Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, в котрій вказано, що 01 листопада 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого відповідачці надано грошові кошти у еквівалентному розмірі 5000 ( п'ять тисяч) доларів США, та [PERSON] зобов'язалась повернути борг до 01 березня 2017 року на умовах, встановлених цим договором. 09 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого відповідачці надано грошові кошти у еквівалентному розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, та [PERSON] зобов'язалась сплатити за користування коштами 3 % від зазначеної суми та повернути борг до 18 квітня 2017 року на умовах, встановлених цим договором. 20 квітня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого відповідачці надано грошові кошти у еквівалентному розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) доларів США, та [PERSON] зобов'язалась сплачувати за користування коштами щомісячно 5 % від зазначеної суми та повернути борг до 01 вересня 2017 року на умовах, встановлених цим договором. Однак зазначені зобов'язання відповідачкою не виконано. При неодноразовому зверненні [PERSON] до відповідачки з приводу питання повернення отриманих нею коштів, остання кожного разу тільки запевняла його про повернення коштів найближчим часом, аргументуючи, що на даний час в неї відсутні кошти. З моменту отримання відповідачкою першої суми в борг у [PERSON] на момент подачі позовної заяви минуло 12 місяців. Таким чином, відповідачка порушила свої зобов'язання за договорами позики, унаслідок чого утворилася заборгованість. Оскільки станом на 20 листопада 2017 року курс Національного Банку України за один долар США складає 26,49 гривень, то сума основного боргу згідно боргових розписок (36000 доларів США, 5000 доларів США, 7000 доларів США, 24000 доларів США) становить 953 640 (дев'ятсот п'ятдесят три тисячі шістсот сорок) гривень. Договором позики від 09.01.2017 року було визначено відсоток за користування коштами у вигляді 3 % від позиченої суми 7000 доларів США, що станом на 20 листопада 2017 року становить 5562,90 грн. (5562,90 грн. ( 7000 доларів США * 3%)*26,49). Договором позики від 20 квітня 2017 року було визначено щомісячний відсоток за користування коштами у вигляді 5 % від позиченої суми 24 000 доларів США, що станом на 20 листопада 2017 року за 7 місяців прострочення становить 222 516 грн. (635 760 грн. ( 24 000 доларів США * 26,49) *5%*7 міс.). Згідно договору позики від 01 листопада 2016 року, за умовами якого не було встановлено відсотку за користування коштами, позивач має право на отримання 3 % річних від суми борту 5 000 доларів США (132 450 грн. (5000 доларів США * 26,49), що становить 4180 (чотири тисячі сто вісімдесят) гривень. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованості за договорами позики від 01 листопада 2016 року, 09 січня 2017 року та 20 квітня 2017 року в сумі 1 185 898,90 (один мільйон сто вісімдесят п'ять тисяч вісімсот дев'яносто вісім ) гривень 90 копійок, що складається з суми основного боргу в розмірі 953 640 грн. та відсотків в розмірі 232 258,90 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи, належним чином повідомлена, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні з копії розписки (а.с.8-10, 13-15) встановлено, що 01 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого відповідачці надано грошові кошти у еквівалентному розмірі 5000 ( п'ять тисяч) доларів США, а [PERSON] зобов'язалась повернути борг до 01 березня 2017 року на умовах, встановлених цим договором. Сторонами обумовлено повернення коштів в м.Яготин Київської обалсті. Договір складено в присутності свідків. З копії розписки (а.с. 11) встановлено, що 09 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого відповідачці надано грошові кошти у еквівалентному розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США, та [PERSON] зобов'язалась сплатити за користування коштами 3 % від зазначеної суми та повернути борг до 18 квітня 2017 року на умовах, встановлених цим договором. Договором позики визначено відсоток за користування коштами у вигляді 3 % від позиченої суми 7000 доларів США, що станом на 20 листопада 2017 року становить 5562,90 грн. (5562,90 грн. (7000 доларів США * 3%)*26,49). Сторонами обумовлено повернення коштів в м.Яготин Київської обалсті. Договір складено в присутності свідків. З копії розписки (а.с. 12) встановлено, що 20 квітня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики на підставі якого відповідачці надано грошові кошти у еквівалентному розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) доларів США, та [PERSON] зобов'язалась сплачувати за користування коштами щомісячно 5 % від зазначеної суми та повернути борг до 01 вересня 2017 року на умовах, встановлених цим договором. Сторонами обумовлено повернення коштів в м.Яготин Київської обалсті. Договір складено в присутності свідків. Станом на 20 листопада 2017 року курс Національного Банку України за один долар США складає 26,49 гривень, то сума основного боргу згідно боргових розписок (36000 доларів США (5000 доларів США,7000 доларів США,24000 доларів США) становить 953 640 (дев'ятсот п'ятдесят три тисячі шістсот сорок) гривень. Договором позики від 20 квітня 2017 року було визначено щомісячний відсоток за користування коштами у вигляді 5 % від позиченої суми 24 000 доларів США, що станом на 20 листопада 2017 року за 7 місяців прострочення становить 222 516 грн. (635 760 грн. ( 24 000 доларів США * 26,49) *5%*7 міс.). Дані договори відповідачкою не оскаржувалися. Відповідно до ст. 1046 ЦК України позикодавець передає другій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст, 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд знаходить вимоги позову обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved