Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS], в якому вказує, що він є власником 3/4 частини вказаного будинку, в якому зареєстрований відповідач, який фактично з дня прописки з 25.06.1996 року не проживає у вказаному будинку по теперішній час. Відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в будинку немає. Перешкоди в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чиняться. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і жилим будинком не користується з дати прописки без поважних причин не повідомляє позивача про причини своєї відсутності в будинку. У зв'язку з наведеним просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником 3/4 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.12.2001 року державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого 12.03.2002 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 9058. Згідно довідки про склад сім'ї від 26.02.2016 року № 373, виданої виконавчим комітетом Суворовської районної у м. Херсоні ради та витягу з домової книги за адресою [ADDRESS], крім позивача [PERSON] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 26.02.2016 року № 372 виконавчого комітету Суворовської районної в м. Херсоні ради [PERSON] з дня прописки 25.06.1996 року за вищевказаною адресою не проживав і не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірного будинку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved