Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування свого позову посилається на те, що у лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом, посилаючись на те, що 04.10.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12 153 грн. 70 коп., зі сплатою відсотків у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 166 583 грн. 15 коп. При цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04.10.2008 року у розмірі 12 494 грн. 47 коп., яка складається з: 8 489 грн. 92 коп. - заборгованості за кредитом; 4 грн. 55 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4000 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Проте рішення районного суду не виконано. Таким чином, станом на 30.12.2014 року заборгованість складала 154 088 грн. 68 коп., крім того штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 7 704 грн. 43 коп., а всього -162 293 грн. 11 коп., яку позивач і просив стягнути з [PERSON] Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного г м. Дніпропетровська від 14.04.2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року заочне рішення районного суду змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 04.10.2008 року станом на 30.12.2014 року становить 166583,15 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8489,92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4,55 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовзань договором 158088,68 грн. Оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12.06.2013 року з відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості з кредитним договором від 04.10.2008 року стягнуто 12494,47 грн., тому заборгованість відповідача [PERSON] становить 162293,11 грн., з яких: пеня за несвоєчасність виконання зобовзань договором 154088,68 грн.; штраф (фіксована частина); штраф (процентна складова) - 7704,43 грн., яку позивач просив стягнути на його користь. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, про що надав відповідну заяву. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час, день та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про зміну свого місця проживання та про причини неявки суду не повідомляв, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 04.10.2008 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12 153 грн. 70 коп., зі сплатою відсотків у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.12.2014 року виникла заборгованість у розмірі 166 583 грн. 15 коп. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 04.10.2008 року у розмірі 12 494 грн. 47 коп., яка складається з: 8 489 грн. 92 коп. - заборгованості за кредитом; 4 грн. 55 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4000 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Проте рішення районного суду не виконано. Таким чином, станом на 30.12.2014 року заборгованість за кредитним договором від 04.10.2008 року складала 162 293 грн. 11 коп., з яких: пеня за несвоєчасність виконання зобовзань договором 154088,68 грн.; штраф (фіксована частина); штраф (процентна складова) - 7704,43 грн., яку позивач просив стягнути на його користь. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного г м. Дніпропетровська від 14.04.2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року заочне рішення районного суду змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 04.10.2008 року станом на 30.12.2014 року становить 166583,15 грн., з яких: заборгованість за кредитом 8489,92 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4,55 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовзань договором 158088,68 грн. Оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12.06.2013 року з відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості з кредитним договором від 04.10.2008 року стягнуто 12494,47 грн., тому заборгованість відповідача [PERSON] становить 162293,11 грн., з яких: пеня за несвоєчасність виконання зобовзань договором 154088,68 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) - 7704,43 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті івини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім ків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень. Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за о порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Договором передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% простроченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується порушення позичальником строків передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має праве одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюються договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст. 536 ЦК України, про проценти, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Дотримуючись вищенаведених норм права та практику їх застосування, суд звертає увагу, що слід розрізняти правову природу норм права про проценти, що регламентовані ст. 536 ЦК України та про неустойку, регламентованих вимогами ст. 549 ЦК України, які передбачені умовами укладеного кредитного договору від 04.10.2008 року, а також приймати до уваги вимоги норм про стягнення сум та процентів, які нараховуються згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України та сум, що підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу згідно з положеннями ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, які є платою за користування грошима однак, які не є підставою заявлених позивачем позовних вимог. Необхідно також враховувати, що при укладанні договорів слід дотримуватись вимог актів цивільного законодавства, зокрема вимоги Конституції України, що є основою цивільного законодавства України. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення штрафів, що регулюються відповідно до пункту 5.3. Умов та правил надання банківських послуг та становлять 500 гривень - штраф (фіксована частина), 7704,43 гривень - штраф (відсоткова складова), суд наголошує, що відповідно до вимог ст. 549 ЦК України ці суми відносяться до різновиду неустойки, стягнення якої в даному випадку порушує вимоги ст. 61 Конституції України, про недопустимість подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду, за одне й те саме правопорушення, а також порушує звичаї ділового обороту, а тому за таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.10.2008 року підлягають частковому задоволенню, а саме на суму пені за несвоєчасність виконання зобовязань договором - 154088,68 грн. за виключенням суми штрафів у розмірі 8204,43 гривень. Судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1622 грн. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного,

Outcome: partial