Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

позивач звернувся з позовом до відповідачки про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу та розподіл спільної сумісної власності, обґрунтовуючи тим, що вони з відповідачкою з квітня 2009 року по квітень 2014 року проживали разом в [ADDRESS] однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вказаний будинок сторони придбали разом за спільні кошти, вели спільне господарство та перебували у фактичних шлюбних відносинах. За період проживання разом однією сім»єю сторони придбали спільне майно, вартість якого з урахуванням % експлуатації згідно експертного висновку від 14.11.2014 року складає 43488 грн. 08 коп. Однак, відповідачка відмовляється добровільно поділити спільне майно, яким користується, у зв»язку з чим позивач звернувся до суду та просить встановити факт спільного проживання однією сім»єю та зробити розподіл спільної сумісної власності. За позивачем залишити всього майна на суму 31778 грн., за відповідачкою залишити всього майна на суму: 30534 грн. 40 коп. В ході розгляду справи 21.05.2015 року представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу позивача з відповідачкою, в порядку розподілу залишити за позивачем: бензокосилку «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; сварку, вартістю 679 грн.; пральну машину полу автомат «Сатурн», вартістю 738 грн.; гостинну мебельну стінку, вартістю 4365 грн; корову 2010 року, вартістю 10000 грн; свині 3 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 8400 грн. Всього майна на суму 25218,80 грн. При неможливості повернути майно в натурі просить компенсувати кошти за майно. За відповідачкою залишити: ДКУ «Икор», вартістю 1107 грн.; моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн.; електропилу 4-комф., вартістю 4335 грн. 84 коп.; мікрохвильову піч, вартістю 714 грн.; телевізор кольоровий, вартістю 615 грн.; холодильник двокамерний марки «Індезіт», вартістю 3469 грн.60 коп.; кухонний куточок, вартістю 1900 грн.; диван, вартістю 1800 грн.; корову 2006 року, вартістю 8000 грн.; свині 2 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 5600 грн. Всього майна на загальну суму 30534 грон. 40 коп. та стягнути судовий збір на його користь. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно пояснив, що меблі та техніка були придбані в період шлюбу, чеки він не зберігав та більшість з них залишилась у відповідачки. Почавши жити з відповідачкою, він привів із собою корову, яка фактично належала його сину. Вважав, що запропонований ним варіант поділу є справедливим. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити в повному обсязі. Одночасно пояснила, що за період проживання однією сім»єю позивач з відповідачем придбали майно та домашню худобу. Після закінчення спільного проживання частина майна залишилась у відповідачки, та, остання, не бажає його ділити в добровільному порядку. Зазначила, що позивач, прийшовши жити до відповідачки, привів із собою корову, яку просить виділити йому та зауважила, що факт придбання майна засвідчують накладні та квитанції. Вартість майна із врахуванням зносу підтверджено відповідним експертним висновком, а те, що частини майна немає на час розгляду справи, вважала, що відповідачка, в зв»язку з цим має компенсувати позивачу в грошовому еквіваленті. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала проти задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім»єю. Зазначила, що ними дійсно в період спільного проживання придбавалось майно, однак, на даний час частину майна забрав позивач, частини майна не має. Погодилась на те, що на даний час у позивача наявне майно - бензокосилка «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп., а у неї - моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн; гостинна мебельна стінка вартістю 4365 грн. Не заперечувала аби меблева стінка була у власності позивача, вона неодноразово пропонувала йому її забрати, однак, позивач цього не зробив. В частині розподілу худоби заперечувала, оскільки до проживання з позивачем вона мала худобу, проживаючи разом вони вели спільне господарство, вирощували худобу, продавали її та їх сім»я жила на ці кошти, а тому виділення позивачу будь-якої худоби буде несправедливим. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що в частині встановлення факту проживання однією сім»єю не заперечує, однак, в частині поділу майна просила повністю відмовити, оскільки зазначені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Зазначила, що позивачем не доведено факту придбання майна в період спільного проживання, а надані позивачем чеки не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки подані з порушенням вимог закону та перевірити їх достовірність в ході судового розгляду було неможливо, оскільки ухвала суду про надання доказів була не виконана. Вважала, що позивач не довів обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, а до складу майна, що підлягає поділу може бути включене лише загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Зазначила, що відповідач погоджується на те, що у позивача наявне майно - бензокосилка «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп., а у відповідачки - моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн; гостинна мебельна стінка, вартістю 4365 грн. Дослідивши наявні у справі докази, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, свідків, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувалось сторонами про те, що вони проживали однією сім»єю в період з квітня 2009 року по квітень 2014 року. Позивач звернувася до суду з позовними вимогами про поділ майна, які в ході розгляду справи уточнив, посилаючись на те, що частину майна він вивіз. В своїх уточнених позовних вимогах просив залишити за ним: бензокосилку «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; сварку, вартістю 679 грн.; пральну машину полу автомат «Сатурн», вартістю 738 грн.; гостинну мебельну стінку, вартістю 4365 грн; корову 2010 року, вартістю 10000 грн; свині 3 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 8400 грн. Всього майна на суму 25218,80 грн. При неможливості повернути майно в натурі просив компенсувати кошти за майно. За відповідачкою залишити: ДКУ «Икор», вартістю 1107 грн.; моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн.; електропилу 4-комф. вартістю 4335 грн. 84 коп.; мікрохвильову піч, вартістю 714 грн.; телевізор кольоровий вартістю 615 грн.; холодильник двокамерний марки «Індезіт», вартістю 3469 грн.60 коп.; кухонний куточок, вартістю 1900 грн.; диван, вартістю 1800 грн.; корову 2006 року, вартістю 8000 грн.; свині 2 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 5600 грн. Всього майна на загальну суму 30534 грон. 40 коп. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на жилий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із п. п 23, 24 Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11, суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В ході розгляду справи сторони погодили, що на час розгляду справи є наступне майно, яке перебуває в наявності та було придбано в період спільного проживання: - бензокосилка «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; гостинна мебельна стінка, вартістю 4365 грн., моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн. Суд вважає, що наведене майно є спільно нажитим, оскільки його вартість погоджена сторонами в ході судового засідання та воно є в наявності, а також приходить до висновку про доцільність його розподілу наступним чином: залишити за позивачем: бензокосилку «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; гостинну мебельну стінку вартістю 4365 грн., а всього майна на загальну суму 5401 грн. 80 коп.; а відповідачу залишити моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн., а всього майна на загальну суму 1600 грн. В частині поділу іншого майна сторонами згоди досягнуто не було, в зв»язку з чим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині поділу іншого майна необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст. 10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. На підтвердження вартості майна та його придбання позивачем було подано експертний висновок В-772 від 14.11.2014 року (а.с. 113-114) та накладні з квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с.71-74). Разом з тим, суд не приймає до уваги подані представником позивача накладні та квитанції, вважає їх неналежними та недопустимими доказами придбання майна в період шлюбу, оскільки в ході судового засідання позивач зазначав, що жодних чеків він не зберіг, іноді речі придбавались з рук у сторонніх осіб, але в подальших судових засіданнях представником позивача були подані накладні та квитанції фізичної особи підприємця [PERSON] Первинна документація на товар по зазначеним накладним, оригінали книг обліку доходів і витрат та приходні касові ордери зазначеним підприємцем на ухвалу суду надано не було, перевірити справжність зазначених доказів, в ході розгляду справи було неможливо. Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною позивача не доведено факт придбання в період спільного проживання майна: сварки, вартістю 679 грн.; пральної машини полу автомат «Сатурн», вартістю 738 грн.; ДКУ «Икор», вартістю 1107 грн.; електропили 4-комф. вартістю 4335 грн. 84 коп.; мікрохвильової печі, вартістю 714 грн.; телевізора кольорового вартістю 615 грн.; холодильника двокамерного марки «Індезіт» вартістю 3469 грн.60 коп.; кухонного куточку, вартістю 1900 грн.; дивану вартістю 1800 грн., а тому, зважаючи на повне заперечення придбання та наявності на день розгляду справи зазначеного майна відповідачкою, суд вважає, що зазначений перелік майна не є спільно нажитим майном сторін та поділу не підлягає. В частині позовних вимог щодо поділу свійських тварин, а саме: виділення позивачу - корови 2010 року, вартістю 10000 грн; свиней 3 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 8400 грн., а відповідачу - корови 2006 року, вартістю 8000 грн.; свиней 2 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 5600 грн., суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки, стороною позивача не надано суду жодних належних та допустимих доказів придбання свійської худоби в період шлюбу. Крім того, відповідно до інформації, яка міститься в по господарських книгах (а.с. 105-110) та довідки Новоєгорівської сільської ради № 121 від 23.12.2014 року, станом на 01.01.2009 року (початок спільного проживання сторін квітень 2009 року), відповідачка мала в своєму господарстві - 2 корови та 2 свині, а станом на 01.01.2014 року (кінець спільного проживання сторін квітень 2014 року), в господарстві відповідачки так і залишилось - 2 корови та 2 свині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином позивача. Засвідчив факт того, що сторони дійсно проживали однією сім»єю з квітня 2009 року по квітень 2014 року. В період шлюбу сторони придбали кухонний уголок, диван, холодильник, комод, крісло-кловать, стільці, бензокосилку Дружба та батько забрав його корову та привів до господарства відповідачки. Одночасно пояснив, що особисто не був присутній при покупці зазначених меблів та за чиї конкретно кошти придбавалось майно сказати не може. Зазначив, що частину майна батько забрав, але якого саме засвідчити не може, іншу частину позивачка не віддає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає відповідачку. В неї були і корови і свині до початку проживання з позивачем. В період спільного проживання вони придбали меблеву стінку, моторолер. Зазначені речі на даний час перебувають у відповідачки. Після того, як сторони розійшлись їй відомо, що відповідач віддала позивачу частину речей - стільці, комод, тощо. Зауважила, що відповідачка мала своє майно до початку проживання з позивачем. Точно засвідчити, що саме в наявності у відповідачки не може та особисто присутньою при покупці майна, на яке зазначає позивач не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою відповідачки. Сторони почали проживати разом з весни 2009 року. Відповідачка мала своє господарство 2 корови, 2 свині, до того як почала проживати з позивачем. Відповідач своєї худоби не приводив, їй це невідомо. Будинок у відповідачки був мебльований до проживання з позивачем. Їй відомо, що за час проживання вони купили меблеву стінку, бензопилу, скутер, комод, електропилку. Після того, як сторони розійшлися позивач частину майна забрав із собою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони проживали разом. Засвідчила, що до початку проживання з позивачем відповідач мала в своєму господарстві корів, свиней. В ході спільного проживання вони придбали дивани, стільці, стіл, телевізор, однак, особисто прід час придбання меблів вона присутньою не була та їй не відома за чий кошт придбавалось наведене майно. Після того, як сторони розійшлись, позивач частину майна забрав із собою, а також забрав із собою шестимісячне теля. Наведені покази свідків в частині встановлення факту проживання однією сім»єю позивача і відповідача, суд приймає до уваги, вважає їх належними та допустимими доказами того, що сторони проживали разом. Разом з тим, суд не приймає до уваги пояснення свідків в частині підтвердження факту придбання майна, наведеного позивачем, оскільки, жодний свідок особисто при придбанні товару не був присутній, зазначити ідентифікуючі дані товару та дату придбання в ході розгляду справи, а також підтвердити наявність будь-якого майна на день розгляду справисвідки суду не змогли. Враховуючи викладене, зважаючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім»єю є обґрунтованими та доведеними, в зв»язку з чим підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо поділу майна, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: поділу підлягає - бензокосилка «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; гостинна меблева стінка, вартістю 4365 грн., які суд вважає за доцільне виділити позивачу, та моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн. - необхідно залишити за відповідачем, в іншій частині позовних вимог щодо поділу іншої частини майна та свійської худоби, суд вважає за необхідне відмовити, в зв»язку з необґрунтованістю та безпідставністю. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial