Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 10179 гривень 90 копійок, мотивуючи тим, що 05 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач про причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, представник позивача у заяві щодо заочного розгляду справи не заперечує. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 05 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчать копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідки про видачу кредитних карток, довідки про зміну умов кредитування, виписки за договором. З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк, погодженого Національним Банком України 11 червня 2018 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк „ПриватБанк, яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк. У розрахунку заборгованості за договором позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 20 вересня 2020 року становить 10179 гривень 90 копійок, в тому числі: 6740 гривень 76 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1449 гривень 36 копійок заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625; 1989 гривень 78 копійок нарахована пеня. Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Однак, вимогу про стягнення тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) не заявляє. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Оскільки наданий позивачем Витяги не підписані відповідачем й при укладенні договору він не був ознайомлений з їх змістом, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на зазначені письмові докази, як на обґрунтування своїх вимог про стягнення заборгованості за простроченим кредитом, простроченими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та пені, є безпідставним. Приймаючи до уваги, що надана позивачем суду копія Анкети-заяви не містить обов`язку відповідача сплатити заборгованість за простроченим тілом кредиту та пеню, також те, що позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості саме за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, суд дійшов переконання про безпідставність позовних вимог в цій частині. З наданих позивачем доказів не вбачається, що фактично отримані відповідачем кошти (тіло кредиту) в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а тому, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Отже, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні, за правилами статті 141 ЦПК України зазначені кошти відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed