Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 19931,85 грн. за кредитним договором б/н від 02.12.2014 року, а також понесені судові витрати. Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.12.2014 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 19.12.2017 року відповідач [PERSON] порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустив заборгованість в розмірі 19931,85грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5935,13 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 1632,70 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 10938,69 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; штрафу процента складова 925,33 грн. Відповідач неодноразово повідомлявся про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак вимоги щодо повернення кредитних коштів згідно кредитного договору ним виконані не були. З цих підстав просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору б/н від 02.12.2014 року у вказаному розмірі. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Також надіслав на адресу суду відповідь на відзив згідно якого вважає, що відповідачу правомірно та в законний спосіб нарахована сума заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, а отже просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково. Відповідач визнав наявність у нього заборгованості за кредитом та згідний її погасити, проте в меншому розмірі. Наявність заборгованості пояснив тим, що в період з 14.08.2014 року по 29.09.2015 року був учасником АТО, є учасником бойових дій. Також на адресу суду направив відзив на позовну заяву згідно якого просив позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5935,13 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 1632,70 грн.; заборгованість за пенею в розмірі 2000 грн. В решті позовних вомог просив відмовити. Заслухавши доводи відповідача та його представника, врахувавши заяву представника позивача та відповідь на відзив до позовної заяви, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2014 року відповідач [PERSON] здійснив свій особистий підпис в анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, вступивши таким чином із позивачем ПАТ «Приват Банк» в кредитні договірні правовідносини (а.с. 9). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Таким чином, відповідно до укладеного між сторонами вищезгаданого договору б/н від 02.12.2014 року відповідач [PERSON], отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» відповідач [PERSON] зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, сплачувати нараховані за період користування кредитом відсотки, комісії за користування кредитом, штрафів, інших витрат, а також наслідки та відповідальність у разі порушення взятих позичальником та Банком взятих на себе зобовязань (а.с. 10-24). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови договору повністю. В свою чергу, відповідач не дотрималася умов передбачених договором. На даний час, [PERSON], істотно порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору, в результаті чого допустив заборгованість в розмірі 19931,85грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5935,13 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 1632,70 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 10938,69 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; штрафу процента складова 925,33 грн., що вбачається із розрахунку (а.с. 6-7). За вказаних обставин суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 02.12.2014 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5935,13 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 1632,70 грн. доведена та підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 10938,69 грн., то суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню з огляду наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до ст. 264 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що при непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків. З копії розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач допустив заборгованість перед банком за тілом кредиту в розмірі 5935,13 гривень, а пеня нарахована банком за прострочення виконання відповідачем зобовязань щодо повернення кредиту в розмірі 10938,69 гривень. Тобто, розмір пені значно перевищує розмір тіла кредиту, що, на думку суду, є підставою для застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення суми пені до 2000 гривень. При зменшенні пені суд враховує і ту обставину, що своєчасна несплата основної суми боргу відповідачем повязана із його перебуванням на військовій службі, що значно ускладнювало його фінансове становище повязане із необхідністю нести додаткові витрати. Ця обставина, на думку суду, має істотне значення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, вимоги про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 925,33 грн. не підлягають задоволенню. Встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 1762,00 гривень, що вбачається із платіжного доручення №PROM1BCEDQ від 11.01.2018 року (а.с. 2). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, що вбачається із копії наданого ним в судове засідання посвідчення серії АБ №165925 від 15.12.2017 року, а тому суд вважає, що до даних правовідносин слід застосувати норму п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки при зверненні до суду частково зачіпаються майнові права відповідача. В звязку із вказаним, суд вважає, що відповідач від сплати судового збору звільняється, а отже позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору задоволенню не підлягає. На підставі викладеного ст.ст. 3, 526, 549, 551, 611, 1054 ЦК України, п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»,

Outcome: partial