Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить: встановити факт його спільного проживання разом із [PERSON] ; визнати за ним в порядку спадкування за законом після [PERSON] право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га в [ADDRESS] .. Позовні вимоги мотивує тим, що померла його баба. На день смерті позивач проживав разом із спадкодавцем, він вважається таким, що прийняв спадщину. Нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва на права на спадщину, у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказує, що не пропустив строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки фактично проживав з бабою до дня її смерті, не заявляв про відмову від спадщини, а тому фактично її прийняв. Ухвалою від 16.09.21 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалами від 13.10.21 р. та від 26.10.21 р. розгляд справи відкладено. Ухвалою від 16.11.21 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 01.12.21р. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Разом з тим, від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали повністю, не заперечували проти його задоволення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.04.2007 р. [PERSON] , яка доводиться позивачу бабою, склала заповіт, згідно з умовами якого, заповіла [PERSON] все своє майно. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 23.07.2012 р. З довідки Крупецької сільської ради № 183 від 30.06.21 р. вбачається, що власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . До складу її сім`ї входять [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] внук, проживав без реєстрації, здійснював догляд за бабою та ввів спільне господарство. З довідок Крупецької сільської ради № 182 від 30.06.21 р. та № 193 від 07.07.21 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак, по місцю реєстрації не проживають. З довідки № 394в ід 24.07.2019 р. вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] .. Згідно виписки з погосподарської книги № 415 від 17.11.21 р. та довідки Крупецької сільської ради № 418 від 17.11.21 р., будинковолодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] , яка померла [INFO] . З довідки Радивилівського районного бюро технічної інвентаризації №213 від 08.05.19 р. вбачається, що [PERSON] згідно запису в по господарській книзі № 4 належить право власності на будинок в [ADDRESS] . Реєстрація права власності на вказане нерухоме майно не проводилась. Згідно виписки про технічний стан № 213/1 від 08.05.19 р. власником будинку за вищевказаною адресою є [PERSON] . Відповідно до довідки № 203 від 15.07.21 р., на час відкриття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , позивач постійно проживав без реєстрації в будинку своєї баби і не заявляв про відмову від спадщини. Відповідно довідки № 375 від 20.10.21 р., після смерті [PERSON] , позивач вступив в управління спадковим майном, прийняв спадщину за заповітом. Відповідно до листа приватного нотаріуса №333/02-14 від 07.07.21 р., завести спадкову справу після смерті [PERSON] немає можливості, у зв`язку із пропуском строку передбачено ст.. 1270 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з вимогамист. 1268\~ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1236 ЦК України\~передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Суд зауважує, що метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є необхідність реалізації ним права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Водночас, суд бере до уваги той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. З урахуванням положень частини першої\~статті 15 та статті 392 ЦК України власник\~майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені норми ЦК України, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Перешкодою для оформлення спадкових прав у позивача є відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, хоча право власності на спадкове майно ніким не оспорюється, а тому зазначене не може бути підставою для позбавлення спадкоємця права власності на таке майно. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що вимога про визнання за позивачем права на зазначений вище житловий будинок та земельну ділянку підлягає до задоволення.

Outcome: approved