Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, вимоги в ході розгляду справи збільшені, про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті баби позивач проживав разом із нею, хоча був зареєстрований за іншою адресою. У червні 2019 року звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , постановою від 05.06.2019 року приватним нотаріусом відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва на підставі того, що [PERSON] пропущено строк прийняття спадщини. У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримують, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Тараторін А.Р. просить відмовити у позові. Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. просить проводити розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON] є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно договору купівлі продажу від 01.03.1983 року Ѕ частина домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] на лежить земельна ділянка площею 555 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування земельної ділянки. З долученого до матеріалів справи заповіту постає, що [PERSON] заповіла належну їй Ѕ частку житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте на момент смерті проживав разом із бабою, що підтвердилось в судовому засіданні показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] повідомив, що з 2016 року та по день смерті баби [INFO] , у зв`язку з поганим самопочуттям та необхідністю догляду постійно проживав у спірному помешканні, сплачував комунальни послуги, утримував майно. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О.Е. від 05.06.2019 року [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , оскільки пропущений строк прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України\~передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.ст.1261,1262 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно ч.1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1273 цього кодексу передбачено, що \~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~ст. 1270 ЦК України.\~\~\~\~ Згідно п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Із п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України постає, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно ст. 212\~ЦПК України суд\~оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті баби [PERSON] проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказану заявником вимогу обґрунтованою, яка відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності на спадкове майно, то суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, наявність обставин, які б перешкоджали позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину у судовому засіданні не встановлено. Судові витрати розподілити згідно ст.. 142 ЦПК України. .

Outcome: partial