Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] борг у розмірі 60000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що 10.09.2018 року відповідач позичив у нього гроші у сумі 60000 грн., які зобов`язувався повернути рівними частинами по 10000 грн. щомісяця до 25 числа, починаючи з жовтня 2018 року до квітня 2019 року. Проте, відповідач грошей не повернув. У зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача Гаталяк М.Я. позовні вимоги підтримав, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив задовольнити позов у повному обсязі. В подальшому подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а також оголошенням, розміщеним на сайті суду. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення у зв`язку із наступним. Судом встановлено, що 10.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 60000 грн., що стверджується борговою розпискою. Згідно з укладеним договором, [PERSON] зобов`язувався повернути суму боргу рівними частинами по 10000 грн. щомісячно до 25 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2018 року по квітень 2019 року. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 60000 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, щодо вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. За приписами ст. 133 ЦПК України, витрати пов`язані із розглядом справи відносяться до судових витрат. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача відповідно до задоволених вимог, слід також стягнути судовий збір в розмірі 861,11 грн. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України з результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До позовної заяви позивачем [PERSON] долучено договір про надання правової допомоги від 28.01.2019р. укладений між адвокатом Гаталяком М.Я. та [PERSON] , акт приймання-передачі №1 від 28.01.2019р. до 23.09.2019р. із детальним описом робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, а також квитанцію про оплату витрат на правову допомогу №1 в розмірі 5000 грн. Відтак, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу підлягає до задоволення, слід стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. витрат на правову допомогу. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід також стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved