Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування \~завданої \~ майнової\~ шкоди в сумі 31 386 грн. 45 коп. В обґрунтування позову зазначено, що між Приватним акціонерним\~товариством «Страхова\~компанія \~«ПЗУ \~Україна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8675463 від 19.09.2015 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля ГАЗ 2705 414 ЗНГ, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 23.08.2016 року в м. Кіровограді сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Хундай і20, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Хундай і20, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.09.2016 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій [PERSON]. Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 р. (надалі -Закон N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до звіту № 2692/16 від 02.09.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 36 734 грн. 46 коп. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи ([PERSON]) страхове відшкодування в розмірі 31 386 грн. 45 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Заяви про виплату страхового відшкодування від 31.08.2016 року та страхового акту № UА2016083100014/LО1/01 від 20.09.2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 46123 від 20.09.2016 року. У зв'язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу), а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. . До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без участі їх представника та підтримку позовних вимог (а. с. 90 ). \~ \~ \~ \~ До судового засідання відповідач надав відзив на позовну заяву з посиланням, що за результатами дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23.08.2016 року за його участю, як водія автомобіля ГАЗ 2705 414 ЗНГ, державний номер ВА0991 AT, та за участі водія автомобіля HYUNDAI І20, державний реєстраційний номер ВАЗ 726ВА, [PERSON] було пошкоджено останній автомобіль. Відповідно до Постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2016 року, яка набрала законної сили 11.10.2016 року йому було призначено стягнення у виді накладення штрафу у розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, передбаченого с 124 КУпАП. Позивач зазначає, що між ним та [PERSON] було \~ \~ укладено\~ \~ \~договір \~ \~ обов'язкового\~ \~ \~страхування \~ \~ цивільно-правової відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів\~№ АІ/8675463\~від 19.09.2015 \~ \~ \~ \~року, за яким позивач зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала і відповідно до частини 2 ст. 1877 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а зокрема в п. 22.1. ст. 22 зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до абз.г п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Стверджує, що після того, як сталася ДТП [PERSON], у зв'язку з укладенням договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ8675463 від 19.09.2015 року, зверталася із заявою до ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування ОСЦПВВНТЗ. Дана заява була поданою 31.08.2016 року і в ній чітко було зазначено про факт ДТП, яка сталася 23.08.2016 \~ \~ \~ \~року об 15:15 год, також в заяві [PERSON] зазначила, що про дану подію було повідомлено Патрульну поліцію м. Кіровограда,- тобто ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» було повідомлено про дану подію. При цьому посилається на Постанову Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 335/8264/15-ц, в якій суд вказав, що в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, особа, винна у ДТП, притягнута до відповідальності, то сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може братися за основу відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач не подав докази, що невчасне повідомлення про страховий випадок позбавило його можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, встановити обставини події, а також інші обставини, які необхідні для страхової виплати. Також посилається на правову позицію, викладену у Постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-201 Іцс . Дана позиція ґрунтується на тому, що встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, також він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності і сама страхова компанія його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, висновки суду про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Факт настання страхового випадку ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» не оспорювало, адже він зафіксований правоохоронними органами, що можна побачити в довідці № 3016238370080167 про дорожньо-транспортну пригоду, виданої 23.08.2016 року Управлінням Патрульної поліції м. Кіровограда. Відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності згідно з Постановою Кіровського\~районного суду\~м.\~Кіровограда від\~30\~вересня 2016\~року, якою на нього покладено стягнення штрафу за скоєну ДТП. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» добровільно сплатила страхове відшкодування [PERSON]В, про що свідчить платіжне доручення № 46123 від 20.09.2016 року, згідно якого призначення платежу страхове відшкодування [PERSON] Так 20.09.2016 року було складено Розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA2016083100014/L01 /01 на підставі Звіту № 2692/16 Про оцінку ціни (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, який було складено 02.09.2016 року. Звертає увагу суду на те, що оцінку майна було проведено 23 серпня 2016 року, а сама ДТП сталася 31.08.2016 року, хоча тільки 31.08.2018 року [PERSON] подала до ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» заяву про настання страхового випадку. Звіт було складено 02.09.2016 року, а ремонтна калькуляція № 2692/16 складена 13.09.2016 року, крім того ціни на запчастини, визначені в даній калькуляції станом на 08.09.2016 року. Щодо протоколу огляду транспортного засобу № 2692116, складеного 31.08.2018 року в якому було описано назву деталей і опис механічного пошкодження автомобіля [PERSON], даний перелік деталей і пошкоджень не відповідає виконаній роботі, визначеній в ремонтній калькуляції № 2692/16 від 13.09. 2016 року. Тобто з наведених вище обставин можна зробити висновок про те, що даний звіт, було складено із значними порушеннями. І якщо навіть припускати, шо має сплатити позивачу, заявлену ним суму, а саме 31 386, 00 грн, то з розміром цієї суми категорично не згодний. Вважає, що має проводитись додаткова авто-технічна експертиза, головною метою якої є виявлення обставин ДТП і винуватця, і саме від професійного підходу спеціалістів такої експертизи залежить підсумкове рішення, яке буде прийняте судом,а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Згідно ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Між Приватним акціонерним\~товариством «Страхова\~компанія \~«ПЗУ \~Україна» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8675463 від 19.09.2015 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля ГАЗ 2705 414 ЗНГ, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 23.08.2016 року в м. Кіровограді сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Хундай і20, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Хундай і20, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.09.2016 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП є водій [PERSON]. Відповідно до приписів ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01.07.2004 р. при настанні\~страхового випадку\~страховик відповідно\~до лімітів\~відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до звіту № 2692/16 від 02.09.2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 36 734 грн. 46 коп. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи ([PERSON]) страхове відшкодування в розмірі 31 386 грн. 45 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Заяви про виплату страхового відшкодування від 31.08.2016 року та страхового акту № UА2016083100014/LО1/01 від 20.09.2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 46123 від 20.09.2016 року (а. с. 42). Відповідно до абз. «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Частина 1 статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки в суді знайшли своє підтвердження ті обставини , які зазначені відповідачем у відзиві і не спростовані позивачем. Суд погоджується з позицією відповідача викладеною у відзиві. Так по матеріалам справи вбачається, що оцінку майна було проведено 23 серпня 2016 року, а сама ДТП сталася 31.08.2016 року, хоча тільки 31.08.2018 року [PERSON] подала до ПрАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» заяву про настання страхового випадку. Звіт було складено 02.09.2016 року; ремонтна калькуляція № 2692/16 складена 13.09.2016 року, крім того ціни на запчастини, визначені в даній калькуляції визначені станом на 08.09.2016 року. Щодо протоколу огляду транспортного засобу № 2692116, складеного 31.08.2018 року в якому було описано назву деталей і опис механічного пошкодження автомобіля [PERSON], даний перелік деталей і пошкоджень не відповідає виконаній роботі, визначеній в ремонтній калькуляції № 2692/16 від 13.09. 2016 року. Тобто з наведених вище обставин можна зробити висновок про те, що даний звіт, було складено із значними порушеннями. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно Постанови Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 335/8264/15-ц, в якій суд вказав, що в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, особа, винна у ДТП, притягнута до відповідальності, то сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може братися за основу відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач не подав докази, що невчасне повідомлення про страховий випадок позбавило його можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, встановити обставини події, а також інші обставини, які необхідні для страхової виплати. Правова позиція, викладена у Постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-201 Іцс ґрунтується на тому, що встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, також він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності і сама страхова компанія його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, висновки суду про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи зазначене , позов є необґрунтований та безпідставний і не підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. ст.134,142ЦПК України, у зв»язку з відмовою в задоволенні позову суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed