Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до Якимівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] зареєстрував шлюб 30.07.2016 року. Від шлюбу у сторін позову є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується копіями свідоцтв про одруження та народження дитини. На теперішній час спільна дитина - син [PERSON] проживає разом із позивачем, що підтверджується відповідною довідкою. На теперішній час сторони позову проживають окремо, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] . Як відомо позивачу, будь-яких утримань по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Станом на час подання позову фактично шлюб не існує, подальше сумісне життя та поновлення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем неможливе. Спору про спільне майно, набуте у період шлюбу з відповідачем, на теперішній час немає. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано Якимівським РВ ДРАЦЧ ГТУЮ у Запорізькій області 30.07.2016 року, актовий запис №41 та стягнути з відповідача [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Запоріжжя, Україна, на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цієї заяви та до повноліття дитини. 18.10.2019 року позивач через канцелярію Якимівського районного суду Запорізької області подав письмову заяву, у якій просив позовні вимоги у частині розірвання шлюбу залишити без розгляду з метою не затягування справи. 18.10.2019 року ухвалою Якимівського районного суду зазначену заяву було задоволено та залишено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини у частині розірвання шлюбу без розгляду. 27.01.2020 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, у якій не визнала позовні вимоги позивача. Зазначила, що рішенням виконавчого комітету Якимівської селищної ради Якимівсього району Запорізької області від 20.11.2019 року №323 вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] .. Зазначене рішення позивач [PERSON] не виконує. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Фоменко О.С. підтримав позовні вимоги в частині стягнення аліментів та просив їх задовольнити, мотивуючи тим, що на теперішній час дитина проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, тому відповідно мати повинна приймати участь в матеріальному утриманні їх спільної з позивачем дитини. У судовому засіданні відповідач, [PERSON] , заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що дійсно на теперішній час дитина проживає з батьками її колишнього чоловіка, але без її згоди. Також зазначила, що у неї відсутні кошти на утримання дитини. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Карягін П.І. заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Якимівської селищної ради Якимівсього району Запорізької області від 20.11.2019 року №323 вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , разом з матір`ю [PERSON] .. Ними подано позов про визначення місця проживання дитини. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між сторонами 30.07.2016 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.07.2016 року виданого Якимівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №41 ( [NUMBER] ). Позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] є матір`ю - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 27.09.2016 року. Син позивача та відповідача, [PERSON] , [INFO] , на даний час є малолітнім та проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання наданою ВК Горьківської сільської ради та довідкою Якимівської селищної ради про склад сім`ї вих.№498 від 10.09.2019 року. Рішенням Виконавчого комітету Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 20.10.2019 року за № 323 було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає з батьком, позивачем [PERSON] та знаходиться на його повному утриманні, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, через те, що відповідач [PERSON] не має коштів на утримання дитини, як було зазначено нею в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] , посилаючись на рішення Виконавчого комітету Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 20.10.2019 року за № 323, відповідно до якого було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , не зазначила той факт, що в зазначеному рішенні дата народження малолітньої дитини [PERSON] зазначена невірно. Щодо посилання відповідачки [PERSON] на той факт, що їх спільна з позивачем малолітня дитина проживає не з батьком, а з бабусею та дідусем, батьками позивача, нічим не підтверджується, будь-якими доказами та інше, лише поясненнями самої відповідачки. Щодо посилання представника відповідача, адвоката Карягіна П.І., що відповідачка по справі, [PERSON] , як позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , як відповідача про встановлення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зазначений факт ніяким чином не позбавляє її, як матір від обов`язку утримувати свою малолітню дитину. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, якщо, навіть дитина проживає у бабусі з дідусем. Якщо відносини між матір`ю та батьком дитини ускладнилися і вони перестали спільно проживати, той, хто проживає окремо від дитини, повинен приймати участь у її утриманні, що відповідає інтересам дитини. Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки батька, матері, дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2ст.182Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, заслухавши думку учасників процесу, враховуючи всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, враховуючи також наявність у відповідача зобов`язань по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, інші обставини, що мають істотне значення, а саме: стан здоров`я та загальний матеріальний стан відповідачки [PERSON] , відсутність у неї інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, родичів, яких би вона була зобов`язана утримувати, відповідно до Сімейного кодексу України, а також стан здоров`я малолітньої дитини, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі зазначеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок в дохід держави.

Outcome: partial