Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] визнати за ним право спільної власності на ? частку квартири [ADDRESS] в м. Харкові; у спільній власності [PERSON] залишити ? частку квартири [ADDRESS] в м. Харкові; усунути перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою [ADDRESS] в м. Харкові, шляхом зобов'язання [PERSON] передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою, як об'єктом права спільної власності; стягнути з [PERSON] на його користь сплачений ним судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач посилаючись не те, що перебуваючи у шлюбі з 25 серпня 2006 року по 17 люте 2014 року з відповідачем по справі набули спірне майно - квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 1632 від 10.08.2012року, яке є їх спільною власністю подружжя. Посилався не те, що підстав та джерел відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України на його погляд у позивача не має, щоб вважати спірну квартиру особистою приватною власністю позивача. Вважав, що він, як власник має право на володіння, користування та розпорядження спірним майном та просив суд зобов'язати позивача надати ключі від квартири та не чинити йому перешкоди у користуванні його власністю. Посилався на те, що він на його думку, як власник має право на володіння, користування та розпорядження спірним майном та просив суд зобов'язати позивача надати ключі від квартири та не чинити йому перешкоди у користуванні його власністю та поділити між ними спірну квартиру визнавши за ним право власності на ? частину спірної квартири, оскільки при намаганні потрапити до спірної квартири в ній були сторонні люди, які заявили, що проживають в квартирі з дозволу [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, надавши письмові заперечення, в яких зазначено, що спірна квартира є її особистою власністю, оскільки була придбана за кошти [PERSON] від продажу квартири, придбаної до укладення шлюбу з позивачем, та за кошти отримані від її батьків, взятих у борг. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до рішення Київського районного суду від 17 лютого 2014 року розірвано шлюб між [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження, який був зареєстрований 25серпня 2006року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 805. Перебуваючи в шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO] За час перебування у шлюбі була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 1632 від 10.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 35375672 від 04.09.2012 року. Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира, загальною площею 64,7 кв.м, складається з трьох кімнат, розташована на 9 поверсі 12-поверхового будинку. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку наданої КП «Жилкомсервіс» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та неповнолітня син [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям в шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві приватної власності квартира у [ADDRESS], яка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 18.04.2006 року, реєстровий номер № 3270 витягу з Державного реєстру правочинів виданого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 18.04.2006 року, витяг №2297311, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11.05.2006року, номер витягу 10605664, зареєстрованих в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним Підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11.05.2006 року, номер запису П-1-1710. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Сімейного кодексу України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачем по справі було укладено договір відчуження квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві власності та є дошлюбним майном. В п.11 Договору купівлі-продажу від 26 липня 2012 року я, продавець, стверджувала, що майно, яке є предметом правочину, належить їй на праві особистої приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 57 Сімейного кодексу України майно, набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, особисто є особистою приватною власністю дружини. Також судом встановлено, та не спростовано позивачем по справі, що кошти від продажу власної квартири відповідача в той же день 26 липня 2012 року поклала на свій рахунок у ПАТ «ВТБ Банк» в сумі 42 700 доларів США, про що свідчить виписка по рахунку від 26 березня 2014 року, квитанція № 25040 від 26 липня 2012 року та договір банківського поточного рахунку № 725003 від 26липня 2012року відкритий на її ім'я. Уклавши договір з АН «Мир квартир» за їх пропозицією набула у власність спірну квартиру за 444000,00грн. Відповідач [PERSON] набула квартиру за власні кошти від продажу дошлюбного майна та 15000,00 доларів США, які позичила у борг у своїх батьків, про що свідчить боргова розписка укладена 29.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON], матір'ю відповідача, що підтверджено також випискою виданою Маріупольським філіалом, відділенням № 52 наданої на ім'я матері [PERSON], та дублікатом квитанції № 2201443629 на суму 10066,11 доларів США, та розпискою від 29.07.2012 року написаною [PERSON] Отримані кошти за борговою розпискою відповідач 31.07.2012 року поклала на свій рахунок № 26255000790326 на свій рахунок, відкритий 26.07.2012 року на її ім'я в ПАО «ВТБ Банк» у сумі 15 010,00 доларів США, що також підтверджено випискою по рахунку приватного клієнта № 790326-2014/0326 за період з 26.07.2012по 26.03.2014року виданої 26 березня 2014року та копію фіскального чеку про внесення коштів на її рахунок. 10.08.2012року під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] зняла у банку у сумі 57 700доларів США що також підтверджено випискою з банку по рахунку приватного клієнта № 790326-2014/0326. Відповідачем була надана заява - згода на придбання спірної квартири [ADDRESS]. Суд вважає, що заява - згода не підтверджує факту набуття квартири у спільну сумісну власність подружжям, так як приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу у п. 12 Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 10.08.2012 року зазначив лише про засвідчення справжності підпису [PERSON] Відповідно до ст. 78 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус, органи місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою. Відповідно п.п. 6.1.,6.2 п. 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (2012рік) нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь та гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. За таких обставин та наданих доказів, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] не є об'єктом права спільної сумісної власності та належить особисто на праві приватної власності [PERSON], не являється спільним сумісним майном та не підлягає поділу між колишнім подружжям. В зв'язку з вищевикладеним, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Оскільки в задоволенні позовних вимог судом було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed