Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» про спонукання до виконання зобов'язання, в якому просив зобов'язати відповідача передати позивачу у приватну власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом укладання договору купівлі-продажу в установленому Законом порядку за ціною вказаною в договорі найма житлової площі за №295 від 24 листопада 2003 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з 24 листопада 2003 року проживає разом з дружиною [PERSON] в однокімнатній квартирі [ADDRESS] яка належить на праві приватної власності Публічному акціонерному товариству «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» в якому він відпрацював більше 42 років. В 2003 році між позивачем та адміністрацією відповідача було досягнуто домовленості, за якою він зобов'язувався залишитися працювати на підприємстві на строк не менше 7 років, а відповідач в свою чергу зобов'язувався купити йому житло та передати в його власність за умови повернення відповідачу витрачених ним коштів на придбання житла. Фактично ці ж умови стосувалися і дружини позивача [PERSON], яка є інвалідом 2 групи та стаж роботи в AT «XT3» складає 20 років. В зв'язку з чим, 06.08.2003 року AT «XT3» було придбано квартиру [ADDRESS] за 8 885,00 грн. та 24 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету від 22.10.2003 року було укладено договір найма житлової площі № 295. Відповідно до умов цього договору, відповідач надав позивачу в користування для проживання з наступною передачею у власність позивача квартиру [ADDRESS]. Метою цього договору було задоволення потреб працівників в житловій площі та закріплення за підприємством трудових кадрів. Відповідно до п. 2.1. Договору № 295 відповідач зобов'язувався передати в користування позивачу однокімнатну квартиру [ADDRESS] строком на 7 років з дати укладення цього договору. По закінченню цього строку, а також виконанню позивачем зобов'язань по оплаті, відповідач зобов'язався передати зазначене житлове приміщення у приватну власність позивача. Згідно п. 2.2. Договору № 295 Позивач зобов'язувався з дати укладення цього договору відпрацювати на AT «XT3» 7 років. Провести розрахунок з відповідачем шляхом сплати йому грошових коштів в розмірі 8 885,00 грн. Умови Договору № 295 по оплаті квартири, позивачем були виконані у повному обсязі, що підтверджується довідкою головного бухгалтера AT «XT3» від 16.11.2011 року, згідно якої ним було проведено розрахунок з відповідачем на суму 10 662,00 грн., з яких 8 885,00 грн. сума, що прописана по договору, 1 777,00 грн. - ПДВ. Таким чином, позивачем умови Договору № 295 були виконані у повному обсязі. Відповідачем, умови договору № 295 по передачі однокімнатної квартири [ADDRESS] позивачу у приватну власність не виконані. Так як, відповідачем зобов'язання по Договору № 295 не були виконані належним чином, позивач неодноразово звертався до керівних органів AT «ХТЗ» з проханням передати у власність квартиру [ADDRESS]. Але, відповідач до цього часу не виконав свої зобов'язання, спірне майно у власність позивача не передав, кожного разу посилаючись на різні формальні обставини. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні визнавши обов'язок відповідача виконати умови договору № 295 від 24 листопада 2003 року проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що спірна квартира є колективною власністю акціонерів відповідача і питання щодо її відчуження повинно бути попередньо узгоджено з наглядовою радою підприємства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач з 2003 року проживає разом з дружиною [PERSON] в однокімнатній квартирі [ADDRESS] яка належить на праві приватної власності Публічному акціонерному товариству «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», в якому він відпрацював більше 42 років. В 2003 році між позивачем та адміністрацією відповідача було досягнуто домовленості, за якою він зобов'язувався залишитися працювати на підприємстві на строк не менше 7 років, а відповідач в свою чергу зобов'язувався купити йому житло та передати в його власність за умови повернення відповідачу витрачених ним коштів на придбання житла. В зв'язку з чим, 06.08.2003 року AT «XT3» було придбано квартиру [ADDRESS] за 8 885,00 грн. та 24 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем на підставі рішення спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету від 22.10.2003 року було укладено договір найма житлової площі № 295. Відповідно до умов цього договору відповідач надав позивачу в користування для проживання з наступною передачею у власність позивачу квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1. Договору № 295 відповідач зобов'язувався передати в користування позивачу однокімнатну квартиру [ADDRESS] строком на 7 років з дати укладення цього договору. По закінченню цього строку, а також виконанню позивачем зобов'язань по оплаті, відповідач зобов'язався передати зазначене житлове приміщення у приватну власність позивача. Згідно п. 2.2. Договору № 295 позивач зобов'язувався з дати укладення цього договору відпрацювати на AT «XT3» 7 років. Провести розрахунок з відповідачем шляхом сплати йому грошових коштів в розмірі 8 885,00 грн. Умови Договору № 295 по оплаті вартості квартири, позивачем були виконані у повному обсязі, що підтверджується довідкою головного бухгалтера AT «XT3» від 16.11.2011 року, згідно якої ним було проведено розрахунок з відповідачем на суму 10 662,00 грн., з яких 8 885,00 грн. сума, що прописана по договору, 1 777,00 грн. - ПДВ. Таким чином, позивачем умови Договору № 295 були виконані у повному обсязі. Відповідачем, умови договору № 295 по передачі однокімнатної квартири [ADDRESS] позивачу у приватну власність не виконані. Так як, відповідачем зобов'язання по Договору № 295 не були виконані належним чином, позивач неодноразово звертався до керівних органів AT «ХТЗ» з проханням передати у власність квартиру [ADDRESS]. Але, відповідач до цього часу не виконав свої зобов'язання, спірне майно у власність позивачу не передав, кожного разу посилаючись на різні формальні обставини. Органи місцевого самоврядування у своїх відповідях посилалися на відповіді відповідача та на те, що вони не мають право втручатися у господарську діяльність самостійних суб'єктів господарювання. Також, у своїх відповідях органи місцевого самоврядування м. Харкова, пропонували позивачу звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. 02 листопада 2013 року позивачем було направлено на адресу відповідача Претензію про виконання зобов'язання від 01.11.2013 року, в якій позивач на підставі ст. 530 ЦК України просив відповідача в термін протягом семи календарних днів від дня отримання даної претензії передати у приватну власність спірну квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу в установленому законодавством порядку за ціною вказаною в Договорі найма житлової площі № 295 від 24 листопада 2003 року. Відповідач до цього часу відповідь на претензію не надав, спірне майно у власність позивачу не передав. Згідно ст. 151 ЦК України ( 1963 року) , в редакції яка була чинною на час укладення Договору № 295, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Відповідно до ст. 153 ЦК України (1963 року) : Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( 2003 року): Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 509 ЦК України (2003 року) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України (2003 року) договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України (2003 року) зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ст. 530 ЦК України (2003 року). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України (16.01.2003 року) Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, відповідачем було порушено зобов'язання з передачі спірного майна у власність позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 151, 153 ( 1963 року), 509, 629, 526, 530 ЦК ( 2003 року) та

Outcome: approved