Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання нікчемним заповіту від 25.02.2014, складений [PERSON] на ім'я [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року в м. Львові у віці 86 років помер батько позивача - [PERSON], після смерті якого позивач дізнався, що від його імені 25 лютого 2014 року складено заповіт (посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С.), яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на момент смерті і на що він за законом буде мати право заповів дочці, а відповідно сестрі позивача, відповідачу у справі - [PERSON]. Разом з тим, ще за свого життя [PERSON] виявляв бажання половину своєї частки у квартирі [ADDRESS], яка увійшла до складу спадщини, заповісти позивачеві, а іншу половину - своєму внукові (синові відповідача), що підтверджується листом [PERSON], адресованого позивачеві в той час, коли заповідач ще мав змогу писати (лютий 2013 року). На час підписання спірного заповіту батько позивача, в силу його похилого віку, не міг власними силами прочитати вголос та підписати його, в той час як у самому заповіті зазначено, що заповідач вголос його прочитав та власноручно підписав. Вважає, що у зв'язку з фізичними вадами батько сторін не міг сам прочитати заповіт, тому посвідчення такого у відповідності до вимог ч.2 ст.1253 ЦК України мало відбуватися при свідках. Оскільки вказані вимоги не дотримані, то відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт є нікчемним. Враховуючи те, що відповідачем факт нікчемності заповіту від 25.02.2014 заперечується, позивач просить встановити його нікчемність в судовому порядку. Крім цього, сумнівність законності заповіту [PERSON] від 25.02.2014 виникає у позивача ще й тому, що відповідач не тільки всіляко приховувала від позивача факт наявності такого заповіту, але й не сповістила останнього про смерть їх рідного батька. Крім цього, зі слів сусідів [PERSON] не згадував про те, що його дочка (відповідач по справі) приїздила до нього, щоб навідати. Таким чином, [PERSON], перебуваючи в похилому віці, фактично залишився один. Про його смерть відповідач дізналась лише опісля, фактично відчинивши двері квартири, де мешкав заповідач, за допомогою допоміжних засобів, оскільки на її прохання ніхто дверей не відчиняв. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив такий задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. Відповідач пояснила, що з 2008 року вони з позивачем не спілкувалися. Батько сторін самостійно ходив, жив окремо, однак мав проблеми з зубами. Читав газети через лупу. Два рази в тиждень самостійно приїжджав до відповідача, а син останньої регулярно приходив до дідуся прибирати. Після складення заповіту позивача перестав телефонувати як батькові, так і іншим родичам, а додзвонитися до відповідача в Канаду не вдавалося. Спірний заповіт відповідав волі батька, останній у нотконтору приїхав сам та особисто прочитав і підписав заповіт, під час чого була присутньою відповідач. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] у віці 86 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). В судовому засіданні визнано сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що [PERSON] є батьком сторін. Як вбачається з копії оспорюваного заповіту від 25.02.2014 (а.с.8) [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе його майно своїй дочці - [PERSON] Заповіт складено нотаріусом зі слів [PERSON] за допомогою технічних засобів та прочитано ним особисто вголос в приміщенні держнотконтори та ним підписаний. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання вищевказаного заповіту нікчемним, позивач посилається на недотримання під час його складання вимоги щодо його форми. Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно зі ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). При цьому, згідно з ч.2 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Разом з тим, як вбачається з копії оспорюваного заповіту (а.с.8) у ньому зазначено, що заповіт було прочитано вголос заповідачем і підписано ним. Враховуючи вищенаведене, оскільки імперативна вимога ст.1253 ЦК України щодо посвідчення заповіту нотаріусом при свідках поширюється лише на той випадок, коли заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, позивачем, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України належних доказів в підтвердження тієї обставини, що [PERSON] станом на момент складення оспорюваного заповіту через фізичні вади не міг сам прочитати заповіт, суду не представив. Такі не підтверджені також показами, допитаної за клопотанням представника позивача свідка [PERSON] Так, свідок повідомила, що знала [PERSON] з часу заселення у 1974 році. До дня смерті [PERSON] сам себе обслуговував, носив окуляри та самостійно ходив в аптеку, магазин. Про обставини укладення спірного заповіту свідку нічого не відомо. Крім цього, та обставина, що у [PERSON] були фізичні вади, які не давали б йому змоги самостійно прочитати заповіт, спростовуються також показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Так, [PERSON], який є внуком покійного [PERSON] суду повідом, що дідусь сам себе обслуговував, самостійно оплачував комунальні послуги, отримував пенсію. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є дядьком сторін. З [PERSON] вони постійно спілкувалися, останній до смерті добре себе почував. Про складення ним заповіту на користь відповідача свідку було відомо зі слів самого [PERSON] і таке його волевиявлення було добровільним. Він ходив в окулярах, дивився телевізор, навіть читав газети. Враховуючи вищенаведене, оскільки зазначена у позовній заяві обставина, що заповіт від 25.02.2014, складено [PERSON] на ім'я [PERSON] з порушенням вимог щодо його форми, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд не може вважати доведеним факт нікчемності вказаного заповіту з цих підстав, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed