Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу мотивуючи, що перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія» і працював на посаді гірничого робітника підземного Д№1 таб.№793 з 09.08.2010 року по 12.08.2014 року. За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався і сумлінно виконував свої обов'язки. З 29.07.2014р. до 05.08.2014р. та з 06.08.2014р. до 12.08.2014р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Червоноградській центральній міській лікарні, на підставі чого йому видані листки непрацездатності №322676 та №322739. Зазначає, що коли він прибув на роботу 13.08.2014р. для подальшого виконання своїх обов'язків і надав листки непрацездатності відповідальній особі, йому повідомлено, що він звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КзпП за прогул без поважних причин, тобто в день його тимчасової непрацездатності. На вимогу прийняти до уваги листки непрацездатності, скасувати розпорядження про звільнення і допустити до роботи позивачу відмовлено і попереджено, що він з вчорашнього дня не перебуває в трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія» і не буде допускатися на її територію. На прохання позивача видати трудову книжку, надати копію наказу на звільнення та ознайомити з ним, йому також відмовили. Відтак, позивач не мав більше змоги зайти на територію шахти тому з даного приводу звертався зі зверненням в прокуратуру Сокальського району 13.08.2014р. та 04.09.2014р. Вважає звільнення з роботи незаконним та безпідставним. Наголошує на тому, що повідомлення про те, що його звільнено з роботи прийшло тільки у вересні за вих.№03/1113 від 01.09.2014р. з пропозицією прибути на шахту для отримання трудової книжки. В трудовій книжці зазначено дату звільнення 12.08.2014р., хоча наказ 182-п про звільнення видано 29.08.2014р., тобто звільнення відбулося заднім числом, що є порушенням правил, встановлених п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Крім цього, враховуючи те, що він звертався в прокуратуру для перевірки законності дій посадових осіб шахти щодо його звільнення і до моменту одержання відповіді не міг знати про порушення своїх прав, то просить суд поновити строк звернення з позовом в частині поновлення на роботі на підставі ст.234 КзпП. Також формулювання звільнення позивача дотепер перешкоджає його працевлаштуванню. Звертає увагу на те, що із ним дотепер не проведенні встановленні ст. 116 КзпП розрахунки, а відтак відповідно до рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, у справах щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Просить суд поновити строки позовної давності в частині розгляду вимог про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнати незаконним звільнення з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, зобов'язати ПАТ «Шахта «Надія» поновити його на роботі та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення, а також стягнути із відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. В запереченні на позовну заяву відповідач з посиланням на ст. 225, 233 КЗпП України, п.4 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказує на пропуск позивачем місячного строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Вказує, що в обгрунтування підстав, щодо пропущення строків на звернення до суду за захистом порушених прав позивач зазначає, що він звернувся у прокуратуру для перевірки законності дій посадових осіб шахти в частині його звільнення і до моменту одержання відповіді не міг знати про порушення своїх прав, тому просить суд поновити строк звернення з позовом в частині поновлення на роботі. Проте звернення до прокуратури від 13.08.2014 року та 04.09.2014 року залишились поза увагою позивача в частині доказування останнім, оскільки не були долучені до матеріалів позовної заяви. Крім цього, позивач зазначає, що ознайомився з наказом про звільнення за № 182-к від 29.08.2014 року та одержавши трудову книжку 04.09.2014 року він звернувся до суду лише 27.01.2015р., тобто майже через п'ять місяців, незважаючи на те, що в нього була об'єктивна можливість і йому було відомо про обставини порушення його прав. Незважаючи на обставини які передували звільненню [PERSON], останньому листами від 14.08.2014 року за вих. № 03/1052, 21.08.2014 року за вих. №№ 03/1061, 03/1062 скерованими за вказаними у матеріалах особової справи адресами місця проживання та місця фактичного перебування позивача направлено звернення, щодо надання пояснень причин його відсутності на роботі з 13.08.2014 року. Так позивач 20.08.2014 року у пояснювальній записці скерованої на адресу підприємства надав свої пояснення причин його відсутності на роботі у період з 13.08.2014 року. Крім того, позивач у телефонному режимі головою профкому [PERSON] повідомлявся про надходження подання від адміністрації шахти на його звільнення за прогули без поважних причин та не поступлення лікарняних до оплати. Останній надав пояснення про небажання його присутності з причин зайнятості та байдужістю до його звільнення за прогули. Також на думку відповідача є неприпустимим підстави для поновлення судом строку за умов звернення [PERSON], в органи прокуратури щодо отримання роз'яснень про порушення оспорюваних прав, як наслідку причин пропуску строків зі зверненням до суду з підстав порушення його законних прав та інтересів. З урахуванням того, що позивачем вимоги заявлено з пропуском строку позовної давності і підстави для поновлення цього строку відсутні, просить суд в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Шахта» Надія» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в обґрунтування надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомив, що після виходу із лікарняного 13.08.2014р. особисто прибув у кабінет начальника шахи де представив йому лікарняні листи на що отримав відповідь про те, що дані листи будуть перевірятися та директор в грубій формі вказав йому, що його буде звільнено та обмежено доступ до шахти. Після цього він покинув територію шахти та жодного разу не приходив на робоче місце. Лише у вересні 2014р. йому прийшло повідомлення з пропозицією прибути на шахту за отриманням трудової книжки, що він і зробив та дізнався, що його звільнено ще 12.08.2014р. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в обґрунтування повідомив, що діями відповідача грубо порушено права позивача, що полягає у його безпідставному звільненні із роботи. Сам процес звільнення відбувався з порушенням трудового законодавства, оскільки позивача не запрошувалось на засіданні профспілкової організації при розгляді питання щодо доцільності його звільнення, чим він був позбавлений можливості доказування своєї правоти. Крім цього, позивачем не пропущено строків для звернення за захистом своїх порушених права, оскільки з часу коли він взнав про звільнення він неодноразово звертався у прокуратуру району із заявами про проведення перевірки щодо звільнення. Представник відповідача Мокрій Р.З. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обгрунтування зіслався на доводи викладені у письмовому запереченні. Додатково повідомив, що позивач безпідставно звертається із даним позовом, оскільки він із власної вини не приступив до роботи після лікарняного. На пропозиції прибути на роботу та надати пояснення щодо відсутності на робочому місці тривалий час не реагував. При телефонній розмові з головою профкому повідомив, що наміру з»явитись на роботу немає та йому байдуже, що його звільнять за прогул. Вважав, що ним достатньо все викладено у письмових поясненнях. Просить відмовити у задоволенні позову, зокрема із причин пропуску позивачем строку позовної давності. Представник відповідача Шпак В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечення зіслався на доводи викладені у письмовому запереченні. Просить у задоволенні позову відмовити так як позивач звернувся в суд із пропуском строку позовної давності. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Дослідженими листками непрацездатності серії АГЛ №322739 та АГЛ №322676, встановлено, що позивач [PERSON] в період з 29.07.2014р. - 05.08.2014р. та з 06.08.2014р. - 12.08.2014р. перебував на стаціонарному лікуванні в Червонорадській ЦМЛ. Згідно листка непрацездатності [PERSON] слід було приступити до роботи - 13.08.2014р. Згідно доповідної інспектора по трудовій дисципліні Бачинської О.В. від 14.08.2014р. на ім»я начальника шахти, його доведено до відома про те, що [PERSON] не ходить на роботу з 13.08.2014р. Просить прийняти міри. Аналогічна за змістом доповідна була надана на ім»я начальника шахти 20.08.2014р. начальником дільниці №1 шахти Казибрідою М.Б.. Із змісту повідомлень від 14.08.2014р. та 21.08.2014р., а також квитанцій про їх відправлення, встановлено, що начальник відділу кадрів ПАТ «Шахта»Надія» просив [PERSON] надати пояснення причини відсутності на роботі з 13.08.2014р. Попереджено, що в іншому випадку відсутність на роботі буде кваліфіковано як прогул без поважних причин та про можливість звільнення на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Дослідженою пояснювальною запискою [PERSON] на ім»я начальника відділу кадрів ПАТ «Шахта»Надія» від 20.08.2014р., встановлено, що він 13.08.2014р. після двох тижнів перебування на лікарняному прибув на роботу та звернувшись до директора шахти з листом непрацездатності почув грубу лайку у свою сторону і його було повідомлено, що він звільнений і не допускається до роботи. Згідно протоколу первинної профспілкової організації ПАТ «Шахта «Надія» №250 від 29.08.2014р. встановлено, що на засіданні слухалось питання щодо подання адміністрації за №03/1105 від 29.08.2014р. з проханням дати згоду на звільнення по п.4 ст. 40 КЗпП України, за здійснені прогули без поважних причин [PERSON]. Постановлено: дати згоду адміністрації шахти на звільнення по п.4 ст. 40 КЗпП України [PERSON].; [PERSON] подати лікарняні листи до оплати; відділу кадрів письмово повідомити [PERSON] про звільнення по п.4 ст. 40 КЗпП України та викликати на підприємство для вручення трудової книжки. Відповідно до витягу з наказу ПАТ «Шахта»Надія» №182-к від 29.08.2014р. пунктом 4.4. [PERSON] таб. 793 гірника підземного 3 розряду дільниці №1 12 серпня 2014 року по п.4 ст. 40 КЗпП України, за здійснені прогули без поважних причин з 13 серпня по даний час. Підстава: доповідна начальника дільниці, довідка табельної, повідомлення по пошті, пояснення, згода профкому. Згідно повідомлення адміністрації ПАТ «Шахта»Надія» від 01.09.2014р. за вих. №03/1113 адресованого [PERSON], останнього повідомлено про звільнення за здійснення прогулу без поважних причин. Просили з»явитись на шахту у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Із трудової книжки на ім»я позивача [PERSON], встановлено, що в такій здійснено запис: Звільнений за здійснені прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України. Підстава: Наказу №182-к від 29.08.2014р. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Разом з тим, відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Щодо строків звернення позивачем із даним позовом суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. За змістом цих норм для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач дізнався про наказ відповідача від 29.08.2014р. за №182-п щодо його звільнення у вересні 2014 року, однак звернувся до суду лише 27.01.2015р., про, що свідчить відбиток штампа реєстрації у позовній заяві, тобто фактично через чотири місяці. Проте, із досліджених відповідей на звернення наданих позивачем (а.с. а.с. 64-69) встановлено, що в період з часу коли він дізнався про звільнення та фактично по час звернення до суду він звертався у прокуратуру Сокальського району та Територіальну інспекцію з питань праці у Львівській області з приводу проведення перевірки щодо законності його звільнення. Відтак, суд приходить до висновку про поважність пропуску позивачем строку для звернення до суду із позовом про захист своїх порушених прав, а таму такий позивачу слід поновити. В свою чергу, як встановлено в ході розгляду справи із наданих сторонами пояснень та матеріалів, позивач [PERSON] тривалий час перебував на лікарняному, стаціонарно лікувався в Червоноградській МЛ в період з 29.07.2014р. по 12.08.2014р.. Прибувши 13.08.2014р. на підприємство із лікарняними листками у нього із директором шахти виник словесний конфлікт щодо лікарняного, в ході якого як стверджує позивач директором його було попереджено про звільнення, однак ні наказу ні трудової книжки позивач не зажадав та взагалі в кадрову службу із даного приводу не звертався, а покинув територію шахти. Крім цього позивач не скористався своїм правом в силу приписів п. 1 ст. 221 КЗпП України звернутись у комісію по трудових спорах, більше того як встановлено до цього часу не надав бухгалтерії шахти лікарняних листів для можливості проведення із ним розрахунку. Також як встановлено, в період з 13.08.2014р. по 29.08.2014р. кадровою службою шахти здійснювались спроби встановити причини відсутності позивача на робочому місці, з приводу чого йому 14.08.2014р. та 21.08.2014р. надсилались відповідні повідомлення, що досліджувались в судовому засіданні та в телефонному режимі висловлювались пропозиції надати пояснення. Також суд бере до уваги той факт, що остаточне рішення щодо звільнення позивача адміністрацією шахти прийнято лише 29.08.2014р. після обговорення даного питання на засіданні профспілки, де підтверджено, що прогул позивачем здійснено без поважної на це причини. Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також строковий договір до спливу строку його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом за умови прогулу (в тому числі відсутності на роботі біль ніж три години протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За згаданих обставин, суд вважає, що відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення обґрунтовано враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, що відповідає вимогам ч.3 ст.149 КЗпП України. А тому відповідач обґрунтовано вдався до такого крайнього заходу, як звільнення, із причин прогулу без поважних причин. Враховуючи вищевказане, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача, наведені ним в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються зібраними та дослідженими у справі доказами. Так, посилання позивача на ту обставину, що його було звільнено в період перебування на лікарняному та обмеження йому доступу на територію підприємства не можуть бути прийняті до уваги, як такі що відповідають дійсності, оскільки згідно листка непрацездатності позивачу слід було приступити до роботи 13.08.2014р., а в цей день він до роботи не приступив, що сторонами не оспорюється. Наказ про звільнення позивача датований 29.08.2014р. із зазначенням причини: за здійснені прогули без поважних причин з 13 серпня по даний час. Що стосується тверджень позивача щодо його обмеження у доступі до території підприємства, такі жодними доказами спростовані не були. Таким чином у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним його звільнення з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, зобов'язання ПАТ «Шахта «Надія» поновити позивача на роботі та виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення, а також стягненні із відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні суд відмовляє.

Outcome: dismissed