Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

позивач звернувся з позовом, в якому просить суд винести рішення про знесення самочинно збудованої будівлі [PERSON], знесення провести за його рахунок. В обґрунтування позову покликається на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: Львівскьа область, Пустомитівський район, смт. Щирець, вул. Стуса, 6, де і проживає. По сусідству, по вул. Стуса, 4, проживає [PERSON] відповідач, який являється власником домогосподарства. У 2016 році відповідач на території його домогосподарства побудував оборіг для зберігання сіна, який розміщений на відстані 0,6 м. від межі земельних ділянок та 2,63 м. від господарської будівлі позивача, а тому відповідачем порушено вимоги пункту 1* додатка 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 11.1 розділу VI Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених Наказом МВС України №1417 від 30.12.2014 року, пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». З даного приводу, позивачем було скеровано звернення до Пустомитівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області та Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, за результатами розгляду яких проведено перевірки та встановлено, що вищевказана будівля зведена [PERSON] з істотним порушенням вимог чинного законодавства України та підлягає знесенню, про що районним відділом ГУ ДСНС винесено припис, а виконавчим комітетом Щирецької селищної ради прийнято відповідне рішення. Проте, відповідач відмовляється демонтовувати об'єкт самочинного будівництва та ухиляється від виконання рішень органів виконавчої влади. Тому позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом для усунення порушень свого права, який просить задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що дійсно на відстані 0,6 м. від їхньої межі сусідом [PERSON] збудовано оборіг, для зберігання сіна, що порушує чинні пожежні норми безпеки та може у майбутньому спричинити виникнення пожежі. Комісією селищної ради вказаний оборіг було визнано самочинним будівництвом. Додала, що спорудження оборогу здійснено без фундаменту, він складається із дерева та оббитий шифером. На момент звернення до суду із вказаним позовом, зокрема, станом на липень 2017 року [PERSON], прибрав сіно, яке зберігалося в оборозі на господарське горище, а замість нього зберігають там сільськогосподарських тварин (гуси, поросята). Випадків пожару чи загоряння сіна в оборозі не було. Просить суд, позов задоволити, оскільки будівля оборогу споруджена без дотримання держаних будівельних норм. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі, оскільки такі є необґрунтованими. Суду пояснив, що відповідачем [PERSON] було усунуто порушення, зазначені у приписі Пустомитівського РВ ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Львівській області, а саме сіно, яке зберігалося в оборозі було прибрано з нього та надалі там не зберігається у відповідності до Правил пожежної безпеки в Україні. Вказав, що вимоги позивача та його представника щодо знесення самочинно збудованої будівлі на підставі порушення ДБН не можуть бути застосовані до господарського оборогу, оскільки такий не є капітальним будівництвом. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. З копії рішення Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області від 20.12.2006 року №130 вбачається, що [PERSON] надано згоду на підготовку матеріалі погодження вибору земельної ділянки площею 0,18 га. для обслуговування житлового будинку в смт. Щирець по вул.. Стуса, буд. 6 та розробити проект відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку й ведення особистого селянського господарства та після погодження відповідних служб представити його на затвердження селищної ради. Проте, позивачем та його представником не представлено суду державного акту на землю на підтвердження виникнення у нього права власності на вказану земельну ділянку та виконання вимог зазначених у рішенні Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області від 20.12.2006 року №130. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14444404 від 04.05.2007 року [PERSON] ССЕ №596301 [PERSON] позивач по справі є власником будинку по вул. Стуса, 6, в смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області. З копії свідоцтва про право власно на нерухоме майно та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2007 року, наявних у матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] відповідач по справі є власником будинку по вул. Стуса, 4, в смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області. Позивач у своїх вимогах покликається на невиконання відповідачем припису Пустомитівського РВ ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 15.06.2017 року №9/516 та рішення №115 виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, яким вирішено прибрати оборіг, проте із представленої суду копії акту комісії від 20.07.2017 року в складі депутатів складі депутатів Щирецької селищної ради [PERSON], землевпорядника [PERSON], голови земельної комісії [PERSON] вбачається, що станом на 20.07.2017 року на присадибній ділянці [PERSON] по вул. В. Стуса, 4 в смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області знаходиться оборіг. В даному оборозі зберігається сільськогосподарський інвентар, техніка. Сіно, солома чи будь-які інші легкозаймисті матеріали станом на 20.07.2017 року - відсутні. Таким чином, вимоги, щодо порушення п. 11.1. Розділу VI «Сіно, солому та іншу грубі корми необхідно складувати в найбільш віддаленому від житлового будинку і господарських будівель місці, на відстані не менше 10 метрів» відповідачем [PERSON] усунуто. Окрім того, позивачем та його представником не представлено суду встановлених меж земельних ділянок між ним на його сусідом [PERSON] відповідачем по страві, не надано суду правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку для визначення належних меж між сусідніми присадибними ділянками, що унеможливлює визначення відстані встановленого оборогу від межі земельних ділянок. Попри посилання представника позивача на невиконання відповідачем рішення №115 виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, ним не представлено суду акту комісії від 21.11.2016 року щодо розгляду заяви жителя [INFO] [PERSON], на підставі якого було зобовязано жителя [INFO], - [PERSON] прибрати оборіг. Відповідно до Академічного тлумачного словника української мови оборі?г це повітка на чотирьох стовпах для зберігання сіна, збіжжя і т. ін.; також сіно (стіжок сіна), що зберігається під такою повіткою. Таким чином, державні будівельні норми не можна застосовувати для оцінки правомірності встановлення оборогу, оскільки такий не відноситься до категорії самочинно збудованої будівлі та не є обєктом капітального будівництва, що і визнав представник позивача в судовому засіданні, а клопотань про проведення судової-будівельної експертизи позивачем та його представником суду не заявлялося. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. \~\~\~\~ Відповідно до ст.\~4,\~5 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено обставин, на які сторона покликається на підтвердження своїх вимог, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, позивачем не надано, зокрема, правовстановлюючих документів, що свідчать про наявність у позивача відповідних прав на конкретну земельну ділянку і підтверджують факт порушення права позивача на користування цією земельною ділянкою, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed