Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про солідарне відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 серпня 2013 року о 19 годині 30 хвилин на 7 км автодороги Микільське-на-Дніпрі від автодороги Н-08 в селі Оріхове Солонянського району Дніпропетровської області відповідач [PERSON], керуючи мотоциклом МТ-10 та не маючи права керування транспортним засобом, допустив зіткнення з належним йому автомобілем Хюндай Гетз, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого завдав йому механічні пошкодження. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року встановлено вину [PERSON], але відповідачі відмовились добровільно відшкодувати спричинену йому внаслідок зазначеного ДТП шкоду, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення в примусовому порядку заподіяної шкоди, розмір якої відповідно до звіту експерта-товарознавця від 07 жовтня 2013 року становить 15 194 гривні 43 копійки. Оскільки відповідач [PERSON] є неповнолітньою особою, то його батьки [PERSON] та [PERSON], несуть субсидіарну відповідальність за свого неповнолітнього сина, в зв'язку з чим прохав стягнути з відповідачів солідарно на його користь 15 194 гривні 43 копійки на відшкодування спричинених пошкодження автомобіля матеріальних збитків, 600 гривень витрат за проведення експертизи та всі судові витрати у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 10 квітня 2014 року позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, оскільки спричинена йому внаслідок ДТП шкода в добровільному порядку відповідачами відшкодована не була, а вина відповідача [PERSON], який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль, встановлена судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 10 квітня 2014 року позов визнав та пояснив суду, що дійсно за його участю відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача. Не заперечував, що саме відносно нього було складено протокол про порушення ним правил дорожнього руху, оскільки, здійснюючи розворот, він не помітив автомобіль позивача, який міг уникнути зіткнення, але цього не зробив. Він не має посвідчення водія, в тому числі і на керування мотоциклом, на який також не має ніяких документів. На даний час він не навчається і офіційно не працює, але отримує прибутки від роботи по найму без оформлення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 10 квітня 2014 року позов визнала частково в сумі 7 000 гривень, а в задоволенні іншої частини позову прохала відмовити, оскільки вона не має коштів для відшкодування шкоди в розмірі, який зазначив позивач, так як є багатодітною матір'ю та має на утриманні ще чотирьох неповнолітніх дітей. З розміром спричиненої шкоди не згодна, але клопотання щодо призначення експертизи для визначенні розміру заподіяної шкоди заявляти не буде, так як не має на це грошових коштів. Вину свого сина в здійснені ДТП не оспорювала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 10 квітня 2014 року позов визнав частково в сумі 3 000 гривень, оскільки вважав, що такої суми буде достатньо для відновлення пошкодженого автомобіля, а позивач відмовився від його пропозиції здійснити ремонт автомобіля на СТО у його знайомого. Його син [PERSON] користувався мотоциклом, за участю якого відбулося ДТП, з його згоди як батька, але тільки для поїздок до місця роботи. Разом з сином та дружиною біли присутні при здійсненні огляду автомобіля оцінювачем, при цьому висловлював заперечення щодо пошкодження при ДТП порогу передньої правої двері автомобіля, оскільки вони мали ознаки пошкоджень раніше, ніж було ДТП, але його зауваження не були враховані. Клопотання щодо проведення у справі експертизи для визначення розміру спричиненої пошкодженням автомобіля шкоди, про що йому було роз'яснено судом, заявляти не буде, оскільки не має коштів для оплати такої експертизи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та матеріали, приходить до наступного. У відповідності до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що неповнолітній відповідач [PERSON] 30 серпня 2013 року о 19 годині 30 хвилин на 7 км автодороги Микільське-на-Дніпрі від автодороги Н-08 в с.Оріхове Солонянського району Дніпропетровської області, неповнолітній відповідач [PERSON], [INFO], керуючи мотоциклом МТ-10 без номерного знаку, не маючи права керування транспортним засобом, та розвертаючись поза перехрестям не з крайнього лівого положення на проїздній частині, не надав дорогу автомобілю Хюндай Гетз, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, у результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, а автомобіль отримав механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 2124 КУпАП. Відповідно до постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року, яка набрала законної чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.5). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, при цьому постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61.ч.4 ЦПК України). Таким чином, судом встановлена протиправність дій та вина [PERSON] в скоєнні даної ДТП, що не оспорювали в судовому засіданні і відповідачі, а також причинний зв'язок між наявною шкодою і протиправним діянням заподіювача. Положеннями ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридично особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ї завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідач [PERSON] народився [INFO] (а.с.60) та є неповнолітньою особою, яка відповідно до ч.3 ст.33 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до ст.1179 ЦК України. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, а у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьки неповнолітнього відповідача [PERSON] та їм було достовірно відомо, що він керує мотоциклом без документів на зазначений транспортний засіб та за відсутності посвідчення на право керування ним, а мотоцикл для поїздок до місця роботи він використовував з їх дозволу, що в судовому засіданні підтвердили і самі батьки, які вину сина в скоєнні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, не оспорювали. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку №0410/13/13 експертного дослідження щодо оцінки вартості матеріальної шкоди від 07 жовтня 2013 року (а.с.7-38), при проведені якого огляд автомобіля проводився в присутності неповнолітнього [PERSON], його матері [PERSON] (а.с.10,18) та батька [PERSON] (а.с.20), матеріальні збитки заподіяні в результаті ДТП автомобілю Хюндай Гетз, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 22 квітня 2010 року, становлять 15194 гривні 43 копійки. Крім того, позивачем було витрачено 600 гривень на оплату складання такого висновку (а.с.6). В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] заперечували проти визначення саме такого розміру заподіяної шкоди та вважали, що розмір шкоди є меншим, ніж зазначений в даному висновку, але будь-яких доказів на спростування цих обставин не надали, а після роз'яснення судом права на проведення відповідної експертизи за клопотанням відповідачів, від проведення судової експертизи відмовились, а вказане свідчить про те, що відповідачі не скористались своїм правом на доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині відшкодування спричиненої шкоди відповідачем [PERSON] в повному обсязі, в тому числі відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України і в частині витрат по оплаті проведення дослідження для встановлення розміру спричиненої шкоди, в зв'язку з чим з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування спричинених пошкодження автомобіля матеріальних збитків 15194 гривні 43 копійки та 600 гривень витрат по оплаті за проведення експертного дослідження, а витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду в розмірі 229 гривень 40 копійок, а всього - 16023 гривні 83 копійки відмовивши в задоволенні решти позову. З огляду на обов'язок неповнолітньої особи, винної в заподіянні збитків відшкодовувати спричинену шкоду самостійно, то позовні вимоги в частині солідарного стягнення шкоди з усіх відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки батьки неповнолітнього несуть субсидіарну відповідальність. В той же час, в разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі зобов'язані відшкодувати його батьки - [PERSON], [PERSON], обов'язок яких по відшкодуванню шкоди припиняється після досягнення неповнолітнім [PERSON], яким завдано шкоду, повноліття або коли він до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди, відмовивши в задоволенні решти позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial