Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ними в порядку спадкування за законом після померлої 13 червня 2015 року [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 1,79 га, яке було посвідчене Державним актом про право власності на земельну ділянку ІІІ-ЗП № 019343. Позов обґрунтований тим, що 13 червня 2015 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,79 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області, право власності на яку посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №019343, виданим на підставі рішення Приазовської районної державної адміністрації від 04 серпня 2003 року за № 338. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Приазовського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою нотаріуса від 22 листопада 2016 року відмовлено в оформленні спадщини, у зв'язку з відсутністю в спадкоємця правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області, сільський голова [PERSON] 25.10.2016 року надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника сільської ради, вказавши, що позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи: відділу Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області, який належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився по невідомій причині. Згідно ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 13 червня 2015 року в селі Піонерське Сімферопольського району Автономної Республіки Крим померла [PERSON], яка є матір'ю позивача, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №364468, виданим 22.09.2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області і копією свідоцтва серії ЯY № 916305 про народження [PERSON] 10 жовтня 1949 року в с.Примпосад Приазовського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка прийнята спадкоємцем за законом першої черги, а саме, сином померлої - [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 листопада 2016 року, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з неподанням останнім правовстановлюючого документу на спадкове майно Державного акту на право приватної власності на землю площею 1,79 га для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області. Пунктом 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з ч.2ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Тобто, відмова нотаріуса ґрунтується на законі. Із інформації Державного земельного кадастру від 28.09.2016 року вбачається що земельна ділянка з кадастровим номером 2324586800:02:001:0013 (цільове призначення А.01.03) площею 1,7905 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області, належить [PERSON]. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 019343, виданого 04 вересня 2003 року Приазовською районною державною адміністрацією Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12, [PERSON], яка мешкає в с.Чкалове вул.Горького, 15, на підставі рішення Приазовської райдержадміністрації від 04.08.2003 року № 338 передана у приватну власність земельна ділянка площею 1,79 га розташована на території [PERSON] сільської ради Приазовського району Запорізької області, для ведення особистого селянського господарства. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1ст1225 ЦК України). Відповідно, судом встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] мала право власності на дану земельну ділянку і яке не припинилось внаслідок її смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно рішення Приазовського районного суду від 07.11.2016 року у справі №325/1409/16-ц, яке набрало законної сили, судом встановлено із спадкової справи №118/2016 від 04.10.2016 року, що інші відомі спадкоємці, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON], відсутні. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3ст.61 ЦПК України). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно рішення Приазовського районного суду від 07.11.2016 року у справі №325/1409/16-ц, яке набрало законної сили, спадкоємцю визначений додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яким [PERSON] скористався та прийняв спадщину. В розумінні ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що оскільки позивачем було підтверджено належність померлій права на власність земельної ділянки, і відповідно право позивача на спадкування, а закон не дозволяє оформлення права власності в нотаріальному порядку без наявності оригіналу державного акту на земельну ділянку, виданого на ім'я спадкодавця, позовні вимоги слід задовольнити. Таким чином, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, та визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved