Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району міста Харкова про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 березня 2011 року відповідачем [PERSON] було призначено медикаментозне лікування, яке він почав застосовувати з 20 березня 2011 року. Він приймав ліки «Транквілар» і «Афобазол». Позивач посилався на те, що дії відповідача у призначенні йому медичних препаратів для лікування є незаконними і доказуються наступним. Відповідач не належить до закладу охорони здоров'я, які зазначаються в ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (із змінами) від 19.11.1992 № 2801- XII. За таких підстав відповідач порушив частину 1, 2 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я». 2 серпня 2011 року працівник відповідача відмовила [PERSON] в наданні психологічної послуги, що суперечить ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» (із змінами) від 19.06.2003 № 966-4, де зазначається , що соціальні послуги - комплекс правових, економічних, психологічних, освітніх, медичних, реабілітаційних та інших заходів, спрямованих на окремі соціальні групи чи індивідів, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги (далі - особи, що потребують соціальних послуг), з метою поліпшення або відтворення їх життєдіяльності, соціальної адаптації та повернення до повноцінного життя. Відповідно до ст. 3 наведеного Закону надання соціальних послуг ґрунтується на принципах: адресності та індивідуального підходу; доступності та відкритості; добровільності вибору отримання чи відмови від надання соціальних послуг; гуманності; комплексності; максимальної ефективності використання бюджетних та позабюджетних коштів суб'єктами, що надають соціальні послуги; законності; соціальної справедливості; забезпечення конфіденційності суб'єктами, які надають послуги, дотримання ними стандартів якості, відповідальності за дотримання етичних і правових норм. Позивач посилався на те, що він та його сім'я знаходилися на той час під соціальним супроводом, а тому відмова відповідача у наданні йому психологічної послуги суперечило вимогам пункту 2.3. наказу Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту від 25.04.2008 № 1795, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.05.2008 за № 471/15162 «Про затвердження Порядку здійснення соціального супроводу центрами соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сімей та осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах», який діяв в той період. Згідно наведеній нормі здійснення соціального супроводу передбачає, зокрема, психологічну, соціальну та юридичну підтримку, призначенням якої є надання професійної посередницької допомоги у розв'язанні різноманітних проблем. Позивач посилається на те, що ст. 5 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що психологічні послуги - надання консультацій з питань психічного здоров'я та поліпшення взаємин з оточуючим соціальним середовищем, застосування психодіагностики, спрямованої на вивчення соціально-психологічних характеристик особистості, з метою її психологічної корекції або психологічної реабілітації, надання методичних порад. Позивач зазначив, що відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 лютого 2015 року у справі № 2-а/638/4/15 дії відповідача були визнані протиправними. Вказана постанова не оскаржена та набрала чинності. В зв'язку з цим позивач просить стягнути 20000 гривен моральної шкоди за завдані страждання та 118 гривен 18 копійок матеріальної шкоди за куплені ліки. Відповідач жодного разу в судові засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, отримував судові поштові повідомлення, проте причини неявки суду не повідомив, не надав письмових заперечень чи пояснень. Суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності, в порядку ст. 280-282 ЦПК України. Позивач в судове засідання з'явився, наполягав на задоволенні позовних вимог, зазначив, що постраждав від непрофесійної діяльності працівників відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи за адміністративним позовом [PERSON] № 2-а/638/4/15 приходить до наступного. Судом встановлено, що 16 березня 2011 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача - Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова зі скаргами на свій психологічний стан, про що є запис в картці отримувача послуг № 883, відкритою відповідачем 17 листопада 2009 року. Психологом Центру [PERSON] позивачу було призначено медикаментозне лікування. Даний факт підтверджується свідком [PERSON], яка працює на посаді начальника відділу по соціальній роботі ЦСССДМ Дзержинського району м. Харкова; доповідною запискою начальника відділу наданою директору Харківського міського ЦСССДМ «Довіра» [PERSON]; постановою ДІМ ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.06.2011; квитанціями про сплату позивачем 31,20 гривень за придбання таблеток «Гидазепам», 61,00 гривень за придбання таблеток «Афобазол», 25,98 гривень за придбання таблеток «Транквилар». Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» (що діяла на час подання адміністративного позову) безпосередню охорону здоров'я населення забезпечують санітарно-профілактичні, лікувально-профілактичні, фізкультурно-оздоровчі, санаторно-курортні, аптечні, науково-медичні та інші заклади охорони здоров'я. Пунктом 1.1 «Положення про Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова», затвердженого рішенням Харківської міської ради від 22.12.2010 № 80/10 визначено, що Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова, скорочена назва РЦСССДМ Дзержинського району м. Харкова (далі - Центр) є спеціальним закладом, що забезпечує організацію та проведення у територіальній громаді м. Харкова соціальної роботи із соціально незахищеними категоріями сімей, дітей та молоді, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги. Відповідно ЦСССДМ Дзержинського району м. Харкова не відноситься до медичних закладів, тому ствердження позивача, що відповідач не мав законних підстав призначати йому ліки судом приймаються як обґрунтовані. Відповідно до п. 9 «Загального Положення про центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2004 № 1126, що діяв під час виникнення спору основними завданнями районного, міського, районного у містах, селищного та сільського центру є: 1) участь у виконанні загальнодержавних та інших соціальних програм шляхом проведення соціальної роботи із сім'ями, дітьми та молоддю, зокрема забезпечення соціального обслуговування, соціального супроводу та патронажу, соціальної профілактики і реабілітації, соціальної та психологічної адаптації; 2) створення спеціалізованих формувань та забезпечення їх функціонування; 3) залучення громадськості до проведення роботи із сім'ями, дітьми та молоддю, підтримка та розвиток волонтерського руху. Тобто, основними завданнями відповідача є проведення соціальної роботи, а не медикаментозне лікування клієнтів Центру. Погіршення стану здоров'я позивача після приймання ліків підтверджується його зверненням до дільничного терапевта та невропатолога. Тому суд погоджується з тим, що у позивача погіршився стан здоров'я після приймання ліків, які йому призначила працівник відповідача. 2 серпня 2011 року позивач звернувся о 16:30 годин до відповідача з проханням надати йому психологічну послугу. Психологом Центру [PERSON] позивачу було відмовлено в наданні психологічної послуги з причини виконування останньою доручення начальника відділу Центру. Наказом Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дзержинського району м. Харкова від 07.07.2011 № 78 «Про взяття під соціальний супровід сім'ї [PERSON], яка опинилась в складних життєвих обставинах» позивач під час звернення 02.08.2011 до відповідача знаходився під соціальним супроводом. Відповідно до п. 1.4. «Порядку здійснення соціального супроводу центрами соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сімей та осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах», що діяв на той час, затвердженого наказом Міністерства сім'ї молоді та спорту від 25.04.2008 № 1795 соціальний супровід базується на принципах: добровільності в прийнятті допомоги, активної участі сім'ї або особи в подоланні складних життєвих обставин; поваги до людини, визнання її цінності незалежно від реальних досягнень та поведінки особистості; реалізації першочергового права дитини на зростання та виховання в сім'ї. Індивідуального та диференційованого підходу до кожної особи, кожної сім'ї з урахуванням їхніх потреб та особливостей; системності, комплексності, безоплатності, доступності соціальних послуг; толерантності та гуманізму, відповідальності за дотримання норм професійної етики; пріоритетності інтересів сім'ї в цілому й окремих її членів, збереження цілісності сім'ї. Як вбачається з медичної довідки КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги» від 29.09.2011№ 609 2 серпня 2011 року об 17:59 за місцем знаходження відповідача: пр. Леніна, 17-А к хворому [PERSON], 37 років виїжджала о/р ШМД № 101, лікар Токаренко, який був госпіталізований до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова». Тобто, швидка допомога прибула за хвилину до кінця робочого дня ЦСССДМ Дзержинського району м. Харкова. До того, позивачем об 17:50 02.08.2011 було надано скаргу відповідачу про відмову психологом центру надати йому психологічну послугу. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не дотримався основного принципу надання соціальних послуг у вигляді доступності та відкритості, про що йдеться в ст. 3 Закону України «Про соціальні послуги» та відсторонився від значення пріоритетності інтересів сім'ї в цілому й окремих її членів, про що йдеться в п. 1.4. «Порядку здійснення соціального супроводу центрами соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сімей та осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах». Психологічні послуги - надання консультацій з питань психічного здоров'я та поліпшення взаємин з оточуючим соціальним середовищем, застосування психодіагностики, спрямованої на вивчення соціально-психологічних характеристик особистості, з метою її психологічної корекції або психологічної реабілітації, надання методичних порад, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 5 Закону України «Про соціальні послуги». Суд погоджується з висновками позивача про відмову ЦСССДМ Дзержинського району м. Харкова надати йому психологічну послугу 02.08.2011 виходячи з того, що відповідач відразу не відреагував на скаргу, яку отримав об 17:50 та не звернув увагу на психоемоційний стан позивача, коли той звернувся до відповідача. Факт того, що відмова 02.08.2011 ЦСССДМ Дзержинського району м. Харкова надати позивачу психологічну послугу призвела до його нервового зриву і погіршенню здоров'я суд вважає доведеним. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. При такому детальному дослідженні суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні. Так, позивачем не надано оригіналів квитанцій та чеків оплати лікарських препаратів, а ті, непосвідчені копії, які надані, суд не може визнати належним доказом. Крім того, сума позовних вимог не відповідає Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому суд зазначає, що факт порушення прав позивача відповідачами доведено постановою суду, тому саме це є підставою для задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до положень ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що виникнення спору пов'язано з неправильними діями зі сторони Відповідача та безпосереднім порушенням прав Позивача, суд,

Outcome: partial