надіслав заяву про визнання позовних вимог, в якій просив позовні вимоги задовольнити. Вказував на те, що ним кошти було фактично отримано не в доларах США, а в гривнях по курсу НБУ на момент укладення спірного договору. Відмітив, що позивач не знав про те, що ним було укладено спірний договір, оскільки він його про це не повідомляв. Представник відповідача ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явилися та були повідомлені про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач [PERSON] з 22.09.1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 04.07.2008 року між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є відповідач ПАТ «Омега Банк» було укладено спірний кредитний договір №2619/0708/71-051 відповідно до умов якого, відповідачу [PERSON] було надано кредит кошти в розмірі 125 000 доларів США для придбання квартири [ADDRESS]. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON], укладаючи спірний договір не отримав її згоди, як це передбачено положеннями ст. 65 СК України, оскільки такий правочин виходить за межі дрібного побутового. У зв'язку із зазначеними вище підставами, позивача вважає, що спірний договір підлягає визнанню недійсним та за його наслідками слід застосувати реституцію, оскільки відповідачем [PERSON] було сплачено майже половину боргу. З таким висновком позивача суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частинами 1 та 2 статті 65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі побутового. Відповідно до роз'яснення, що викладені у п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не вчиняв правочину щодо розпорядження спільним майном подружжя, то твердження позивача про обов'язковість отримання його згоди під час укладення спірного договору є хибними. Також суд звертає увагу на те, що з пояснень представника позивача вбачається факт проживання позивача та відповідача [PERSON] в зареєстрованому шлюбі як чоловіка та дружини в квартирі, яка була придбана за кошти, отримані в результаті укладення відповідачем [PERSON] спірного договору. Отже, позивачем було схвалено дії відповідача [PERSON] на придбання квартири в інтересах сім'ї, що також свідчить про хибність вимог позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed