Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], крім того просить стягувати з відповідачів на користь Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» аліменти на утримання дитини в сумі 407 грн. з кожного, яка підлягає індексації, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який перебуває у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» на повному державному забезпеченні відповідно до розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 20.07.2016 №345. Відповідно до інформації Будинку дитини встановлено, що за час перебування дитини в закладі з 13.06.2016р. по теперішній час мати [PERSON] відвідувала дитину 3 рази (24.07.2016р., 07.08.2016р., 24.08.2016р). Працівники відділу у справах дітей районної адміністрації спільно з працівниками відділу соціальної роботи Личаківського району та працівниками сектору ювенальної превенції Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області систематично здійснювали візити за адресою проживання сім'ї [PERSON] з метою контролю за дотриманням прав дітей, що там зареєстровані, зокрема 16.08.2016р., 21.09.2016., 20.10.2016р., 26.10.2016р., 27.10.2016р. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дітей за вищевказаною адресою від 20.10.2016р. житло розміщене на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнат, житловою площею 26.50кв.м., кухні, коридору, санвузла. Загальна площа помешкання становить 45.70кв.м., кімнати потребували прибирання, провітрювання та ремонту. Працівники відділу у справах дітей неодноразово проводили профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків з [PERSON] та [PERSON] та роз'яснювали про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. Відповідно до листа начальника відділу соціальної роботи Личаківського району від 10.10.2016 р. № 2607-3-53 встановлено, що з сім'єю систематично проводиться профілактична робота щодо потенціалу сім'ї виконання належним чином своїх батьківських обов'язків, ведення здорового способу життя, оформлення пільг та допомоги. Питання позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] було предметом розгляду на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, які відбулися 22.12.2016р. (протокол №25 від 22.12.2016) та 05.01.2017р. (протокол №1 від 05.01.2017р.) З метою з'ясування думки батьків щодо підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, гр. [PERSON] та гр. [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини 22.12.2016р. та 05.01.2017р. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини батьки не прибули, хоча про дату та час засідання були належно повідомлені. Відповідно до висновку Личаківської районної адміністрації, як органу опіки та піклування від 30.01.2017 року № 33-вих-346 Личаківська районна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], у зв'язку із неналежним виконанням батьківських обов'язків. Крім цього, оскільки ст.180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від виконання ними своїх обов'язків, тому вважає, що є підстави для стягнення з кожного з відповідачів на користь Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», де перебуває дитини, аліменти на утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що працівниками органу опіки та піклування вчора було здійснено вихід за місцем реєстрації [PERSON], під час якого встановлено, що профілактичні бесіди жодного результату не дали, поведінка матері не змінилася. З урахуванням наведеного просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що розкаюється у своїй поведінці та на даний час стала на шлях виправлення: ходила до дитини у школу, має намір робити ремонт в квартирі. Визнала, що дитина перебуває в Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» з червня 2016 року та з того часу відповідач відвідувала дитину 5-6 разів. Крім цього, зазначила, що має на утриманні ще 3-х дітей, а також маму-інваліда, яка хворіла епілепсією. В задоволенні позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що відвідував сина до десяти разів. Тиждень часу сам був з дітьми, доглядав та годував їх. На даний час старша донька проживає разом з ним. У квартиру відповідача [PERSON] часто приходять її друзі. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав. Зазначив, що пояснення відповідачів щодо відвідування малолітнього сина не відповідають дійсності, оскільки мати дитини востаннє була в закладі у березні 2017 року, а батько не приходив жодного разу. Крім цього,батьки ніколи не заявляли про намір забрати дитину. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, виконувати інші обов'язки. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Розпорядженням голови ЛРА ЛМР від 20.07.2016 №345 (а.с.14) надано дозвіл на тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] в Будинок №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки на повне державне забезпечення. В судовому засіданні особами, які беруть участь у справі, визнано, що [PERSON] перебуває в КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» з червня 2016 року. З копії акту обстеження умов проживання від 20.10.2016, складеного комісією відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с.17) за адресою реєстрації відповідача [ADDRESS], було встановлено неналежні умови для проживання та виховання і розвитку дитини, проведено бесіду з батьками щодо приведення житла до порядку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з долученого до матеріалів справи висновку органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.01.2017 №33-вих-346 (а.с.37-38) батьки самоусунулись від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прибули, хоча про дату та час засідання були належно повідомлені, незважаючи на неодноразово проведені з відповідачами профілактичні бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків, рекомендації та поради працівників відділу відповідачі не виконують, тому Личаківська районна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON]. Вищенаведене свідчить про те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, самоусунулись від виконання таких по відношенню до сина, не вживають жодних заходів для виконання своїх батьківських обов'язків у будь-який спосіб. Враховуючи наведені вище обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, судом не беруться до уваги заперечення відповідачів проти позову з тих підстав, що вони стали на шлях виправлення, відвідують малолітнього сина, вживають заходів до покращення умов проживання у квартирі, оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не представили. При цьому, відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав суд може вирішити на вимогу позивача або з власної ініціативи. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що регулярного стабільного доходу відповідачі не отримують. Враховуючи вищенаведене, те, що малолітній [PERSON] на даний час перебуває у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», відповідачів позбавлено батьківських прав, разом з тим не звільнено від обов'язку щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з кожного з відповідачів на користь КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 407 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову - 23.03.2017 і до досягнення дитиною повноліття, є підставними та підлягають до задоволення. Разом з тим, оскільки згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, а позивач просить стягувати аліменти саме у твердій грошовій сумі, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Задовольняючи частково позовні вимоги, у відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий слід стягнути в дохід держави у рівних частках з відповідачів у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», в сумі 1280 грн. (640 грн. за звернення до суду із вимогою немайнового характеру + 640 грн. за звернення із вимогою майнового характеру) по 640 грн. з кожного.

Outcome: partial