Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] за період 01.07.2014 по 30.04.2017 в розмірі 11350,30 грн., а також інфляційні втрати в сумі 766,35 грн., 3 % річних в сумі 177,13 грн., всього 12293,78 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» так як є власником квартири [ADDRESS] та зобов'язана своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги централізованого опалення у встановлений термін. Проте відповідач свої обов'язки належним чином не виконує, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути у судовому порядку. Від представника позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибула із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомленою шляхом надсилання судових повісток за адресою: [ADDRESS] та розміщення оголошення про її виклик на сайті Личаківського районного суду м. Львова, від неї не надходила заява про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 265, 281, 282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою № 94503879 (а.с. 9). Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово - комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово - комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово - комунальних послуг відповідно до цього Закону, в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово - комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно - технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд, та інші послуги. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Як встановлено в судовому засіданні, послуги з централізованого опалення відповідачу надавалися, однак витрати по їх сплаті відповідач не здійснювала неналежним чином, що стало причиною утворення заборгованості. Положеннями ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача з приводу укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування житлового будинку, якщо такі послуги надавалися. Як вбачається із матеріалів справи позивач направляв відповідачу примірник договору про надання послуг. Разом з тим, відповідач, жодних дій, спрямованих на укладення договору не здійснювала, листи після одержання були залишені без належного реагування. Таким чином, оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не лише на договорі, але й на законі, то відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати за надання житлово-комунальних послуг. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.12, 13), така за період 01.07.2014 по 30.04.2017 становить 11350,30 грн. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, внаслідок прострочення виконання відповідачами свого грошового зобов'язання щодо оплати за надані послуги з централізованого опалення, позивачем за період з 01.07.2014 по 30.04.2017 нараховані інфляційні втрати в сумі 766,35 грн. та 3 % річних в сумі 177,13 грн. . Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач прострочила виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних також є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення (а.с. 6, 27), позивачем при пред'явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved