Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що 13 березня 2014 року між ним і відповідачем було укладено договір за умовами якого останній зобов'язався поставити, виконати всі роботи по монтажу та обслуговувати автоматику розпашних воріт, а також до виконання робіт представити паспортну документацію на встановлювальний предмет і чеки оплати. На виконання умов зазначеного договору, позивач сплатив відповідачу, як виконавцю за договором грошові кошти в сумі 8 000 гривень. Посилаючись на недобросовісність відповідача, який умисно завищив ціну вартості товару, не встановив автоматику та сигналізацію на розпашних воротах, не надав паспортної документації на встановлювальний предмет, не надав чеки оплати, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму коштів сплачену останньому за договором. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги заяви в повному обсязі та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Пояснив, що відповідач не виконав пункти 1.1., 1.2. і 5.1. укладеного із позивачем договору, оскільки встановив автоматику розпашних воріт не ту, що була обумовлена у договорі, а іншу та не обслуговував її, на представив паспортну документацію на встановлювальний предмет і чеки оплати, а також не дотримався гарантійного терміну за договором. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку частини п'ятої статті 74 ЦПК України, в судове засідання не прибув. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 13 березня 2014 року між сторонами укладено договір поставки, монтажу та обслуговування автоматики розпашних воріт, за яким позивач, як замовник доручив, а відповідач, як виконавець зобов'язався на власний ризик поставити, виконати всі роботи по монтажу, а в подальшому обслуговувати автоматику розпашних воріт «Сame Crono - 510»; замовник зобов'язався оплатити виконані роботи, а виконавець - до виконання робіт представити паспортну документацію на встановлювальний предмет і чеки оплати (а.с. 5). Факт оплати позивачем виконання робіт за вказаним договором підтверджується видатковим касовим ордером № 32 від 14 березня 2014 року (а.с. 6). Також, на виконання пункту 4 договору, сторонами підписано Акт виконання робіт від 17 березня 2014 року, у якому зафіксовано, що виконавець робіт [PERSON] в повному обсязі виконав роботи по установці автоматики «Сame Crono - 510» на в'їзних розпашних воротах Т(о)ВБ «Лісний» (а.с. 7). Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. До позовної заяви не додано будь-яких фактичних доказів, які б підтверджували ту обставину, що на виконання укладеного між сторонами договору від 13.03.2014 року відповідач встановив інший вид та/або модель чи марку автоматики, а не «Сame Crono - 510», як було передбачено договором. Головуючим в судовому засіданні, серед інших також було роз'яснено представнику позивача передбачене частиною першою статті 143 ЦПК України його право клопотати про призначення експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі техніки, а саме: щодо вирішення питання про те, чи є встановлена відповідачем автоматика розпашних воріт, є автоматикою «Сame Crono - 510», яку відповідач зобов'язався встановити за договором від 13.03.2014 року. Клопотань або заяв про призначення і проведення відповідного виду експертизи представник позивача в судовому засіданні не заявив. Надані представником позивача під час розгляду справи Акт невідповідності поставленого обладнання автоматики розпашних воріт, їх поломки та непридатності до використання від 16.03.2015 року № 11, а також фотознімки в кількості восьми штук, на переконання суду, з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України, не є належними і допустимими доказами. Зокрема, Акт невідповідності поставленого обладнання автоматики розпашних воріт, їх поломки та непридатності до використання від 16.03.2015 року № 11, складено на підставі огляду та висновків комісії у складі працівників позивача, а саме: юриста (учасника даного процесу - представника інтересів позивача за довіреністю), сантехніка і двірника позивача та охоронця, а також, затверджено керівником позивача - директором Т(о)ВБ «Лісний». Отримані під час огляду комісією фотознімки в кількості восьми штук, на думку суду не свідчать про обставини на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки із них неможливо встановити, місце, де виконані такі фото та адресу місцезнаходження воріт, які на них зображені. Тобто, суд позбавлений можливості переконатись, що зазначені фотокартки, як і акт від 16.03.2015 року № 11, містять інформацію щодо предмета доказування. Додана до позовної заяви документація ТОВ «Вавілон-В» і ФОП [PERSON] щодо ремонту розпашних воріт сегменту МТ 400, також не є переконливим доказом того, що проводився ремонт саме автоматики розпашних воріт, що була встановлена відповідачем за умовами укладеного між сторонами договору від 13.03.2014 року (а.с. 11, 12, 13). Отже, зважаючи на не надання суду стороною позивача будь-яких фактичних доказів щодо обставин порушення відповідачем умов договору від 13.03.2014 року, суд позбавлений можливості об'єктивно встановити факт не виконання відповідачем положень укладеного між сторонами договору. Тобто, факт встановлення відповідачем іншого виду та/або моделі чи марки автоматики розпашних воріт, а не «Сame Crono - 510», як було передбачено договором від 13.03.2014 року, на чому наполягає позивач, - під час розгляду справи судом не встановлено. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплачених останнім грошових коштів за виконання відповідачем робіт по укладеному між ними договору від 13.03.2014 року - немає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed