Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, подружні стосунки не підтримують. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка, у підготовче судове засідання не з`явилась, представник відповідачки адвокат Кобак Р.І. (довіреність від 20.08.2018 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] від 16.02.1985 р., прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] »; копія паспорту [PERSON] . Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 16.02.1985 р.. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Долинською сільською радою Ренійського району Одеської області, актовий запис № 4. Після укладання шлюбу прізвище відповідачки було змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач у позовній заяві зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалось, оскільки вони перестали розуміти один одного, з`явились різні погляди на життя. Відповідачка у 2003 р. поїхала в Італію на заробітки, в Україну приїжджала рідко, з позивачем не спілкувалась. З 2009 р. шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Зроблені раніше спроби примирення і продовження сумісного подружнього життя позитивних результатів не дали. Позивач не бажає зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Оскільки відповідачка знаходиться поза межами країни оформити розлучення через органи РАЦС неможливо, тому позивач звернувся до суду із даним позовом. Згідно ст.. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ст.. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу.

Outcome: approved