Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Регіональне відділення в Київській області Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву про покладення на відповідача обов'язку з виконання зобов'язань передбачених кредитним договором в рівних частках, а також покладення обов'язку сплати страхових внесків в рівних частках на відповідача до повного погашення кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою уклав шлюб 3 листопада 1999 року, який був зареєстрований в Відділі реєстрації актів громадського стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №126. До укладення даного шлюбу у відповідачки вже була дитина від попереднього спільного проживання з іншим чоловіком, син [PERSON], [INFO], якого він усиновив і на сьогоднішній день він досягнув повноліття і йому виповнилось 23 роки. Від спільного шлюбу [INFO] року народився син [PERSON], якому зараз виповнилось 17 років, а [INFO] року народився також син [PERSON] якому на сьогодні виповнилось 3 роки. Після укладення шлюбу вони з відповідачкою проживали кілька років в орендованій квартирі в м. Києві. 26 грудня 2005 року він за згодою відповідача уклав кредитний договір №54 з Регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжного житлового будівництва в розмірі 152 829,00 грн., строком повернення 116 кварталів, до 07.11.2028 року для будівництва квартири [NUMBER] загальною площею 81,2 кв.м за адресою [ADDRESS] де на даний час вона проживає з дітьми. До травня 2015 року вони проживали нормальною сім'єю, разом виховували дітей, їздили на відпочинок. З 09.08.2015 року разом не приживають, позивач сплачує аліменти відповідно до рішення суду. 15.06.2016 року він подав позов до суду про розірвання шлюбу, але він має право на поділ майна подружжя і майнових прав та обов'язків перед третіми особами. На протязі 11 років він погашав всі необхідні платежі по кредиту: раз в квартал 1 806,00 грн., а після народження сина [PERSON] ця сума стала пільговою - 1 587,00 грн., також, він сплачував на страхування суми кредиту в розмірі 680 грн. раз на рік. Але в зв'язку з скрутним становищем, пов'язаним з кризою в державі, зменшенням прибутку на роботі, а також витрат на оренду квартири в м. Києві він не може самостійно сплачувати кредит і інші платежі за відповідача яка також є співвласником вищевказаної квартири, яка може сплачувати половину кредиту, адже вона працює, користується всією їхньою спільною квартирою і спільними речами, їй також допомагає старший син, який працює. Він вважає, що відповідачка може спокійно погашати 1/2 частину кредиту в розмірі 49 998 грн. до 2028 року рівними платежами раз в квартал по 793,50 грн. і страхові внески раз в рік в розмірі 340 грн., а всього 4 680 грн. На укладання кредитного договору відповідач дала письмову згоду і такий договір створює обов'язки не лише для нього а і для відповідача, у тому числі спільні з відповідачем зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за вищевказаним договором кредиту наданого в інтересах сім'ї на будівництво трьохкімнатної квартири. У зв'язку з вищевикладеним просить суд покласти на [PERSON] обов'язку з виконання зобов'язань передбачених кредитним договором №54 від 26.12.2005 року укладеним ним в інтересах сім'ї на придбання трьохкімнатної квартири по поверненню заборгованості по кредиту в розмірі 99 997,24 грн. в рівних частках з ним, зобов'язавши її погасити 1/2 частину заборгованості перед Регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництві в розмірі 49 998, 62 грн. до 2028 року рівними платежами раз в квартал по 793,50 грн. і раз на рік страхові внески за страхування кредиту 1/2 від 680 грн. в розмірі 340 грн., а всього 54 670,62 грн. та всі витрати по справі покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, подала до суду письмові заперечення. Суд, вислухавши учасників судового розгляду дослідивши письмові докази по справі справи, вважає позов не підлягаючим до задоволення по слідуючим підставам: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.11.1999 року Відділом РАГС Вишгородського управління юстиції Київської області. Рішенням Ірпінського міського суду від 30.08.2016 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі у них народилось двоє синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що проживаюсь разом з відповідачкою. Признання батьківства щодо [PERSON] [INFO] року народження відбулося 1999 році. [PERSON] пішов з сім'ї в 2014 році, покинувши відповідачку з трьома дітьми. На сьогоднішній день відповідачка не працює. Єдиним її доход для утримання їхніх дітей є державні виплати на [PERSON], стипендія [PERSON] (яку він отримує на свою банківську карту і розпоряджається самостійно) та аліменти [PERSON] в розмірі 3000 грн., сукупний її дохід приблизно становить 4468 грн., з яких вона сплачує комунальні послуги. Частиною 2 статті 65 Сімейного кодексу України встановлено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з частиною 3 статті 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружися укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (абз.2 частини 1 статті 71 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (абз.1 пункту 23 ППВСУ №11 від 21.12.2007). При цьому, суд має звертати увагу на те, що при вирішенні спору подружжя не є вирішальними розміри грошових вкладень кожним із подружжя при купівлі спільного майна, оскільки у даному разі мова йде про як про особисті майнові так і про особисті немайнові (сімейні) правовідносини сторін, в силу яких кожна сторона бере участь у забезпеченні матеріального добробуту сім'ї у міру своїх можливостей і форм участі із розподілом обов'язків подружжя. Станом на час подання даного позову залишок строкового боргу за вказаним кредитним договором №54 від 26.12.2005 року, позичальником за яким є [PERSON] не відомий. Позивачем не надана довідка про суму залишку виплат на липень місяць 2016 року. Разом із цим відповідачка не виступала поручителем за вказаним договором, що був укладений між [PERSON] та Регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжного житлового будівництва, воно не є тотожним зобов'язанню позичальника за кредитним договором, оскільки відповідачка не зобов'язана виконати первинне зобов'язання за вимогою кредитора у разі його неналежного виконання позичальником. Укладеним кредитним договором не передбачено солідарного або особистого обов'язку з боку відповідачки перед кредитором щодо повернення кредиту. Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зазначена норма цивільного права, що регулює правовідносини щодо надання та отримання кредиту, не передбачає виникнення зобов'язання з повернення позики у іншої особи, яка не є позичальником. Відповідно до вимог ч.4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначена норма сімейного права не встановлює для другого з подружжя солідарного обов'язку за укладеним договором перед іншою стороною договору, зокрема перед кредитором. Таким чином, слід визнати, що у разі укладення одним з подружжя кредитного договору діючим законодавством не передбачено солідарного обов'язку другого з подружжя перед позикодавцем, а вимоги ч.4 ст.65 га ч.2 ст.73 СК України не є підставою для задоволення вимог кредитора до того з подружжя, який не с стороною у кредитному договорі, про стягнення заборгованості за цим договором. У разі поділу майна, крім спільного майна подружжя підлягають поділу також майнові права та обов'язки, але поскільки позивач не ставить питання про розподіл спільного сумісного майна, обов'язок з виконання зобов'язання передбаченого кредитним договором №54 від 26.12.2005р. залишається за позивачем.

Outcome: dismissed