Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем 26.01.2013 року було укладено кредитний договір № [NUMBER], відповідно до умов договору відповідач отримав грошові кошти у сумі 24 967,77грн., із оплатою за користування кредитом в розмірі 0,01% річних, кредитні кошти надаються строком по 26.01.2015 року. ПАТ «ОТП Банк» було виконано з свого боку зобов'язання за умовами кредитного договору надавши відповідачу кошти, а свою чергу відповідач зобов'язався своєчасно виконувати свої зобов'язання у строки згідно кредитного договору. 18.12.2013 року було укладено договір факторингу № 18/12/2013 між ПАТ «ОТП Банк» в якості клієнта та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в якості фактора, згідно умов якого клієнт відступив, а фактор прийняв право грошової вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 26.01.2013 року. Отже, станом на 19.03.2014 року відповідачем було прострочено виконання зобов'язань, щодо повернення за кредитним договором коштів та у нього виникла заборгованість у розмірі 27 911,94грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 24 967,77грн.; сума несплачених відсотків за користування кредитом - 2,21грн.; комісія за кредит - 2 941,96грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмір 27 911,94грн. за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіславши заяву про підтримання позовних вимог, слухання справи без його участі та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, також через оголошення у пресі, в судове засідання не з'явився, причину неявки в судове засідання, суд не повідомив та клопотань не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до наступного. 26.01.2013 року. між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № [NUMBER], про надання відповідачу кредитних коштів та на умовах, визначених у цьому договорі, а відповідач зобов'язується повернути кошти на умовах та порядку, визначених цим договором. Відповідно до пункту 1.1. договору, банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 24 967,77 грн., кредит надається позичальнику строком по 26.01.2015 року, цільовим використанням на споживчі цілі та придбання послуг продавця, із оплатою за користування кредитом в розмірі 0,01% річних. ПАТ «ОТП Банк» на виконання умов кредитного договору було надано відповідачу грошові кошти у сумі 24 067,77грн., отже банк з свого боку виконав зобов'язання за кредитний договором. 18.12.2013 року укладено договір факторингу № 18/12/2013 між ПАТ «ОТП Банк» в якості клієнта та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в якості фактора, згідно умов якого клієнт відступив, а фактор прийняв право грошової вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 26.01.2013 року. Відповідно до п. 1.5.4 кредитного договору, банк має право достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника. Пунктом 1.5.5. кредитного договору передбачено, що банк на основі умов договору вимагає повернення споживчого кредиту, таке повернення здійснюється позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимог. Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2013 року на адресу відповідача поштою рекомендованим листом з описом вкладення направлено досудова вимога. Станом на 31.03.2014 року відповідачем було прострочено виконання зобов'язань, щодо повернення за кредитним договором коштів та у нього існує заборгованість у розмірі 27 967,77грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між позивачем і відповідачем укладався кредитний договір, за умовами цього договору відповідач взяв на себе певні зобов'язання, які належним чином в установлений кредитним договором строк не виконав, тому на даний час існує заборгованість за кредитним договором. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору позичальник допустив заборгованість за кредитом і за сплатою процентів. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків позивачем, які не заперечував відповідач. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 525, 526, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved