Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що згідно з наказом Підприємства від 12 листопада 2014 р. № 87/ок його звільнено з посади начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ 12 листопада 2014 року «в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України». При цьому, йому безпідставно не нараховані та не виплачені одноразові премії з нагоди державних та професійного свят в розмірі 0,5 посадового окладу 2682,5 грн. до Дня Конституції України і по одному посадовому окладу 5365,00 грн. до Дня Незалежності України та 5365,00 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, що підтверджується розрахунковими листками за червень, серпень і листопад 2014 року. У травні-вересні 2014 року йому зменшено розмір щомісячної премії, що передбачена п. 5.12 Колективного договору, за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності із 100% до 50%, в зв'язку з чим йому не донараховано та не виплачено відповідно в травні 2014р.- 4598,58 грн., в червні 2014р. - 4235,54 грн., в липні 2014р. - 5365,00 грн., в серпні 2014р. - 5131,74 грн. та у вересні 2014р. - 2011,88 грн., що підтверджується розрахунковими листками за травень-вересень 2014 року. Відповідно до наказу Концерну РРТ від 12 листопада 2014 р. № 87/ок йому нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 6703,43 грн. Відповідно до розрахункового листка за листопад 2014 року вказана допомога розрахована із врахуванням середньоденної заробітної плати Позивача в розмірі 297,93 грн. Розмір середньої заробітної плати розрахований із заробітної плати за жовтень 2014 року. Однак, відповідно до табелів обліку робочого часу працівників відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ за вересень і жовтень 2014 року він не працював і в нього не було жодного робочого дня ні у вересні, ні в жовтні 2014 року. А відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 відповідач повинен був розраховувати середньомісячну заробітну плату виходячи із його заробітної плати за липень і серпень 2014 року. Таким чином йому не донарахована та не виплачена вихідна допомога в розмірі 19538,77 грн. Відповідно до наказу генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 30.09.2014 №443 «Про відсторонення» відповідач відсторонив його від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування у кримінальному провадженню та обмежив доступ на територію Концерну РРТ. При цьому, відповідно до Наказів Концерну РРТ від 14.08.2014 року №№ 362, 363 Позивач перебував у відпустці з 15.09.2014р. по 26.10.2014р. Про скасування Наказу від 30.09.2014 №443 «Про відсторонення» йому стало відомо лише 21 листопада 2014 року, коли він прибув на засідання профкому Первинної профспілкової організації Концерну РРТ. При цьому, як вбачається із розрахункових листків за жовтень та листопад 2014 року при розрахунку розміру його заробітної плати за жовтень і листопад 2014 року відповідач виходив з того, що він працював у жовтні 2014 року 5 днів і листопаді 2014 року 8 днів, що не відповідає дійсності і підтверджується табелями обліку робочого часу працівників відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ за жовтень і листопад 2014 року. В наслідок чого Позивачу не донараховано та не виплачено заробітної плати за вимушений прогул в розмірі 19075,81 грн. за жовтень та листопад 2014 року. Вважає, що його звільнено без законної підстави та з порушенням встановленого порядку, а також йому без законної підстави та з порушенням встановленого порядку не нараховані, нараховані не в повному розмірі та не виплачені одноразові і щомісячні премії та заробітна плата за вимушений прогул, в наслідок чого Позивачу також не донарахована та не виплачена вихідна допомога. Представник відповідача заперечив проти задоволення вказаного позову зважаючи на наступне. Передумовами проведення скорочення чисельності працівників виконавчої дирекції Концерну РРТ було безпідставне збільшення працівників дирекції Концерну РРТ в порівнянні зі зменшенням, в той же час, кількості працівників на філіях Концерну РРТ. Згідно наказу Концерну РРТ №378 від 12.08.2014 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ» з 12.11.2014 скорочено штатні одиниці та виведено їх із штатного розпису. Вказаний Наказ був доведений до відома працівників, які можливо підлягають скороченню, про що [PERSON] був повідомлений особисто, про що свідчить його підпис на вказаному наказі. 08.08.2014 листом №3975/1-ППО Первинній профспілковій організації Концерну РРТ було направлено листа з повідомлення про необхідність скорочення штатних одиниць Концерну РРТ із зазначенням відповідних посад і прізвищ працівників, яких це може стосуватись. Крім того, 12.08.2014 вищезазначене повідомлення було передано члену профкому ППО Концерну РРТ [PERSON], що підтверджується відповідним актом №1. Листом 3976/1-08 від 08.08.2014 Концерн РРТ направив Професійній спілці працівників зв'язку України лист про заплановане скорочення та просив провести консультації щодо пом'якшення несприятливих наслідків такого скорочення. Аналогічним листом №3977/1-08 від 08.08.2014 була повідомлена Професійна спілка працівників зв'язку України про необхідність скорочення штатних одиниць Концерну РРТ із зазначенням відповідних посад і прізвищ працівників, яких це може стосуватись, вказаний лист був отриманий 12.08.2014, що підтверджується відповідним повідомлення - розпискою про вручення. Вищезазначені дії вчинені відповідачем на виконання вимог галузевої угоди між Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і Професійною спілкою працівників зв'язку України на 2013 - 2015 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України (Реєстраційний номер 35 від 28 листопада 2013р.), відповідно до п. 4.3. якої Сторони (угоди) домовилися, що під час проведення реорганізації, оптимізації, реструктуризації або в разі порушення питань про ліквідацію Підприємства роботодавець не пізніше як за три місяці інформує про це виборний орган профспілкової організації Профспілки зв'язку. Таким чином, з боку Концерну РРТ було вчинено необхідні дії щодо проведення консультацій з профкомом, а з боку Первинної профспілкової організації Концерну РРТ жодних дій з цього приводу вчинено не було. 12.08.2014 Концерн РРТ повідомив позивача про майбутнє скорочення, а також з переліком вакантних посад, з яким останній був ознайомлений особисто під підпис 12.08.2014. Позивачу було запропоновано перевестися на іншу роботу відповідно до його спеціальності, проте, останній відмовився від запропонованої роботи, про що було складено відповідний акт. 12.09.2014 Концерном було направлено до Шевченківського районного центру зайнятості інформацію про заплановане вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. 23.10.2014 ППО Концерну РРТ направлено подання №5032/1-08 про надання згоди на скорочення [PERSON], яке отримано ППО Концерну РРТ 24.10.2014, тому посилання позивача про отримання ним повідомлень лише 07.11.2014 року не можуть заслуховувати на увагу. Посаду позивача скорочено з 12.11.2014, тоді як ППО Концерн РРТ надано листа №101 про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору лише 21.11.2014. Концерн РРТ отримавши вищевказаного листа ППО Концерну РРТ вважає, що вказаний лист про відмову не містить належного обґрунтування, оскільки з вказаного листа вбачається, що в ньому надається оцінка фінансового стану підприємства, можливої роботи та аналіз зміни чисельності працівників. Тобто розглянуті питання внутрішньогосподарської діяльності підприємства, що не є компетенцією профспілки. Проте в листі не зазначено жодної правової підстави для не надання згоди на звільнення [PERSON], не розглянуто наявність переважного права на залишення на роботі, не дана характеристика позивачу, як фахівцеві, з урахуванням періоду його роботи, не зазначено, як він себе зарекомендував за час роботи на підприємстві. Лист ППО Концерну РРТ №101 від 21.11.2014 не містить жодних характеризуючих обставин та посилань на особу позивача та щодо недоцільності його скорочення. Аналізуючи лист ППО Концерну РРТ №101 від 21.11.2014 можна зробити висновок, що він не є належним рішенням профспілкового органу, оскільки останній не оформлений належним чином, в ньому не зазначено де й коли засідав профспілковий орган, кількість його членів, необхідних для прийняття такого рішення. Враховуючи те, що ППО Концерну РРТ не надало у встановлений законом строк рішення про надання/не надання згоди на звільнення [PERSON], відповідно до вимог ст.43 КЗпП України можливо вважати, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. А тому посилання позивача на лист № 101 від 21.11.2014 року як на відмову профспілкового органу в наданні згоди на звільнення, який, на його думку, є підставою для поновлення працівника на роботі необхідно відхилити як необґрунтований. До копії протоколу №24, наданої під час судового розгляду позивачем, на думку відповідача, необхідно віднестися критично, оскільки позивач не може підтвердити участь у засіданні профкому більше половини його членів (не зазначено в протоколі), у зв'язку із чим даний протокол не може бути визнано таким, що має юридичне значення. З листа Адміністрації служби спеціального зв'язку та захисту інформації України №17/02-3131 від 16.07.2014 вбачається, що Адміністрація Держспецзв'язку не заперечує щодо звільнення з посади начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ [PERSON] Питання виплати премії до Дня Конституції України та до Дня незалежності України було предметом розгляду в Бориспільському міськрайонному суді Київської області, в якому [PERSON] ставив питання зокрема про виплату йому премії до Дня Конституції України та до Дня Незалежності України. Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2015 року (справа №359/6517/14-ц, суддя Яковлєва Л.В.) позов [PERSON] до Концерну РРТ про виплату премій задоволено. Крім того, доводи позивача про те, що він має право на отримання премії з нагоди Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку відповідач вважає необґрунтованими, оскільки посада позивача скорочувалась з 12.11.2014. Таким чином, він взагалі не мав права на отримання такої премії, оскільки свято відзначається 16.11.2014, а позивача фактично звільнено 12.11.2014. Як вбачається з розрахункового листка за листопад 2014 року позивачу було нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 6703,43 грн. Таким чином, позовна вимога про донарахування та виплату йому вихідної допомоги в розмірі 19538,77 грн. з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 1166,32 грн. не підлягає задоволенню. Наказ Концерну РРТ №443 «Про відсторонення» від 30.09.2014 позивачем не оспорювався, на даний час вказаний наказ скасований наказом Концерну РРТ №502 від 12.11.2014. Згідно табелю використання робочого часу за вересень - листопад 2014 року вбачається, що позивач з 15.09.2014 по 25.10.2014 був у відпустці, з 12.10.2014 по 12.11.2014 відсторонений та згідно розрахункових листків за вересень - листопад 2014 року вказані періоди були йому оплачені (відсторонений у жовтні 5 к.д. - оплачені, в листопаді 8 к.д. - оплачені), а 12.11.2014 позивач був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України. Крім того, наказом Концерну РРТ №501/1 від 11.11.2014 з метою забезпечення участі працівників в засіданні профкому ППО Концерну РРТ частково призупинено дію п.2 наказу №443 від 30.09.2014 та надано в період з 11 по 12 листопада 2014 року доступ на територію Концерну РРТ певним особам, зокрема [PERSON] Тобто, позивачу було надано з 11 по 12 листопада 2014 року доступ на територію Концерну РРТ для участі в засіданні профкому ППО Концерну РРТ, а тому посилання позивача на те, що про скасування наказу №443 «Про відсторонення» від 30.09.2014 він дізнався лише 21.11.2014 необхідно відхилити, оскільки 12.11.2014 позивач мав можливість ознайомитись з наказом Концерну РРТ №502 від 12.11.2014, так як, він мав доступ на територію Концерну РРТ. Разом з тим, Концерн РРТ вважає, що оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову, то відповідно не підлягає задоволенню позовна вимога про виплату позивачу середнього заробітку за час затримки належних до виплат сум при звільненні. Концерн РРТ вважає, що доводи позивача про те, що його середня заробітна плата повинна розраховуватись виходячи із проведених виплат за липень - серпень 2014 є необґрунтованими, оскільки з розрахункових листків позивача за вересень - жовтень 2014 року вбачається, що останньому проводились нарахування за останні два місяці, що передували звільненню, а тому розрахунок середньомісячної заробітної плати позивача повинен проводитись із врахуванням останніх двох місяців, за які були поведені нарахування, а тому розрахунок середньої заробітної плати [PERSON] проведений Концерном РРТ є вірним та середня заробітна плата позивача становить 297,93 грн. Враховуючи вищевикладені обставини Концерн РРТ вважає, що при звільненні позивача було дотримано процедуру звільнення та проведено повний розрахунок із позивачем, а тому позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та в їх задоволенні необхідно відмовити. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив письмові докази подані до справи та прийшов до переконання про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 43 Конституція України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки ( Т.1 а.с.22). Наказом №87/ок від 12.11.2014 р. позивач був звільнений із посади начальника відділу внутрішнього аудиту в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України (Т,1 а.с.23). Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 23.04.2014 р. конференцією трудового колективу Концерну РРТ було затверджено Колективний договір про взаємні обов'язки між адміністрацією Відповідно до ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. З поданих сторонами доказів встановлено, що в Концерні радіомовлення, радіозв'язку і телебачення створена та діє Об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення. До її складу входить первинна профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення, членом якої є позивач. Отже, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з позивачем з підстави, передбаченої п.1 ст. 40 Кодексу, могло бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету підприємства за результатами розгляду обґрунтованого письмового подання керівника підприємства у присутності позивача. Відповідно до листа первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення на ім'я генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення від 21.11.2014 № 101 «Про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору» (Т.1 а.с.80-82), відповідач був повідомлений, що профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації Концерну РРТ розглянуто Подання Концерну РРТ № 5032/1-08 від 23.10.2014 і прийнято рішення відмовити в наданні згоди на розірвання трудового договору із начальником відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ [PERSON] Відповідно до ч.6 ст.39 КЗпП України рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтованої відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Суд приймає до уваги вказаний лист, так як він є обґрунтованим, оскільки з метою захисту конституційного права працівника на працю профспілкова організації правомірно піддала аналізу наведені в подані відповідача доводи щодо необхідності скорочення та звернула увагу адміністрації підприємства на відсутність будь-якої доказової бази, щодо наведених в подані адміністрації доводів необхідності скорочення, адже обов'язковість щодо обґрунтованості встановлена законом. Крім того було вказано відповідачу на порушення вимог ст.ст.43,49-2 та 49-4 КЗпП України. Порушень у виготовленні та аргументації листа суд не вбачає. Суд не погоджується з позицією відповідача, що до того, що в згаданому листі профспілки повинна міститись інформація виключно щодо характеристик позивачу, як фахівцеві, з урахуванням періоду його роботи, адже як вбачається з наведених вище норм трудового законодавства кваліфікаційні характеристики та наявність пільг у працівників, чиї посади заплановано скоротити повинні були бути предметом розгляду під час консультацій між адміністрацією підприємства та профспілкою. Крім того, суд не бере до уваги заперечення відповідача, що суд не в праві давати оцінку правомірності і доцільності процедури скорочення, оскільки це стосується господарської діяльності суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах про поновлення на роботі, так як суд є органом, який безпосередньо розглядає трудові спори. Так, відповідно до абзацу 1 п. 19 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Тому необхідно визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 листопада 2014 р. № 87/ок Про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 12 листопада 2014 року «в зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України». Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2014 до 25.02.2015, а саме відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у випадку вимушеного прогулу середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню з роботи. Відповідно до пп. 3 п. 1 Порядку цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу. Таким чином, відповідно до абз. 3, 4 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а враховуючи, що протягом останніх двох календарних місяців позивач не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (липень, серпень 2014 року), а відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо; премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Отже суд приходить до висновку, що для встановлення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу необхідно використовувати дані за липень, серпень 2014 року. Відповідно до доказів наявних в матеріалах справи кількість відпрацьованих робочих днів позивачем в липні 2014 року становить 23 робочі дні, в серпні 2014 року 10 робочих днів, заробітна плата за ці місяці складає 17767,03 гривень та 10224,77 гривень відповідно. Таким чином розмір середньої заробітної плати (Т.2 а.с.83) позивача за день становить 848,24 гривні (17767,03 гривень + 10224,77 гривень / 23 р.д.+10 р.д.), а середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2014 до 25.02.2015 року становить 63618 гривень (848,24 гривень * 75 робочих днів). Відповідно до ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктом 2 частини першої цієї статті. Таким чином вимога про поновлення на роботі підлягає судовому захисту. Вимога позивача про стягнення премії, нарахування якої передбачено Колективним договором про взаємні обов'язки на 2014-2016 роки, що був затверджений на конференції трудового колективу Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення 23.04.2014 та зареєстрований Управлінням праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 29.04.2014 за №147, з рекомендаціями від 12.05.2014 №12/35-100 (Т.1 а.с.27-65) не підлягає задоволенню з таких підстав. Позовні вимоги щодо донарахування і виплату одноразових і щомісячних премій до Дня Конституції України та Дня незалежності України, залишено без розгляду, так як спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2015 р. на даний час не набуло законної сили (Т.2 а.с.75-80). Щодо виплати позивачу премії до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку не підлягає задоволенню з тих підстав, що посада позивача скорочувалася з 12.11.2014 р. Таким чином, він взагалі не мав права на отримання такої премії, оскільки свято відзначається 16.11.2014 р., а позивача фактично звільнено 12.11.2014 р. Питання виплати чи невиплати премій відноситься виключно до компетенції адміністрації Концерну РРТ. Підпунктом 6.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку Концерну РРТ передбачено, що за зразкове виконання трудових обов'язків, успіхів в роботі, виконання особливо важливих завдань, тривалу і бездоганну працю та за інші досягнення в роботі застосовуються такі види заохочення: оголошення подяки, преміювання, нагородження цінним подарунком, нагородження почесною грамотою. Враховуючи відсутність трудового внеску позивача за період роботи з жовтня по листопад 2014 року у зв'язку з відстороненням від виконання трудових обов'язків, не має підстав для виплати йому вищезазначеної премії з нагоди Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, що не оспорювалося позивачем. Таким чином позивач не довів належними та допустимими доказами наявності трудового внеску в роботу Концерну РРТ, що є однією з обов'язкових підстав для здійснення преміювання працівника з нагоди Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку відповідно до п. 5.17. колективного договору. Крім того, п.п.5,11,13 позовних вимог щодо розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням позивача обчислювати виходячи з його середньоденної заробітної плати в розмірі 1166,32 гривень не є позовними вимогами, так як не містить самої вимоги, а лише констатує певні суму середнього заробітку, яку визначив сам позивач, а тому не підлягає задоволенню. Крім того відповідачем було подано іншу суму середнього заробітку позивача, яку суд приймає як належний та допустимий доказ. Вимога щодо зобов'язання відповідачу дорахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі 19538,77 грн. та стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку, також не підлягає задоволенню, так як підстав вважати невірними розрахунку вихідної допомоги підстав не має, так як згідно Табелю використання робочого часу за вересень - листопад 2014 року (Т.1 а.с.78-79) та згідно розрахункових листків за вересень (Т.1 а.с.71) та листопад (Т.1 а.с.24) 2014 року вбачається, що позивач у вересні був у відпустці та на лікарняному, що було йому оплачено, у жовтні позивач був у відпустці та 5 к.д. - був відсторонений, які йому були оплачені та в листопаді 8 к.д., які були йому також оплачені. Таким чином Наказом №87/ок від 12.11.2014 позивачу нарахована та виплачена вихідна допомога в порядку визначеному постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 №100. Як вбачається з розрахункового листка за листопад 2014 року позивачу було нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі 6703,43 грн. Суд дослідив всі докази в їх сукупності та дав оцінку безпосередньо тим, які впливають на розгляд даної справи, інші докази прийняті судом за основу не були.

Outcome: partial