Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями за №72, що знаходиться по вул. Маяковського у м. Кропивницький (на той час м. Кіровоград), зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 29.10.1997 року за реєстраційним № 73 - дійсним. В обґрунтування позову зазначено, що як покупцем, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року укладеного з Продавцем [PERSON], придбано у власність житловий будинок з надвірними будівлями за №72, що знаходиться по вул. Маяковського у м. Кропивницький (на той час м. Кіровоград). Вказаний договір був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 29.10.1997 року за реєстраційним № 73 на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року та зареєстрований в Кіровоградському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації. Згідно умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності йому вказаного домоволодіння, що підтверджується п.3 договору купівлі-продажу. Продаж зазначеного домоволодіння вчинено за 13 209 гривень, що підтверджується п.5 вказаного вище договору купівлі-продажу, які покупцем були передані повністю до укладання договору. Таким чином, сторони добросовісно виконали зобов'язання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві житловий будинок з надвірними будівлями за №72, що знаходиться по вул. Маяковського у м. Кропивницький (на той час м. Кіровоград) і отримав гроші, а покупець сплатив гроші й отримав вказане домоволодіння. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. З того часу по теперішній день вказаний житловий будинок використовується для постійного проживання сім'ї, зареєстрований у ньому, регулярно сплачуються комунальні платежі та будинок утримується у належному санітарно - технічному стані. Станом на 2017 рік як власником вказаного домоволодіння, прийнято рішення про його дарування сину, проте нотаріусом було роз'яснено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений, а тому не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, у зв'язку з чим правочини щодо відчуження належного нерухомого майна, в тому числі договір дарування, не можуть бути укладені та дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року має бути визнано в судовому порядку. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року працівниками Універсальної товарної біржі «Інкопмарк- Контракт», які займалися оформленням угоди роз'яснили, що згідно Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення договору, зареєстровані на біржі договори купівлі продажу нерухомого майна не підлягають нотаріальному посвідченню, то договір купівлі-продажу і не був нотаріально посвідчений. Вважає, що на даний час фактично порушено його право розпорядження належним нерухомим майном у зв'язку з чим і змушений звернутися до суду з даним позовом , тому просить позов задовольнити. До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 30). Відповідач та третя особа в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 28,29 ), направленими за адресою реєстрації та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики. Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року, укладеного з [PERSON], придбав у власність житловий будинок з надвірними будівлями за №72, що знаходиться по вул. Маяковського у м. Кропивницький (на той час м. Кіровоград) (а. с. 6). Вказаний договір був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 29.10.1997 року за реєстраційним № 73 на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року та зареєстрований в Кіровоградському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації. Згідно умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.10.1997 року для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності йому вказаного домоволодіння, що підтверджується п.З договору купівлі-продажу. Продаж зазначеного домоволодіння вчинено за 13 209 гривень, що підтверджується п.5 вказаного вище договору купівлі-продажу, які покупцем були передані повністю до укладання договору. Таким чином, сторони добросовісно виконали зобов'язання за даною угодою: продавець передав у власність покупцеві житловий будинок з надвірними будівлями за №72, що знаходиться по вул. Маяковського у м. Кропивницький (на той час м. Кіровоград) і отримав гроші, а покупець сплатив гроші й отримав вказане домоволодіння. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Згідно ст.655 ПК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Вказане кореспондується і вимогами статей 224-225 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Зокрема, передача квартири продавцем у власність, прийняття її покупцем, сплата вартості, оформлення договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.47 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Разом з тим, вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до роз»яснення Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зазначає, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах. У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи з положень ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав буде визнання в судовому порядку укладеної угоди з продавцем дійсною, оскільки всі умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані в повному обсязі. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 3 статті 334 Цивільного кодексу України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача майна з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки позивач має намір розпорядитися належним нерухомим майном, але не має такої можливості, оскільки договір купівлі продажу не був зареєстрований відповідно до діючого на момент укладення договору законодавства, але підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до чинного законодавства на час звернення до суду з позовом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно заяви позивача суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: approved