Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеною позовною заявою мотивуючи її наступним. 08 лютого 2014 року [PERSON] з [PERSON] укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П. Згідно з умовами п.1 Договору позики, Позикодавець при укладенні цього Договору передала, а Позичальник отримала від Позикодавця строком до 08.02.2015 року грошові кошти у розмірі 15 300, 00 грн., що еквівалентно 1800,00 доларів США по середньому курсу банків м. Відповідно до п.2 Договору позики, Позичальник взяв на себе зобов`язання повернути таку саме суму грошових коштів Позикодавцю до 08 лютого 2015 року. В п.5 Договору позики сторони (Позикодавець та Позичальник) засвідчили, що передача грошей відбулася до підписання цього Договору. За умовами п.8 Договору позики, якщо Позичальник своєчасно не поверне позичені кошти, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Позивач вказує на те, що на день написання позовної заяви відповідач свої зобов`язання повністю не виконав, будь-які зв`язки з Позикодавцем не підтримує, а тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Зазначає, що кінцевий строк зобов`язання за Договором позики було встановлено до 08 лютого 2015 року, тобто станом на день подання позову Позичальник прострочив виконання грошового зобов`язання на 2 роки. До кінця настання строку виконання грошового зобов`язання за Договором позики Відповідачем було частково сплачено суму боргу, а саме - в квітні місяці 2014 року Відповідачем повернуто Позивачу грошові кошти в сумі 150,00 доларів США. Тобто, станом на дату повернення коштів (08.02.2015 року) сума боргу Відповідача була еквівалентна 1650,00 доларів США. Відповідно до п.1 Договору позики від 08.02.2014 року, в зобов`язанні сторонами визначено грошовий еквівалент в доларах США. Станом на день підготовки позовної заяви офіційний курс долара США до національної валюти (гривні) становить 27,00 (двадцять сім) гривень за 1 долар США. Відповідно, сума боргу Відповідача (Позичальника) становить - 44 550,00 гривень. Крім того, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, отже, враховуючи вимоги ч.2 ст.625 ЦК України, на нього покладається відповідальність по сплаті суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Зауважує, що про можливість покладення на нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання, Відповідач попереджений згідно з пунктом 8 Договору позики від 08 лютого 2014 року. Таким чином позивач вважає, що станом на момент подання цієї позовної заяви відповідач [PERSON] зобов`язана сплатити [PERSON] суму боргу 68 464. 4 грн., яка складається з: 44 550,00 гривень - сума основного зобов`язання; 15 717, 9 грн. інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у 2015 році; 1560,5 грн. три проценти річних від простроченої суми у 2015 році; 5217, 3 грн. інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у 2016 році; 1418, 7 три проценти річних від простроченої суми у 2016 році. В судове засідання сторони не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковим поверненням боргу. Зокрема вказує, що станом на 24.12. 2019 рік відповідач повернув частину боргу в сумі 600 доларів США. Відтак позивачем проведено новий розрахунок основної заборгованості. Так зазначає , що сума основного боргу складає 1050 дол. США * 23, 27 грн. (курс долара США відносно гривні станом на 24.12. 2019 рік)= 24 434 грн. Також надав розрахунок трьох відсотків річних: 1650дол. США (прострочена сума боргу)* 15% ( 5 прострочених років(2015, 2016, 2017, 218, 2019)* 3%) = 248 дол. США, що по курсу гривні станом на 24.12. 2019 рік становить 248 дол. США * 23, 27 грн. = 5771 грн. На підставі вказаних розрахунків позивач ставить вимогу про стягнення 24 434 - суми основного боргу та 5771 -3% річних. та понесені позивачем судові витрати. Також зі змісту вказаної заяви вбачається, що такий просить суд провести судовий розгляд без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, хоч своєчасно повідомлялася про дату та час судового засідання судовими повістками, однак подала до відзив на заяву про зменшення позовних вимог та заяву про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних. Свою правову позицію у відзивах представник відповідача обґрунтовує тим, що станом на дату подання позову [PERSON] повернула [PERSON] грошові кошти в сумі 1650, 00 грн., що еквівалентно 150 доларів США, а станом на 24.12. 2019 рік ще додатково кошти в розмірі 13 962 грн., що еквівалентно 600 доларам. Таким чином загальна сума повернутого боргу складає 15 612 грн. Таким чином сторона відповідача акцентує увагу на тому, що оскільки [PERSON] взяла від [PERSON] кошти у сумі 15 300 грн. саме у валюті гривня ( п. 1 Договору позики від 08.02.2014 року), а не у валюті «американські долари», тому повертати вона повинна суму боргу у розмірі 15 300 грн. Також представник відповідача вважає безпідставною вимогу щодо стягнення з відповідача 3% річних, оскільки борг повернуто в повному обсязі. Також вважає невірним розрахунок позивача 3% річних з 1650 доларів США з тих підстав, що розрахунок здійснений на основі суми боргу в іноземній валюті, що переведена по курсу 23, 27 грн. за 1 дол. США станом на 24.12. 2019 рік з 1650 доларів США, всупереч тому, що [PERSON] вбрала в борг кошти у гривневому еквіваленті. Також звертає увагу на те, що станом на 24.12. 2019 рік борг було зменшено до 1050 доларів США, однак розрахунок 3% річних проводився від суми 1650 доларів США. Також у поданій заяві представник відповідача просить провести судовий розгляд без її участі. Дослідивши зміст позову, відзивів на позов, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі, врахувавши пояснення сторін, надані в судовому засіданні 18.12. 2019 року, суд встановив наступні обставини. 08.02. 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П. за реєстровим номером 81 ( а. с. 4-5) У відповідності до п. 1 даного Договору позикодавець [PERSON] передала у власність Позичальнику [PERSON] грошові кошти у сумі 15 300 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на дату укладення цього Договору було еквівалентом 1 800, 00 доларів. П. 2 Договору позики передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів до 08.02.2015 року. П. 8 Договору сторони узгодили, якщо Позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач вказує на те, що на день написання позовної заяви відповідач свої зобов`язання повністю не виконав, а тому такий змушений звернутися до суду з цим позовом. Також зазначає, що до кінця настання строку виконання грошового зобов`язання за Договором позики Відповідачем було частково сплачено суму боргу, а саме - в квітні місяці 2014 року Відповідачем повернуто Позивачу грошові кошти в сумі 150,00 доларів США, а 24.12. 2019 року ще 600 доларів США. Сторона позивача зазначає, що Відповідно до п.1 Договору позики від 08.02.2014 року, в зобов`язанні сторонами визначено грошовий еквівалент в доларах США. Відтак позивачем проведено новий розрахунок основної заборгованості, а саме вказано, що основний борг складає 1050 дол. США * 23, 27 грн. (курс долара США відносно гривні станом на 24.12. 2019 рік)= 24 434 грн. Також надав розрахунок трьох відсотків річних: 1650дол. США (прострочена сума боргу)* 15% ( 5 прострочених років(2015, 2016, 2017, 2018, 2019)* 3%) = 248 дол. США, що по курсу гривні станом на 24.12. 2019 рік становить 248 дол. США * 23, 27 грн. = 5771 грн. На підставі вказаних розрахунків позивач ставить вимогу про стягнення 24 434 - суми основного боргу та 5771 грн. -3% річних. Натомість сторона відповідача вказує на відсутність будь-якої заборгованості по договору позики, оскільки станом на дату подання позову [PERSON] повернула [PERSON] грошові кошти в сумі 1650, 00 грн., що еквівалентно 150 доларів США, а станом на 24.12. 2019 рік ще додатково кошти в розмірі 13 962 грн., що еквівалентно 600 доларам. Таким чином сторона відповідача акцентує увагу на тому, що оскільки [PERSON] взяла від [PERSON] кошти у сумі 15 300 грн. саме у валюті гривня ( п. 1 Договору позики від 08.02.2014 року), а не у валюті «американські долари», тому повертати вона повинна суму боргу у розмірі 15 300 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] передбачену договором суму грошових коштів. З досліджених судом матеріалів та пояснень, наданих представником позивача в судовому засіданні слідує, що відповідач не виконав умови Договору і до визначеного договором строку, зокрема у квітні 2014 року повернув тільки частину грошових коштів, а саме: 1650, 00 грн.( що еквівалентно 150 доларів США), порушивши таким чином взяті на себе зобов`язання. Також сторонами підтверджується факт повернення 24.12. 2019 року боргу у сумі 13 962 грн., що еквівалентно 600 доларам станом на дату повернення. Як слідує з позову [PERSON] вважає, що позика була надана в грошовій одиниці «долар США», зокрема 1800. 00 доларів, відтак оскільки відповідач повернула грошові кошті 150 доларів та 600 дол. США відповідно, то станом на дату розгляду справи борг складає 1050 доларів США(тобто 1800 дол. США - 750 дол. США). Разом з тим суд не погоджується з даною позицією позивача з огляду на наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні грошовий еквівалент визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 24 434 грн., з розрахунку 1050 доларів США*23, 27 грн. (курс долара станом на 24.12.2019 рік), посилаючись на те, що Договором позики передбачено, що позика здійснювалась в грошовій одиниці - долар США і відповідно позичальник [PERSON] повинна виплати суму заборгованості еквівалентну 1050 доларів США у грошовій одиниці гривня станом на 24.12.2019 рік. Однак п. 1 Договору позики грошей від 08.02. 2014 року чітко передбачено, що позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає від позикодавця у власність грошові кошти у сумі 15 300 грн. і таку ж суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 08.02.2015 року. Таким чином позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не доведено, що позивач надав у розпорядження [PERSON] грошові кошти в грошовій одиниці долар США. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем по справі станом на дату розгляду справи вже виконано грошові зобов`язання та сплачено грошові кошти визначені договором позики, а саме 1650, 00 грн. та 13 962 грн., то відповідно загальна сума повернутих коштів становить 15 612 грн. На підставі викладеного суд приходить до переконання про безпідставність вимог позивача в частині стягнення 24 434 грн. основного боргу, оскільки матеріалами справи доведено відсутність боргу у відповідача [PERSON] станом на дату прийняття судового рішення. Вивчивши вимогу позову щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5771 грн. та заяву сторони відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимоги позову про стягнення 3% річних, суд виходить із наступного. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 26.04.2017 року Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи сторонами визначено термін виконання зобов`язань за договором позики до 08.02.2015 року, відтак в даному випадку з цього дня позивач довідався про порушення його прав. З огляду на те, що до суду за захистом своїх прав така звернулася 07.02.2017 року, тобто в межах загального трьохрічного строку, то відповідно в даному випадку безпідставною є твердження відповідача щодо спливу позовної давності. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З матеріалів справи слідує, що грошові кошти було повернуто відповідачем 24.12.2019 року. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК), а тому 24 грудня 2019 року (дата здійснення розрахунку за договором) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Відтак з матеріалів справи слідує, що період невиконання зобов`язань за договором позики тривав з 08.02.2015 по 23.12. 2019 рік, відтак саме за вказаний період підлягає до стягнення 3 % річних. Рахуємо кількість прострочених днів виконання зобов`язання починаючи з 08.02.2015 року та закінчуючи 23.12. 2019 року, таких днів - 1779 календарних дня. Вираховуємо розмір 3% річних: (3% Х суму боргу Х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році) (3% Х 13 650 Х 1779) / 365 = 1996 грн. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3% річних, що відповідно становить 1996 гривень. За таких обставни суд приходить до всиновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial