Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання тарифів на утримання гаражів недійсними, посилаючись на те, що він є власником надземного гаражу [ADDRESS]. 24 лютого 2005 року між ним та відповідачем було укладено договір на участь у витратах на утримання приміщень гаражів та прилеглої території. Згідно розрахунку вартість обслуговування склала 26 грн. на місяць, в тому числі обслуговування - 22 грн. 73 коп., технічне обслуговування пожежної сигналізації - 01 грн. 56 коп. та земельний податок в розмірі 01 грн. 71 коп. Згідно даного договору відповідач був зобов'язаний надавати комунальні послуги за діючими тарифами та доводити до відому зміни витрат на утримання гаражів та тарифів за надані послуги. Даного обов'язку відповідачем виконано не було, про зміну тарифів відповідач не повідомив та змін в договір стовно підвищення тарифів не вносилося. Натомість відповідачем нараховано плату за житлово-комунальні послуги за завищеними тарифами, встановленими ним самостійно, економічно не обґрунтованими і не затвердженим органом місцевого самоврядування, а тому мають бути визнані судом недійсними, в зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив визнати недійсними тарифи на утримання підземно-надземних гаражів по [ADDRESS], затверджені директором ДП «РЕУ» ЗАТ «Житлобуд» в: калькуляції вартості обслуговування 1 гаража по [ADDRESS] від 01 січня 2005 року та розрахунку вартості обслуговування 1 гаража по [ADDRESS] від 01 квітня 2009 року. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 травня 2005 року позивач є власником надземного гаража [ADDRESS]. 24 лютого 2005 року між сторонами було укладено договір на участь у витратах на утримання приміщень гаражів та прилеглої території. Згідно даного договору «РЕУ» забезпечує обслуговування та комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], загальною площею 21,7 кв.м., а також утримання прилеглої території, а власник приймає участь у витратах на виконання вказаних робіт. Згідно розрахунку щомісячних платежів по обслуговуванню гаражів, що є додатком до договору від 24 лютого 2005 року, вартість обслуговування склала - 22 грн. 73 коп., технічне обслуговування пожежної сигналізації - 01 грн. 56 коп. та земельний податок в розмірі 01 грн. 71 коп., всього 26 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги по утриманню будинків та прибудинкових територій відносяться до категорії комунальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 32 цього ж Закону, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Статтями 20 та 21 цього ж Закону визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно ст. 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 5.3 укладеного між сторонами договору на участь у витратах на утримання приміщень гаражів та прилеглої території від 24 лютого 2005 року, розрахункова вартість витрат на утримання гаражів та прилеглої території та надання комунальних послуг може зменшуватися або збільшуватися у зв'язку із зміною тарифів і фактичних витрат. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь ДП «РЕУ» ПАТ «Житлобуд» заборгованість за послуги по утриманню приміщення гаражу та прибудинкової території за період з 01 вересня 2007 року по 31 серпня 2010 року в сумі 1 670 грн. 18 коп., а також інфляційні, три відсотки річних та судові витрати. Вказане рішення залишене в силі Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 березня 2015 року. Рішенням суду було встановлено, що позивачу надавалися послуги по утриманню приміщення гаражу та прибудинкової території, він отримував та споживав надані послуги, проте належним чином оплату за них не проводив. Таким чином, з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість за комунальні послуги згідно тарифів встановлених ДП «РЕУ» ПАТ «Житлобуд». Рішення суду набрало чинності та підлягає до виконання. Статтею 61 ч.3 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, позивач користувався комунальними послугами з лютого 2005 року, та проводив часткову оплату, що ним в судовому засіданні не оспорюється та підтверджується відповідними квитанціями про оплату, і лише в січні 2015 року звернувся до суду з позовом про визнання тарифів на утримання підземно-надземних гаражів недійсними. Статтями 256 та 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідача звернувся до суду з заявою, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся в суд з позовом з пропуском строку позовної давності. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просить такий поновити. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, з огляду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого просить відповідач у поданій до суду письмовій заяві, в позові слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed