Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду шляхом предявлення позову до [PERSON], [PERSON], в якому просив зобовязати останніх повернути йому автомобіль Volkswagen Transporter реєстраційний номер KDL 693, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Н 530623, оригінал довіреності від 01 грудня 2017 року, виданої МВ «Feneror»код 304416-84, ключі від вищевказаного автомобіля, просив покласти на відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову посилався на те, що 01 грудня 2017 року отримав в користування вищевказаний автомобіль на підставі довіреності, виданої 01 грудня 2017 року МВ «Feneror». 30 квітня 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди частини житлових приміщень, льоху та земельної ділянки, розташованих за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Черкаські Тишки, вул. Вялівська, 10/1, де позивач мешкав та зберігав вищевказаний автомобіль на подвірї зазначеного домоволодіння. 16 травня 2018 року на прохання відповідача [PERSON] позивач передав на дві години в користування відповідачу [PERSON] спірний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію на нього та ключі, не забравши своїх особистих речей із зазначеного автомобіля. Того ж числа [PERSON], повернувшись з роботи до орендованого приміщення, не був допущений до нього без пояснення причин, на що він почав вимагати повернення спірного автомобіля і своїх речей, які залишилися у ньому та орендованому приміщенні, однак [PERSON] повідомила, що має таке ж право на автомобіль, як і позивач. Позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 10500 гривень, сплачених в якості орендної плати за договором оренди від 30 квітня 2018 року, а також з даним позовом, оскільки спірний автомобіль знаходиться на території домоволодіння відповідачів і по теперішній час не повернутий позивачу. Зазначеними діями відповідачі порушують право позивача на володіння та користування автомобілем. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~09 жовтня 2018 року на адресу суду надійшла інформація про\~зареєстроване у\~встановленому законом\~порядку місце\~проживання (перебування)\~відповідачів,\~отримана в\~порядку ч.6\~ст.187\~ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, 06 листопада 2018 року надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково, лише в частині повернення довіреності на автомобіль, виданої 01 грудня 2017 року «Feneror», яка знаходиться в її домоволодінні і за умови ухвалення рішення в цій частині на користь позивача не заперечує її повернути. В задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити, вважає, що має таке ж право на вищевказаний автомобіль як і позивач, оскільки і позивач, і вона отримували разом довіреності на зазначений автомобіль з однаковими правами щодо нього, про що відомо позивачу. Вважає, що позивач неправильно обрав спосіб захисту свого порушеного права, звернувшись із позовом про повернення автомобіля, адже повинен був звернутися з позовом про встановлення порядку користування автомобілем. Відповідач [PERSON] зазначає, що жодних перешкод в користуванні автомобілем позивачу вона не чинить. Також у відзиві на позов відповідач [PERSON] визнала факт укладення з позивачем договору оренди 30 квітня 2019 року частини житлових приміщень, льоху та земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Черкаські Тишки, вул. Вялівська, 10/1 і факт проживання останнього у зазначеному приміщенні до 16 травня 2018 року і знаходження його речей у цьому приміщенні, однак зазначені обставини є предметом розгляду іншої справи, яка знаходиться в провадженні Харківського районного суду Харківської області. Просила розглянути справу за її відсутності з урахуванням обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, 06 листопада 2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, лише в частині повернення довіреності на автомобіль, виданої 01 грудня 2017 року «Feneror», в задоволенні іншої частини позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених відповідачем [PERSON] у її відзиві на позовну заяву. Просив розглянути справу за його відсутності. 06 листопада 2018 року позивач [PERSON] надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що йому відомо про видачу відповідачу [PERSON] такої ж довіреності на спірний автомобіль, однак це не дає їй переважне право користування автомобілем. Щодо обраного ним способу захисту порушеного права, проти якого заперечує відповідач, зазначає, що з позовом про встановлення порядку користування спірним автомобілем він має намір звернутися після повернення йому зазначеного автомобіля. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 01 грудня 2017 року МВ «Feneror»на імя [PERSON] видана довіреність на право управління та розпорядження легковим автомобілем VW Transporter реєстраційний номер KDL693, ідентифікаційний номер VIN WV222270Z1X117620, який належить МВ «Feneror»\~на підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу Н\~530623,\~виданого Державним\~підприємством «Regitra»01 грудня 2017 року. Як вбачається зі змісту зазначеної довіреності МВ «Feneror»уповноважив [PERSON] слідкувати за технічним станом автомобіля, керувати, бути представником в поліції, страхових компаніях та на митницях, з правом виїзду за кордон, з правом передоручення та відчуження третій особі, отримувати компенсацію за шкоду та виплачувати збитки (даний перелік не є обмеженим). Зазначена довіреність видана строком на три роки. Також 01 грудня 2017 року МВ «Feneror»видана аналогічна довіреність на імя [PERSON] на право управління та розпорядження легковим автомобілем VW Transporter реєстраційний номер KDL693, ідентифікаційний номер VIN WV222270Z1X117620, який належить МВ «Feneror»\~на підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу Н\~530623,\~виданого Державним\~підприємством «Regitra»01 грудня 2017 року. Як вбачається зі змісту зазначеної довіреності МВ «Feneror»уповноважив [PERSON] слідкувати за технічним станом автомобіля, керувати, бути представником в поліції, страхових компаніях та на митницях, з правом виїзду за кордон, з правом передоручення та відчуження третій особі, отримувати компенсацію за шкоду та виплачувати збитки (даний перелік не є обмеженим). Зазначена довіреність видана строком на три роки. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Як встановлено під час судового розгляду зі змісту позовної заяви та відзивів на позовну заяву, оригінал довіреності, виданої 12 січня 2017 року на імя позивача [PERSON] Юрійовича МВ «Feneror» (код підприємства 304416084) на управління та розпорядження легковим автомобілем марки VW Transporter реєстраційний номер KDL693, ідентифікаційний номер VIN WV222270Z1X117620 фактично знаходиться у відповідачів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається зі змісту відзивів на позовну заяву, поданих відповідачами, вони не заперечують проти задоволення позову в частині повернення позивачу вищевказаного оригіналу довіреності. Виходячи з положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачами визнається позов в частині повернення оригіналу довіреності, з метою непорушення прав позивача щодо користування вищевказаною довіреністю, суд задовольняє вимоги позивача в частині повернення цієї довіреності. Щодо позовних вимог в частині повернення автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів від автомобіля, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У звязку з цим, володіння можна розглядати як забезпечене правовою охороною фактичне, правомірне утримання володільцем чужого майна, до якого він ставиться як до свого, йому належного.\~ Під речовим правом на чуже майно слід розуміти визначену договором із власником або встановлену законом міру можливої поведінки управомоченої особи із здійснення обмежених за обсягом (у порівнянні з правом власності) правомочностей речового характеру (володіння, користування і розпорядження) стосовно речей, які їй не належать.\~ Права на чужі речі це самостійні (але похідні від права власності) речові права, що надають особі, яка їх має, можливість безпосереднього користування певним майном для певної мети та у встановлених межах.\~ Статтею 398 ЦК України\~передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Як встановлено судом під час розгляду справи та не заперечується сторонами по справі, МВ «Feneror»видані дві тотожні довіреності з однаковим обємом правомочностей та терміном дії на імя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]. Тобто як у позивача [PERSON], так і у відповідача [PERSON] з 01 грудня 2017 року на підставі довіреностей виникло однакове право користування та розпорядження автомобілем VW Transporter реєстраційний номер KDL693, ідентифікаційний номер VIN WV222270Z1X117620, який належить МВ «Feneror»\~на підставі\~свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу Н\~530623.В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо скасування зазначених довіреностей, а тому на даний час обидві довіреності є чинними. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст. 400 ЦК України, якою передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. При цьому, ЦК розрізняє володіння законне і незаконне. Якщо володіння спирається на правову основу, то це законне володіння. Якщо у володільця чужої речі (майна) такої правової основи немає, це буде незаконне володіння. Незаконне володіння, у свою чергу, поділяється на добросовісне і недобросовісне. Добросовісним визнається володіння, якщо його володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (майном). Якщо ж володілець знав або повинен був знати, що він володіє чужою річчю (майном), то таке володіння визнається недобросовісним. Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач [PERSON], у якої фактично знаходиться спірний автомобіль, є недобросовісним його володільцем, а наявність чинної довіреності, виданої на її імя МВ «Feneror» на право управління та розпорядження легковим автомобілем VW Transporter реєстраційний номер KDL693, взагалі спростовує зазначений факт. Відповідно до ч. 1-2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Виходячи зі змісту зазначених правових норм, саме позивач\~визначає предмет\~та підстави\~позову,\~суд позбавлений\~права самостійно\~змінювати їх.Невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Звертаючись до суду із вимогами про повернення майна та посилаючись в обґрунтування своїх вимог на ст. 400 ЦК України, позивач фактично пред'явив позов про витребування цього майна у відповідачів. Такий спосіб захисту хоча і передбачений вимогами ЦК України, однак не є належним способом захисту у даному випадку. З позовними вимогами щодо усунення перешкод в користуванні майном або встановлення порядку користування майном позивач не звертався. На підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, а також достатність доказів та взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з підстав невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права. На підставі викладеного і

Outcome: partial