Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 22.09.2011 року у розмірі 27961 грн. 44 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп., зазначаючи, що 22.09.2011 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого вона одержала від позивача кредит в сумі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 21.08.2018 року складає 27961 грн. 44 коп., з яких: 7109 грн. 34 коп. - тіло кредиту, 8368 грн. 48 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 10675 грн. 93 коп. - нарахована пеня, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1307 грн. 69 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. 22.09.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, що підтверджується її особистим підписом у заяві. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 1.1.3.2.3 договору передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам, на підставі п. 1.1.5.2 «Умов та Правил» неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов'язується погашати заборгованість перед банком за кредитом, сплачувати відсотки за його користування, перевіряти платіжний ліміт, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню офердтрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 «Умов та Правил надання банківських послуг», у разі невиконання зобов'язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу банку власник картрахунку повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплатити винагороду банку. Згідно п.2.1.1.12.2 за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У випадку виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, відповідач станом на 21.08.2018 року має заборгованість у розмірі 27961 грн. 44 коп., з яких: 7109 грн. 34 коп. - тіло кредиту, 8368 грн. 48 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 10675 грн. 93 коп. - нарахована пеня, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1307 грн. 69 коп. - штраф (процентна складова). (а.с. 8-11). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені та штрафів суд виходить з наступного. У відповідності до п.2.1.1.12.6.1 при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який, у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені як різновидів неустойки є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобов'язання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки штрафів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 153 грн. 75 коп., з яких: 7109 грн. 34 коп. - тіло кредиту, 8368 грн. 48 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 10675 грн. 93 коп. - нарахована пеня. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial