Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначив, що 01.06.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачці у позику грошову суму у розмірі 1 100 ЕUR, про що відповідач надав позивачу відповідну розписку, якою зобовязалася виплачувати борг рівними частками до 01.07.2014 р. По закінчення зазначеного строку відповідачка суму позики позивачу не повернула, ухиляється від її повернення і до теперішнього часу. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надав суду заяву в якій позов підтримав повністю, наполягав на його задоволенні та просив стягнути борг з урахуванням офіційного курсу НБУ на теперішній час з урахуванням індексу інфляції. Відповідачка в судове засідання не зявився, пояснень суду не надала, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим на підставі ст..197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 01.07.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачці у позику грошову суму у розмірі 1 100 євро. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідачкою складено розписку, з строком повернення зазначеної суми рівними частками до 01.07.2014 р. На теперішній час в обумовлений розпискою строк і до теперішнього часу гроші не повернуті. [PERSON] ухиляється від добровільного повернення грошових коштів за договором позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі статті 625 ЦК України. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України вбачається, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до виписки Національного Банку України встановлено офіційні курси гривні до іноземних валют станом на 29.04.2015 р.: 1 ЕUR 24,326132 грн. Таким чином, борг [PERSON] перед [PERSON] складає: 1 100 ЕUR х 24,326132 грн. = 26\~758,75 грн. Таким чином, 3% річних з 01.07.2015 р. по 23.02.2015 р. становить 4,75 % і дорівнює: 26\~758,75 грн. х 4,75 % = 1\~271,04 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договору. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що відповідачем зроблено не було. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини на які він посилається у позовній заяві. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved