Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до сужду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що 24 листопада 2017 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Вважає, що шлюб розпався остаточно, оскільки вони з травня 2019 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не підтримують шлюбних стосунків. Причиною розпаду сім`ї стала відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, постійні сварки. Просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити. Прізвище залишити без змін. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначив про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 24 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис №73, між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 24 лютого 2020 року, сторони з травня 2019 року разом не мешкають (а.с.8). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як видно зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, з`ясувавши обставини справи, а також враховуючи, що відповідач визнає позов, подальше збереження шлюбу протирічить інтересам сторін, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням відповідача суд вважає необхідним залишити останній прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved