Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом, який представник позивача уточнив в судовому засіданні, до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо від дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] року у нас народився син [PERSON]. 22 вересня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний Южним міським судом Одеської області. Місце проживання малолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO], після розірвання шлюбу визначено з матір'ю - [PERSON]. На сьогоднішній день позивач та відповідач проживають окремо. З моменту розірвання шлюбу він проживає за адресою: [ADDRESS], а відповідач разом з дитиною [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, її відвідування. На неодноразові прохання надати мені можливість бачитись з дитиною відповідач відмовляє. Всі мої намагання нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які позивач не може нормально зустрічатися з сином. Весь цей час позивач намагається налагодити зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення, що підтверджується банківськими виписками. Права позивача як батька сьогодні є порушеними. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він вимушений звернутись до суду із даною позовною заявою. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, позивач має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування із дитиною спричинить шкоду дитині не існує. Створення перешкод відповідачем спілкуванню із сином порушує не тільки її права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду невідомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточненого позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 22.09.2016 року шлюб між [PERSON]та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу дружини відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.15). Під час перебування у шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.16). 19.05.2017 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради затвердила висновок щодо встановлення графіку зустрічей [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], згідно якого вирішила встановити наступний графік зустрічей на території м.Южного Одеської області: 1 будній день на тиждень з 10.00 до 18.00; 1 вихідний день на тиждень субота чи неділя з 10.00 до 18.00; з метою оздоровлення дитини влітку за домовленістю з матір'ю дитини (а.с.39, зв.39). Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.142 Сімейного Кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод та суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», у відповідності до якої батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також ч. 3 ст. 9 вищевказаної Конвенції про права дитини визначено, що «Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.» Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд враховуючи малолітній вік дитини, інтереси дитини, що відповідач визнала позовні вимоги, вважає доцільним встановити порядок спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO]: один вихідний день на тиждень - субота чи неділя з 10.00 год. до 18.00 год.; один будній день на тиждень з 10.00 год. до 18.00 год.; один місяць в літку та іншу пору року під час канікул за домовленістю з матір'ю дитини; побачення в день народження дитини за домовленістю з матір'ю дитини, зобов'язати відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з сином.

Outcome: approved