Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 28.03.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % ні рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 31.12.2014 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2008 року у розмірі 14646 грн. 84 коп., яка складається з: -Заборгованість за кредитом - 3894,74 грн.; -Заборгованість по процентам за користування кредитом - 7440,59 грн.; -Заборгованість з комісії за користування кредитом - 2375,95 грн.; -Штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; -Штраф (процентна складова) - 685,56 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, де просить слухати справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кулабухов О.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.02.2016 року, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 17.01.2009 року мало місце зняття без згоди відповідача грошових коштів з його картки у розмірі 1200 грн. З приводу цих неправомірних дій [PERSON] усно своєчасно повідомив банк та 18.02.2016 року письмово звертався із заявою на ім'я банку. Крім того, подав суду письмову заяву про застосування позовної даності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», приймаючи до уваги той факт, що позов пред'явлено 13.02.2015 року, в той час як при оформленні договору кредиту дорівнює строку дії кредитної картки до січня 2012 року. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, вивчивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % ні рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2014 року має заборгованість у розмірі 14646 грн. 84 коп., яка складається з: -Заборгованість за кредитом - 3894,74 грн.; -Заборгованість по процентам за користування кредитом - 7440,59 грн.; -Заборгованість з комісії за користування кредитом - 2375,95 грн.; -Штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.; -Штраф (процентна складова) - 685,56 грн. У п. 3.2, п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, зазначено, що кліент дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і кліент дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачем було порушено грошове зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31.12.2014 року утворилась заборгованість на загальну суму - 14646,84 грн. Доводи сторони відповідача щодо зняття 17.01.2009 року невідомими особами без згоди [PERSON] коштів з його кредитної картки у розмірі 1200 грн., та відсутність в зв'язку з цим заборгованості по погашенню кредиту суд вважає безпідставними. Як зазначено Верховним Судом України в правових висновках по цивільній справі №6-71цс15 від 13.05.2015 року відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Суд зазначає, що за таких обставин однією з умов відшкодування платнику суми операції, яка ним не виконувалася, та відновлення залишку коштів на його рахунку, є невідкладне повідомлення про таку операцію користувачем. В процесі розгляду справи належних доказів на підтвердження факту належного повідомлення про несанкціоноване зняття з його рахунку коштів 17.01.2009 року [PERSON] не надав. Письмове звернення відповідача до ПАТ КБ «ПриватБанк» з цього приводу датоване 08.02.2016 року, тобто після спливу значного проміжку часу з цих подій та після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього із зазначеним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про права споживачів» суди мають виходити із того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до заяви клієнта датою отримання відповідачем кредитних коштів є 28.03.2008 року. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.03.2008 р. позивачем, останньою сплатою відповідачем по кредиту є 26.10.2009 року, це є останньою датою, коли відповідач визнавав борг. Позовна заява подана до суду 13.02.2015 року, тобто від дня, коли відповідач визнавав свій борг минуло більше ніж 3 роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Дані про те, що між сторонами укладено договір про збільшення строку позовної давності у суду відсутні. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до матеріалів справи та пояснень представника відповідача, кредитні кошти були отриманні відповідачем 28.03.2008 року. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості в період часу з 27.10.2009 року по 31.12.2014 року відповідач жодного разу не сплатив відсотки за користування кредитом (колонка з назвою «Сплачено відсотків»). Відповідно до цього ж розрахунку тіло кредиту за цей час, також не зменшувалась. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідна заява подана до суду 13.02.2015 року. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в зв'язку зі сплином строку позовної давності. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 257, 259, 261, 267, 526, 530, 611 ЦК України,

Outcome: dismissed