Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою та просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок -літ. «А», тамбур - літ. «а», сарай - літ. «Б», погріб - літ. «Д», колонка - літ. «К», вбиральня - літ. «У», огорожа - №1, хвіртка - №2, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO], в порядку набувальної давності. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про підтримання позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву з прохання розглянути справу за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив розглянути справу відповідно до норм чинного законодавства. Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, видане виконкомом Чугуївської міськради 24.09.1979 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується довідкою №587-04.08 від 26 червня 2007 року, відповідно до якої Відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву міськрайонного управління юстиції Харківської області повідомив, що [PERSON] померла [INFO], місце смерті - м. Чугуїв Харківської області, актовий запис про смерть №169 від 06.05.1994 року, складений відділом РАЦС по місту Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області. Позивач доглядав та піклувався про [PERSON], так як остання родичів не мала. Спадкоємці відсутні. Разом з Позивачем доглядала [PERSON] і Відповідач, проте остання до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. З 1994 року Позивач доглядав за житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З 2001 року Позивач, [PERSON], добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження факту користування вказаним житловим будинком, Позивач надає наступні документи: - копію довідки № 232 (а.с.10); - копію довідки №461 від 08.11.2011 року (а.с.11); - копію довідки, виданою слідчим СВ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області (а.с.12); - копію постанови про порушення кримінальної справи та прийняття до свого провадження від 01.10.2012 року (а.с.13). Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦКУ) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. В п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи те, що Позивач, [PERSON], вже більше 13 років добросовісно володіє житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав на праві приватної власності [PERSON], відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування будинку, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на житловий будинок, який належав померлій, в порядку набувальної давності. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved