Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, вона є власникам квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрована позивач, та відповідач. Проте з грудня 2018 року відповідачка не проживає за вищевказаною адресою. При цьому, позивачка змушена сплачувати повністю комунальні послуги та у зв`язку з реєстрацією відповідачки у вказаній квартирі вона позбавлена можливості оформити субсидію. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.01.2020 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. 28.01.2020 р. на адресу суду надійшла відповідь Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідно до якої гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У порядку, передбаченому\~ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про причину своєї неявки суд не повідомила, про дату, місце та час слухання справи була повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Суд розглянув справу в порядку ч.5\~ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~- без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею кв. [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.10.2012 року та договору дарування 2/3 часток квартири від 15.06.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-2157 ,що також підтверджується витягами № 37116068 від 05.05.2015 року, № 39100916 від 15.06.2015 року, № 39102417 від 15.06.2015 року. Відповідно до інформації № 049-13.07-02860 від 01.01.2020 року, наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але фактично не проживає у житловому приміщенні з грудня 2018 року за адресою [ADDRESS] . За загальним правилом (ч.1\~ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою жодним чином не були спростовані доводи даного позову. У відповідності до положень ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник квартири розташованої за адресою\~\~ [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Крім того відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03, п. 41. Пунктом 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя»\~(зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст.33 Конституції\~гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідачка в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивачці здійсненню її права користування та розпорядження належною квартирою, позов підлягає задоволенню, а відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою\~: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved