Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). Свій позов мотивує тим, що він з 01 серпня 1994 року по 05 січня 1997 року був членом в селянської спілки «Батьківщина», що в селі Бужани Горохівського району Волинської області на посаді слюсаря тракторної бригади. У 1996 році на час видачі Державного акта про право колективної власності на землю сертифікат на право на земельну частку (пай) та проведення розпаювання земель сільськогосподарського підприємства позивач перебував на строковій військовій службі та не був включений в списки осіб, які згодом додавались до Державного акту на право колективної власності на землю, хоча він залишався членом вищевказаного сільськогосподарського підприємства. Враховуючи наведене просить його позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача - Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області до суду не з`явився, однак в поданій до суду заяві просить справу розглядати у їхній відсутності, позовні вимоги визнають повністю, жодних заперечень немає. Дослідивши матеріали справи та письмові докази наявні у ній, приходжу до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позивач вказує, що лише у березні 2021 року після юридичної консультації йому стало відомо про його право на отримання земельної ділянки. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Трудовою книжкою позивача [PERSON] стверджується, що він в період з 01 серпня 1994 року по 05 січня 1997 року був членом в селянської спілки «Батьківщина», що в селі Бужани Горохівського району Волинської області на посаді слюсаря тракторної бригади та в період з 24.11.1994 по 12.11.1996 року перебував на строковій службі у збройних силах (а.с.19-23). Копією Державного акту на право колективної власності на землю серії ВЛ №1 від 01 січня 1996 року стверджується, що вказаний акт виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Батьківщина» на території Бужанівської Горохівського району Волинської області відповідно до рішення Бужанівської сільської ради №12 від 20 грудня 1993 року. Як вбачається з відповіді відділу Держгеокадастру у Горохівському районі №97-3-0.191-244/165-21 від 05.03.2021 року на звернення [PERSON] щодо надання інформації про видачу сертифікату на земельну частку (пай) вбачається, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну часту (пай) селянської спілки «Батьківщина» Семенюк Руслана Володимировича зареєстрованого не має. Із довідки відділу Держгеокадастру у Горохівському районі №97-3-0.191-243/165-21 від 05.03.2021 року встановлено, що середній розмір паю в умовних кадастрових гектарах селянської спілки «Батьківщина» на території колишньої Бужавніської сільської ради становить 1,47 га (а.с.15). Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток(паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку(пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку(пай). Відповідно до п.«в», ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби. Отже, судом встановлено, що на час проведення розпаювання земель селянської спілки «Батьківщина», що в селі Бужани Горохівського району Волинської області, позивач [PERSON] був членом цього господарства, а тому має право на виділення земельної частки (паю). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження обставин викладених в позові, в контексті положень ст.ст.77-78 ЦПК України, є належними та допустимими, а також те, що представник відповідача позовні вимоги визнав повністю і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення.

Outcome: approved