Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, змінивши предмет позову просить стягнути з Львівського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] 49500 грн. матеріального збитку, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 84500 грн. матеріального збитку та 84500 грн. за послуги зберігання транспортного засобу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.09.2016 близько 16 год. 35 хв. на автомобільній дорозі «Львів-Шегині» в с. Бартатів Городоцького району Львівської області [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Шкода Фабія» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись у напрямку м. Шегині, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого втратив пильність та здійснив зіткнення з автомобілем позивача, внаслідок чого його автомобіль виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся з іншими автомобілями, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. Вартість матеріального збитку була встановлена судовим експертом Галамаєм у своєму висновку №62 (т.1 а.с.6-20) та становить 191429 грн. 95 коп., однак позивач просив стягнути з відповідачів лише 135000 грн., що прирівнюється до вартості автомобіля з урахуванням фізичного зносу. Вина [PERSON] була доведена в судовому порядку, а саме постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.12.2016 у справі №466/9060/16п, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді позбавлення права кермування транспортним засобом на строк шість місяців. При цьому, [PERSON] свою вину у скоєному визнав у повному обсязі. 22.12.2016 постановою Апеляційного суду Львівської області скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2016 з підстав передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП, а саме пропуску строку притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, який передбачений ст. 38 КУпАП. При цьому, в мотиваційній частині вказаної постанови встановлено, що [PERSON] зазначав у своїй апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував, того що він визнав свою вину та вперше притягується до відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Львівському обласному управлінні ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ліміт відповідальності по майну потерпілого згідно з полісом складає 50000 грн., а також встановлено франшизу у розмірі 500 грн. Враховуючи наведене, оскільки ліміт відповідальності за полісом складає 49500 грн. (50000 грн. - 500 грн. франшиза), тому просить вказану суму стягнути зі страхової компанії, а різницю у розмірі 84500 грн. - з винуватця ДТП. Крім цього, просить стягнути з відповідача [PERSON] також 84500 грн. за послуги зберігання транспортного засобу, послуги на правничу допомогу та сплачений судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.10.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Львівського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою постановлено передати на розгляд Личаківського районного суду м. Львова. Матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду м.Львова 31.10.2019. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2019 вказану справу передано на розгляд судді Головатому Р.Я. Ухвалою від 04.11.2019 постановлено прийняти до свого провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Львівського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 27.11.2019. Ухвалами підготовчого засідання від 27.11.2019, 24.12.2019, 04.02.2020, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання відкладено на 24.12.2019, 04.02.2020 та 12.03.2020 відповідно. Ухвалою підготовчого засідання від 12.03.2020 постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 14.04.2020, а в подальшому на 20.05.2020, 02.07.2020 та 06.08.2020. Ухвалою підготовчого засідання від 06.08.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.09.2020, яке за клопотанням учасників справи та у зв`язку з їх неявкою в судове засідання неодноразово відкладалося, востаннє на 12.08.2021. В судовому засіданні 10.03.2021 позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що 17.09.2016 з вини відповідача [PERSON] мала місце ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб позивача та завдано йому тілесні ушкодження. Разом з тим, оскільки [PERSON] пообіцяв відшкодувати 4300 доларів США вартість автомобіля та оплатити вартість зберігання машини на стоянці, позивач не звертався у правоохоронні органи із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок ДТП у позивача почало прогресувати онкологічне захворювання, тому було проведено 9 операцій. Незважаючи на домовленість [PERSON] жодних коштів не виплатив, тому позивач змушений був звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні 12.08.2021 позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач не заперечує факту ДТП, однак не погоджується з сумою відшкодування, оскільки така визначена експертом неправильно. Вважає, що сума до стягнення становить 61630 грн., яка визначена висновком експертизи, проведеної за зверненням відповідача. Представник третьої особи в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним представником відповідача. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка судовий експерт [PERSON] пояснив, що за зверненням [PERSON] ним надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу. Зазначив, що дослідження проведено у відповідності до вимог Методик проведення таких експертиз та надано відповіді на поставлені питання, що відображено у висновку. Представник відповідача Львівського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення експерта, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Сторонами визнано, що 17.09.2016 на автодорозі «Львів-Шегині» в с.Бартатів Городоцького району Львівської області з вини відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом «Шкода Фабія» д.н.з. [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено, зокрема транспортний засіб «Фольксваген Пасат», р.н. [NUMBER] , яким керував позивач. Як вбачається з висновку №62 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 14.04.2017 судовим експертом [PERSON] (т.1 а.с.6-20) вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Фольксваген Пасат», р.н. [NUMBER] , після його пошкодження в ДТП 17.09.2016, з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виявлені на момент огляду 25.03.2017, в цінах станом на час проведення дослідження, без врахування ПДВ, становить 191429 грн. 95 коп. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідачів на відшкодування завданих збитків 134000 грн.: з Львівського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в межах ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну в сумі 49500 грн., а решту суму завданих збитків в розмірі 84500 грн. - з винуватця ДТП - відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, а також ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Як вбачається з копії страхового полісу АЕ/5374142 (т.1 а.с.180) транспортний засіб «Шкода Фабія» д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП був застрахований Львівським обласним управлінням Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн., франшиза - 500 грн. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Враховуючи наведене, оскільки на час розгляду справи позивачу страхове відшкодування не виплачено, розмір оціненої судовим експертом шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, транспортному засобу «Фольксваген Пасат», р.н. [NUMBER] , перевищує страхову суму, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача Львівського обласного управління приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача 49500 грн. (50000 грн. (ліміт відповідальності) - 500 грн. франшиза) страхового відшкодування підлягають до задоволення. Крім цього, відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розглядаючи в системному зв`язку ч.2 ст.1187 та ст. 1194 ЦК України, суд приходить до висновку, що особа, яка несе відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки і відповідальність якої застрахована, зобов`язана відшкодувати її в розмірі непокритому страховим відшкодуванням, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 84500 грн. (134000 грн., пред`явлена позивачем до стягнення сума завданих збитків - 49500 грн., сума страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності) також є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача [PERSON] щодо розміру шкоди, завданої ним позивачу, оскільки такий як зазначалося вище підтверджується висновком №62 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 14.04.2017 судовим експертом [PERSON] (т.1 а.с.6-20), в той час як відповідачем належних та допустимих доказів у порядку, визначеному ЦПК України, на підтвердження іншого розміру завданих збитків суду не представлено, в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта №СЕ-18/114-21/1582-АВ від 24.03.2021 судом було відмовлено з тих підстав, що такий подано з порушенням порядку, встановленого ст.83 ЦПК України, вже після закриття підготовчого провадження у справі. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 84500 грн. за послуги зберігання транспортного засобу, оскільки належних та допустимих доказів у порядку, визначеному ЦПК України, на підтвердження розміру вказаних витрат позивачем суду не представлено всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України, згідно з якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам ст.83 ЦПК України позивач на підтвердження вартості послуг зі зберігання транспортного засобу не подав докази не лише разом з поданням позовної заяви, а і протягом підготовчого провадження у справі. Представник позивача в порядку, передбаченому ст.127 ЦПК України, із заявою про поновлення цього строку не зверталася. При цьому, долучена представником позивача до клопотання про відкладення судового засідання копія довідки від 29.01.2021 №58 щодо вартості послуг зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів (т.2 а.с.186) у відповідності до ч.9 ст.83 ЦПК України не береться судом до уваги, оскільки відсутнє підтвердження надсилання (надання) її копії іншим учасникам справи. Відповідно до ч.1, 2 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представник позивача до закінчення судових дебатів у справі заявила про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, а тому питання про судові витрати, понесені позивачем, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши представнику позивачу строк для подання доказів щодо розміру судових витрат.

Outcome: partial