Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2013 року він почав зустрічатися з відповідачкою по справі [PERSON] і вони проживали разом, однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактично шлюбних відносинах по 2016 рік. [INFO] у них народилася донька [PERSON], ще до її народження, він дуже відповідально поставився до цього, разом з відповідачкою відвідував лікарню, здавав як майбутній батько дитини аналізи, робив флюорографію, безпосередньо спілкувався з лікарем стосовно майбутніх пологів та відвідував з відповідачем консультації для вагітних. На момент народження доньки вони проживали однією сім»єю, він відвідував їх у пологовому будинку, майже весь час проводив поряд з ними. Після народження дитини їх з відповідачем стосунки значно погіршилися, скориставшись його відсутністю в період його перебування у відрядженні, відповідач покинула їх спільну квартиру і переїхала з дитиною до своєї матері, зареєструвала їх доньку на своє прізвище, без його відома, вказавши її прізвище «[PERSON]», а на його запитання, чому вона так вчинила, відповіла, що зробила це навмисно, щоб він не мав можливості скористатися своїми правами та брати участь у вихованні доньки. На сьогоднішній день матір дитини - відповідачка у справі постійно знаходиться у відрядженнях та закордонних поїздках, а тому не приділяє донці достатньо часу та уваги, залишивши дитину на виховання своєї матері. Оскільки він вважає себе батьком дитини, а відповідачка не визнає його право на батьківство, перешкоджає їх спілкуванню з дитиною, він був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Скориставшись своїм процесуальним правом, подавши 15.09.2017 року заяву про уточнення вимог позову просив суд про: визнання його батьком [PERSON], [INFO]; внесення змін до актового запису про народження [PERSON], які полягають у наступному: зазначити батьком дитини - [PERSON], [INFO], громадянина України замість «[PERSON]»; зазначити прізвище дитини «[PERSON]» замість «[PERSON]»; зазначити прізвище дитини «[PERSON]» замість «[PERSON]». Ухвалою суду від 09.08.2017 року позову заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків по позовній заяві. Ухвалою суду від 18.09.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 01.11.2017 року у задоволенні заяви представника позивача у справі [PERSON] про забезпечення позову - відмовлено. 26.10.2017 року представником позивача у справі [PERSON] до суду було подано заяву про забезпечення доказів. Оскільки в подальшому в судовому засіданні представник позивача відмовилася від такої заяви, судом відповідно така заява по суті не розглядалася. Ухвалою суду від 06.02.2018 року по справі призначено судово-генетичну експертизу з використанням ДНК, провадження у справі зупинено. Листом завідуючого відділенням судово- медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи повідомлено суд про те, що проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації згідно з ухвалою суду неможливо, тому що не зважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з»явилась. Ухвалою суду від 12.06.2018 року поновлено провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила суд про їх задоволення. Відповідачка у справі в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Представники третіх осіб в судове засідання не з»явилися, в своїх письмових заявах просили проводити розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача у справі не заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.128 СК України, у разі народження дитини у батьків, що не перебувають між собою у шлюбі, за відсутності сумісної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків. Відповідно до ст. 128 Сімейного Кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред»явлений матір»ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує і виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред»явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Як пояснила представник позивача і було встановлено в судовому засіданні з 2013 року позивач у справі почав зустрічатися з відповідачкою по справі [PERSON] і вони проживали разом, однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу, перебуваючи у фактично шлюбних відносинах по 2016 рік. [INFO] у них народилася донька [PERSON], ще до її народження, позивач дуже відповідально поставився до цього, разом з відповідачкою відвідував лікарню, здавав як майбутній батько дитини аналізи, робив флюорографію, безпосередньо спілкувався з лікарем стосовно майбутніх пологів та відвідував з відповідачем консультації для вагітних. На момент народження доньки сторони у справі проживали однією сім»єю, позивач відвідував їх у пологовому будинку, майже весь час проводив поряд з ними. Після народження дитини їх з відповідачем стосунки значно погіршилися, скориставшись його відсутністю в період його перебування у відрядженні, відповідач покинула їх спільну квартиру і переїхала з дитиною до своєї матері, зареєструвала їх доньку на своє прізвище, без його відома, вказавши її прізвище «[PERSON]», а на його запитання, чому вона так вчинила, відповіла, що зробила це навмисно, щоб він не мав можливості скористатися своїми правами та брати участь у вихованні доньки. На сьогоднішній день матір дитини - відповідачка у справі постійно знаходиться у відрядженнях та закордонних поїздках, а тому не приділяє донці достатньо часу та уваги, залишивши дитину на виховання своєї матері. Оскільки позивач вважає себе батьком дитини, а відповідачка не визнає його право на батьківство, перешкоджає їх спілкуванню з дитиною, він був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами до суду. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму № 8 від30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. По справі ухвалою від 06.02.2018 року була призначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза, для вирішення питання чи є позивач біологічним батьком малолітньої дитини. Однак проведення експертизи не відбулося, у зв'язку з неодноразовим неприбуттям відповідачки з дитиною до експертної установи. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідачка не бажає приймати участь у проведенні експертизи, у зв'язку з чим і не з'явилася до експертної установи. У відповідності до ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд вважає, що небажання відповідачки приймати участь у проведенні експертизи свідчить про її небажання підтвердити доводи позивача, що саме він є батьком її дитини [PERSON], [INFO], а тому на підставі положень ст.109 ЦПК України суд визнає встановленим той факт, що позивач є батьком дитини [PERSON], [INFO] З урахуванням того, що факт батьківства позивача відносно малолітньої знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а також тих обставин, що позивач має нагоду забезпечити її матеріально, бажає її виховувати, цікавиться її подальшою долею, суд рахує задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої, у зв'язку з чим необхідно провести зміни в актовому записі про її народження. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст.ст. 126, 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов»язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім.»я та сімейні зв»язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Враховуючи викладене, відсутність згоди матері дитини на зміну її прізвища, а також враховуючи, що зміна прізвища дитини на даному етапі взаємовідносин батька та дитини не буде відповідати інтересам малолітньої дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову про зміну прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Суд також враховує те, що позивач не обмежений у праві при досягненні дитиною семирічного віку звернутись до суду з позовом про зміну прізвища дитини з урахуванням думки останньої. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial