Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що відповідач 16 вересня 2013 року взяв у нього в борг гроші в сумі 11 400 доларів США, що еквівалентно 94 000 гривень, які обіцяв повернути до 30 грудня 2014 року, про що відповідач написав розписку, але кошти не повернув до цього часу, тому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі еквівалентному 11 400 доларів США станом на 11.03.2015 року, що становить 247 787 гривень 09 копійок, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 466 гривень 35 копійок, 2 000 гривень моральної шкоди, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 512 гривень 54 копійки. В ході судового розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 239 694 гривні 12 копійок боргу з врахування курсу долара США, 3 152 гривні 14 копійок - 3% річних від простроченої суми боргу та 2 000 гривень моральної шкоди, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 512 гривень 54 копійки. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач позов визнав частково, мотивуючи це тим, що 16.09. 2013 року він дійсно взяв у позивача в борг гроші про що, ним було складено розписку, але так, як він працював у позивача, то останній відрахував у нього з заробітної плати частину боргу. Суд заслухавши сторони, дослідивши документи справи, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що 16.09. 2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 11400 доларів США, що еквівалентно 94 000 гривень, а відповідач зобов'язалася повернути суму боргу до 30 грудня 2014 року, про що відповідач написав розписку, але кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Як вбачається з розписки складеної відповідачем, 16.09.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 94 000 гривень, що еквівалентно 11 400 доларам США, на купівлю будинку з присадибними будівлями та двома земельними ділянками в [ADDRESS] і зобов'язується повернути до 30.12.2014 року (а. с. 10). На день розгляду справи судом сума позики позивачу не повернута, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору, а тому позов в частині стягнення боргу підлягає задоволенню, враховуючи те, що згідно з офіційним курсом валют Національного банку України станом на 08.06.2015 року, один долар США складає 21, 0258 українській гривні, тобто 239 694 гривні 12 копійок. При цьому суд критично відноситься до пояснень відповідача про те, що так, як він працював у позивача то останній відрахував у нього з заробітної плати частину боргу, але в якій сумі він пояснити не може. Вказані пояснення відповідача спростовуються поясненнями позивача про те, що відповідач дійсно працював у нього, але на підставі цивільно - правових відносин і кошти він брав у борг у нього, як у фізичної особи та не провернув борг по даний час. Крім цього в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] і [PERSON], які підтвердили те, що в їх присутності 16.09.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 94 000 гривень, що еквівалентно 11 400 доларам США, про що [PERSON] склав розписку в якій зобов'язався повернути [PERSON] борг до 30.12.2014 року. Згідно зі п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Але в договорі позики, укладеного між сторонами 16.09. 2013 року, сторони не передбачали відповідальність за невиконання зобов'язання у вигляді моральної шкоди, тому правові наслідки для стягнення моральної шкоди відсутні і позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 гривень не підлягає задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 3 152 гривні 14 копійок так, як договором позики, укладеного між сторонами 16.09. 2013 року, теж не передбачено стягнення вказаних коштів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що відповідач не довів, що він повернув позивачу частину боргу шляхом відрахування коштів з його заробітної плати, а позивач довів те, що відповідач не виконав умови договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 512 гривень 54 копійки судового збору. Вказані правовідносини регулюються ст. ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 58, 60, 61, 88 ЦПК України.

Outcome: partial