Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про виселення без надання іншого житла, в якій зазначив, що 02.11.2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідачка передала в іпотеку позивачу квартиру №36, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хоткевича, буд. 85 корп. 1, в повне забезпечення зобовязань, які виникають з кредитного договору №02/920 к, який був укладений між позивачем та відповідачкою 02.11.2007 року. В період дії кредитного договору відповідачка не дотрималась його умов, у звязку з чим, позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом його реалізації з прилюдних торгів. 23.12.2011 року позивач набув права власності на предмет іпотеки, шляхом придбання його з прилюдних торгів та зареєстрував право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. В період з 15.08.2013 року по 31.12.2013 року відповідачці неодноразово надсилались вимоги про добровільне виселення, однак відповідачка ухилялася від їх отримання. 24.02.2015 року представниками позивача був здійснений виїзд до квартири з метою добровільного врегулювання звільнення квартири, про що був складений акт про відсутність доступу до квартири. Просить виселити відповідачку з квартири [ADDRESS] корп.1 в м. Івано-Франківськ, без надання іншого житла. Представник позивача просив розглядати справу без участі представника, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. 02.11.2007 року сторонами був укладений договір іпотеки, предмет якого - квартира №36, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хоткевича Гната, буд. 85 корп. 1, яка на день укладення договору іпотеки належала відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2007 року, в забезпечення зобовязань, які виникають з кредитного договору №02/920 к, який був укладений сторонами 02.11.2007 року і відповідно до якого позивач надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 41000 доларів США. З копії свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 23.12.2011 року вбачається, що позивач придбав предмет іпотеки - квартиру №36, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хоткевича Гната, буд. 85 корп. 1. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2014 року власником квартири №36, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Хоткевича Гната, буд. 85 корп. 1 є позивач на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 23.12.2011 року. Позивач неодноразово поштовою кореспонденцією повідомляв відповідачку про звільнення квартири добровільно, які повертались із відміткою про причину повернення ,,за закінченням терміну зберігання. Згідно копії акту про відсутність доступу до квартири від 24.02.2015 року встановлено, що вхідні двері квартири №36 зачинені, доступ обмежений з боку попереднього власника; на стук в двері та дзвінок ніхто не відчинив. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України ,,Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок та житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа №6-39 цс15), який відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суду не надано доказів того, що передана в іпотеку квартира була придбана за рахунок отриманого у позивача кредиту, повернення якого було забезпечено іпотекою. Отже, виселення відповідачки без одночасного надання їй іншого постійного жилого приміщення не відповідає порядку, встановленому законом, відповідно, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 ,,Про судове рішення у цивільній справі, відповідно до положень ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи прийняте судом рішення про відмову в задоволенні позову Відповідно до зазначеного, суд, -

Outcome: dismissed