Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2.0005 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району, вартістю 76 419 грн. 10 коп. після померлого [PERSON]. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що [PERSON] за життя склав заповіт, яким все своє майно, на яке він мав право, заповів позивачу. Позивач також зазначає, що спадкодавець [PERSON] проживав в шлюбі разом з дружиною [PERSON] на ім'я якої було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому фактично прийняв спадщину після її смерті , але юридично не оформив своїх спадкових прав. Після смерті [PERSON], позивач є спадкоємцем за заповітом та вважається такою, що прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріальної контори. Однак при зверненні позивача до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії поскільки не поданий правовстановлюючий документ. В попереднє судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Михайлівської сільської ради в попереднє судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника, зазначаючи про визнання позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у попередньому судовому засіданні, відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В попередньому судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіт все своє майно, і все те, на що він за законом мав право [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 04.01.2011року (а.с.-6) Із копії посвідки про шлюб вбачається, що спадкодавці [PERSON]. та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.-7) Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.0005 га. яка розташована на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району (а.с.-11) Ринкова вартість земельної ділянки площею 2.0005 га підтверджується копією висновку від 29.11.2016 р. виданого оцінювачем [PERSON] (а.с.13) Із копії свідоцтва про смерть від 12.05.2006 р. серія [NUMBER] р. вбачається, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] р. (а.с.- 8) Із копії свідоцтва про смерть від 15.04.2016 р. серія [NUMBER] р. вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] р. (а.с.- 9) Із довідки виданої Михайлівською сільською радою № 185 від 24.11.2016 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом і вели спільне господарство та зазначено, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Тетіївського району, яка належала [PERSON] після її смерті успадкував [PERSON] (а.с.-10) Із копії довідки виданої відділом Держгеокадастру у Тетіївському районі Київської області від 21.11.2016 року № 29-1026-99.3-1739/2-16 вбачається, що на ім'я [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, проте видати його на руки позивачу [PERSON] неможливо в зв'язку із змінами в земельному законодавстві від 01.01.13 р. (а.с.-12) Із копії постанови державної нотаріальної контори від 22.11.2016 р. № 1409/02-31 вбачається, що позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.-18) Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини як визначено у ст.81 ч.1 п.г Земельного Кодексу України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в попередньому судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], [INFO] р., спадщину прийняла своєчасно,її вимоги є обґрунтованими, базуються на законі, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved