Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів, просить суд визнати кредитний договір недійсним із застосуванням наслідків недійсності договору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не дотримався вимог частин 2 та 4 вказаної норми Закону, а саме: щодо надання інформації про споживчий кредит та змісту договору. Вважає, що позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення, що надає підстави для визнання вказаного договору недійсним відповідно до ст. 229 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що кредитором під час укладання з боржником договору споживчого кредитування не були дотримані вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Укладений договір не відповідає вказаному Закону та положенням ЦК України. Договір укладався на споживчі цілі але в договорі це не зазначене. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду письмові заперечення з доказами. В судовому засіданні були досліджені докази: - копія заяви № 001-10025-050313 про отримання кредиту; - копія звернення позивача до відповідача за розясненнями; - копія Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк»; - копія заяви позивача про надання кредиту; - копія тарифів на обслуговування платіжних карток; - копія Умов надання кредитної картки; - копія дозволу позичальника на обробку персональних даних; - копія анкети позивальника. Відповідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. ст. 11, 14 ЦК України підставами виникнення цивільних обовязків є договори та акти цивільного законодавства, в межах яких зазначені обовязки мають виконуватися. В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами по справі 05.03.2013 р. був укладений кредитний договір, № 001-10025-050313, згідно якого був відкритий поточний рахунок з використанням платіжної картки, була оформлена картка платіжної системи, відповідачу були надані на умовах кредитування 39800,0 грн., із лімітом, який може змінюватися банком без укладання додаткової угоди, що відповідає ст. ст. 11, 14, 207, 208, 1054-1055 ЦК України. Договір був підписаний сторонами, відповідно до наданих заяв боржник ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також позивача було ознайомлено із тарифами банку, що виключає підстави для визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 229 ЦК України. Згідно ч. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Під час розгляду справи не було встановлено, що кредитний договір, який був укладений між сторонами по справі є споживчім, так як із його змісту не вбачається, що кредит був наданий на споживчі цілі. Як слідує із заяви позивача від 16.03.2015 р., щодо розяснення умов сплати відсотків за користування кредитом, кредит був витрачений нею на власні потреби. Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а позов було предявлено безпідставно, тому у його задоволенні повинно бути відмовлено. Судові витрати, так як позов був поданий до 01.09.2015 р. до набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» чинності, відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», повинні бути віднесені за рахунок держави.

Outcome: dismissed