Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму боргу, 3% річних за несвоєчасно повернутий борг за договорами позики, що складає 57 552 гривні, сплачений ним судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач уклав з позивачем два договори позики грошових коштів в розмірі по 1 000 доларів США. Позикодавець при укладенні договорів передав у власність Позичальника строком до 19 лютого 2015 року грошові кошти, що в сумі становлять 2 000 доларів США, відповідно позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму, що становлять 2 000 доларів США 19 лютого 2015 року в порядку і на умовах, передбачених цим договором. 2 000 доларів США по перерахунку на гривні по курсу НБУ станом на 30.06.2021 становить 54 200 гривень. Відповідач частково сплачував позику, зокрема в жовтні 2017 року сплатив позивачу 2 000 гривень, в серпні 2019 року - 5 000 гривень. На даний час відповідач повністю перестав виходити на контакт, уникає спілкування. Неодноразових обіцянок повернути кошти не виконав. До сьогоднішнього дня кошти відповідачем не повернуті. Позивач у судове засідання також не прибув. Від його представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, в якій позовні вимоги підтримують у повному обсязі, а також не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст.247 ч.2 ЦПК України). Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошову суму, що була передана останньому в строк, встановлений договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Договорами позики грошових коштів, укладених між сторонами та засвідченими їхніми підписами, підтверджено, що позивач передав у власність відповідачу 19.02.2015 - 2000 доларів США на умовах, зазначених у договорах (а.с. 4, 5). З розрахунку заборгованості станом на 30.06.2021 вбачається, що загальна сума боргу становить 57 552 гривні. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач добровільно зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення боргу, підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.1048,1049 ЦК України,

Outcome: approved