Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача, розмір яких уточнив в ході судового розгляду заявою від 13.05.2016 року, просить стягнути з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» не виплачену йому заробітну плату за період з жовтня 2012 року по серпень 2013 року в сумі 17511 грн. 13 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку з 29.08.2013 року по 16.05.2016 року в розмірі 59144 грн. 85 коп., компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки в сумі 1563 грн. 30 коп. та компенсацію втрат за порушення строків виплати заробітної плати (доходів) за період з 01.10.2012 року по 16.05.2016 року в сумі 18709 грн. 22 коп., а всього грошових коштів в сумі 96928 грн. 50 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01.04.2007 року він працював на різних посадах в ТзОВ «Львівські автобусні заводи», та був звільнений з посади начальника бюро відділу головного технолога 28.08.2013 року за згодою сторін. При цьому, за період з жовтня 2012 року по час звільнення в серпні 2013 року підприємство йому заробітну плату виплачувало із запізненням та не в повному розмірі, у зв'язку із чим утворилася заборгованість в сумі 17511 грн. 13 коп. Вказаний розмір заборгованості ним розрахований виходячи із затвердженої погодинної тарифікації оплати його праці в розмірі 10 грн. 89 коп. помноженої на кількість відпрацьованих годин та днів, а також зменшеної на розмір виплачених сум. Крім цього вказав, що на усі його неодноразові звернення, відповідач не реагував причин невиплати заробітної плати не повідомив, при звільненні повного розрахунку із ним не провів, компенсацію не використаної щорічної відпустки не виплатив. Такі дії відповідача є незаконними, а тому вважає свої вимоги про стягнення заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки підставними. Крім цього, оскільки відповідачем тривалий час безпідставно затримується виплата заробітної плати він має право на стягнення із відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а також виплату компенсації втрати заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у розмірі, визначеному відповідно до поданих розрахунків. А тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надсилання повісток про виклик до суду через поштове відділення за зареєстрованим місцем перебування, однак явку свого представника не забезпечив повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову суду не подав. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач подав заяву, якою не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Як вбачається із копії трудової книжки (а.с.5), позивач [PERSON] з 01.04.2007 року працював на різних посадах в ТзОВ «Львівські автобусні заводи», з 01.04.2011 року був переведений на посаду начальника відділу головного технолога відокремленого структурного підрозділу ТзОВ «Львівські автобусні заводи» та був звільнений з займаної посади за згодою сторін 28.08.2013 року наказом від 28.08.2013 року №94/вк (а.с.6). Згідно листа ТзОВ «Львівські автобусні заводи» (а.с.7-8) вбачається, що позивачу було встановлено погодинну тарифікацію оплати праці в розмірі 10 грн. 89 коп. за 1 годину відпрацьованого робочого часу. В той же час, як вбачається із відомостей про застраховану особу (а.с.9-10), представленого розрахунку (а.с.59), відповідачем за період з 01.10.2012 року по час звільнення 28.08.2013 року проводилося нарахування та виплата заробітної плати позивачу не в повному розмірі, у зв'язку із чим на час його звільнення утворилася заборгованість в розмірі 17511 грн. 13 коп. Крім цього, судом встановлено, що вказану заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачено позивачу по даний час, у зв'язку із чим позивачем розраховано компенсацію втрати частини доходів за період з 01.10.2012 року по 16.05.2016 року, розмір якої згідно представленого розрахунку (а.с.62-65) становить 18709 грн. 22 коп. Також при розрахунку йому не виплачено компенсацію за 18 днів не використаної відпустки в розмірі 1563 грн. 30 коп. Вказані обставини відповідач не заперечив, не подав суду довідку про розмір заробітної плати позивача, інших документів про нарахування та виплату заробітної плати, компенсаційних виплат. А тому, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приймає наведені позивачем обставини, як доведені. У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також, ст.34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Одночасно, ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За таких обставин, оскільки відповідачем не виплачувалася позивачу заробітна плата протягом періоду його роботи на посаді начальника відділу головного технолога відокремленого структурного підрозділу ТзОВ «Львівські автобусні заводи» з 01.10.2012 року по 28.08.2013 року, і не був проведений із ним розрахунок ні на момент звільнення, ні на даний час, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період з 01.10.2012 року по 28.08.2013 року в розмірі 17511 грн. 13 коп., із виплатою компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з 01.10.2012 року по 16.05.2013 року в розмірі 18709 грн. 22 коп., та виплатою грошової компенсації за 18 днів невикористаної відпустки в сумі 1563 грн. 30 коп. А тому позовні вимоги в цій частині слід задоволити. Крім цього суд враховує, що відповідно до положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що протягом роботи у відповідача з 01.10.2012 року по 28.08.2015 року позивачу заробітна плата не виплачувалася в належному розмірі, на момент звільнення із ним розрахунок не було проведено, повністю заборгованість по заробітній платі позивачу не була виплачена і по даний час, тому суд вважає також підставними, та такими що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, що згідно представленого розрахунку та поданих уточнень позовних вимог за період з 29.08.2013 року по 16.05.2016 року становить 59144 грн. 85 коп. Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК слід покласти на відповідача судові витрати у справі. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.367 ЦПК України допустити до негайного виконання.

Outcome: approved