Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним кредитний договір GP-7390414 від 30.01.2015 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2015 року ним було здійснено пропозицію АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» (правонаступником є відповідач в справі) та ПРАТ «УАСК «АСКА - ЖИТТЯ» укласти договір про надання споживчого кредиту, договір карткового рахунку та договір страхування. Після акцепту вказаної пропозиції було укладено договір про надання споживчого кредиту з метою надання коштів на загальні споживчі цілі, сплати комісійної винагороди банку за переказ коштів та оплати ціни договору страхування; договір карткового рахунку, в рамках якого відкрито картковий рахунок, випущено картку міжнародної платіжної системи Master Card та встановлено ліміт овердрафту, що не перевищує 50 000 грн. та договір страхування. Сума кредиту становила 19 320 грн, з яких 15000 грн. - на споживчі цілі, 4320 грн. - в оплату договору страхування; розмір процентної ставки - 15 % річних. Зазначає, що при укладенні вищезазначеного кредитного договору були порушені його права як споживача, зокрема було порушено норми ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його не було ознайомлено належним чином з умовами кредитування, а оформлення договору відбувалося протягом пів години, після чого йому було вручено кредитний договір (заяву-оферту), яку він не читаючи, через дрібний шрифт, підписав. Вважає, що банк, скориставшись його необізнаністю не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Банком йому не було надано окремого документа з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відтак він через неналежну інформованість з боку відповідача та необізнаність не міг у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності. Вказує, що вищезазначене є підставою для визнання кредитного договору недійсним згідно ст. ст. 215, 230 ЦК України. Окрім цього, вказує на порушення банком норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки положення договору про споживчий кредит містять умови щодо плати за обслуговування кредитного ліміту та овердрафту, що є несправедливими, це є підставою для визнання таких положень недійсними. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Також зазначає, що умови кредитного договору щодо послуг страхування, всупереч вимогам ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки йому не дали можливості вибрати страхову компанію. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів або послуг від банку або від спорідненої або пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Всупереч зазначеному, при укладенні договору йому пояснили, що у разі незгоди на послуги добровільного страхування, кредит він не отримає. Враховуючи те, що таке положення кредитного договору є несправедливим, позивач просить визнати його недійсним. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з позовною заявою представником позивача було надано клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.10). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмове заперечення, в якому зазначає, що вся передбачена в ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація кредитодавцем позивачу в справі була надана і факт отримання та ознайомлення з нею він підтвердив власним підписом. Посилання на вчинення правочину під впливом обману не підтверджено доказами та не зазначено відносно яких обставин позивач перебував в омані та про істотність їх значення. [PERSON] від отримання кредиту не відмовлявся, свою згоду на укладення договору не відкликав і не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору. Факт наявності в кредитному договорі умови щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості не може бути визнаний як такий, що свідчить про недійсність договору або окремої його частини та не є несправедливою умовою, оскільки обслуговування, за яке передбачена комісія передбачає надання банком послуг, пов`язаних з наданням виписок, довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, списання та зарахування коштів за всіма видами рахунків, уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів підтверджень проведених платежів, відправленням повідомлень про уточнення платіжних реквізитів. Такі послуги спрямовані на позичальника і не є діями, які банк здійснює на власну користь. Договір страхування позивач уклав за власною ініціативою, реалізувавши своє волевиявлення в умовах свободи договору. Твердження відносно нав`язування йому послуги страхування та страхової компанії, а також про несправедливість умов договору є голослівними, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, розглянувши цивільну справу без його участі (а.с.19-23, 28). Представник третьої особи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання повістки про виклик до суду (а.с.30) Враховуючи те, що сторони до суду не з'явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слідуючого. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 30.01.2015 року АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є Перший Український Міжнародний банк (відповідач в справі) акцептовано пропозицію [PERSON] на укладення договору про надання споживчого кредиту, карткового рахунку та договору страхування. Банком з [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № GP - 7390414 у сумі 19320 грн., з яких 15 000 грн. - на загальні споживчі цілі та 4320 грн. - на оплату договору страхування з процентною ставкою 13,00 % річних; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено 1,70 % (п.п.2.1 - 2.5 пропозиції).На умовах, викладених в ч.3 пропозиції було укладено договір карткового рахунку № [NUMBER] строком 24 місяці з лімітом овердрафту, що становить 0 грн., в рамках якого відкрито картковий рахунок з випуском на ім`я [PERSON] платіжної картки міжнародної платіжної системи Master Card та визначено розмір комісії за обслуговування овердрафту - 2 %. На умовах, викладених в ч.4 пропозиції, між [PERSON] та ПрАТ «Українською акціонерною страховою компанією Аска-життя», від імені якого на підставі агентського договору діяв банк, укладено договір страхування (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, діючій на момент укладення договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та в грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб'єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків, і на суб'єкта господарювання можуть накладатися штрафні санкції (ч. 7 ст. 15, ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Із кредитного договору вбачається, що позивач підтвердив, скріпивши своїм підписом що: А) в день подання до Банку пропозиції він ознайомлений із останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, правил користування платіжними картками банку та Тарифами, які розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та на його офіційному сайті і він зобов`язується періодично (не рідше 1 разу на місяць) ознайомлюватися з ними; Б) до підписання ним оферти він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та умови кредитування карткового рахунку (у формі овердрафту), а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а саме: 1) найменування та місцезнаходження банку та його структурного підрозділу ; 2) умови кредитування (щодо можливої суми кредиту , строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, необхідності здійснення оцінки майна, та якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язанням позичальника; типу процентної ставки; переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); 3) орієнтовну сукупну вартість кредиту ( з урахуванням: а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту ( у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); б) варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; в) можливості та умов дострокового повернення кредиту; 4) податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, тощо. Д) що отримав від банку автентичний примірник (оригінал) цієї пропозиції разом із графіком платежів, умовами та тарифами, що підтверджується його підписом та підписом уповноваженої особи банку, яка є представником з питань споживчого кредитування. Таким чином, посилання позивача на ненадання відповідачем інформації про умови кредитування є безпідставними, оскільки [PERSON] підтвердив факт ознайомлення з умовами кредитування, про що свідчить його особистий підпис в кредитному договорі, жодних зауважень з його боку в момент підписання договору не було (а.с.6). Також не заслуговують на увагу посилання позивача на необхідність визнання договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК України оскільки згідно вищезазначеної правової норми правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Всупереч вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження вчинення правочину під впливом обману, як того вимагає вищезазначена правова норма. З тексту договору про надання споживчого кредиту вбачається, що позивач підтвердив, що укладання договору страхування зі страховиком не є обов`язковою умовою отримання споживчого кредиту в банку й було обрано ним за власною ініціативою з числа кредитних продуктів, що пропонуються банком. Відносини за договором страхування, після його укладення виникають виключно між страхувальником та страховиком, в тому числі щодо його виконання, продовження, розірвання, тощо. Згідно п.4 договору, [PERSON] та ПрАТ «Українською акціонерною страховою компанією Аска-життя», від імені якого на підставі агентського договору діяв банк, укладено договір страхування, предметом якого є майнові інтереси, пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю страхувальника. Страховими випадками, передбаченими п. 4.7 Договору є смерть в результаті захворювання або нещасного випадку або інвалідність I групи в результаті нещасного випадку ЗО у період дії договору страхування. Страхова виплата здійснювалась одноразово в розмірі в розмірі страхової суми, що становила 4320 грн. В п.4.12 договору зазначено, що його підписанням позивач в справі підтвердив, що він є повнолітнім, працездатним, не має психічних та інших захворювань. З умовами та правилами страхування ознайомлений, копію яких отримав (а.с. 6). Таким чином, договір страхування є підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договорую Звертаючись із вимогою про визнання положень договору щодо страхування недійсним, всупереч вимогам цивільного законодавства, позивачем не вказано законних підстав та не доведено обставин на обгрунтування своїх позовних вимог. Тому, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання вищезазначених положень кредитного договору недійсними задоволенню не підлягають При вирішенні позовних вимог в частині визнання недійсними положень договору щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості та овердрафту, суд виходить із наступного. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16, положення пунктів 22,23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Встановлюючи в п. 2.4 договору розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % банк визначив, що комісія є платою за послуги банку, що пов`язані з наданням виписок за кредитним рахунком; надання довідок щодо стану заборгованості по кредитному договору, списанням та зарахуванням коштів за всіма видами рахунків - в межах банку; уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів; підтвердженням проведених платежів, відправленням повідомлень про уточнення платіжних реквізитів. Також, в п.3.5 договору банком визначено 2% комісії за обслуговування овердрафту. За положеннями, викладеними в абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у розумінні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пп.17 і 23 ст.1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі 6-2071цс16, Згідно ст. 360-7 ЦПК України, висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України, є обов'язковим для для судів. Разом з тим, суд звертає увагу на положення, викладені в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Враховуючи те, що банком незаконно було встановлення в кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості та овердрафту та те, що є спір щодо конкретних умов договору, суд приходить до висновку про необхідність визнання п.п. 2.4 та 3.5 договору нікчемними. Оскільки, позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial