Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування ліжко-місцем на вул. В.Великого,29 у м.Львові та зобовязати Франківський районний відділ у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], зокрема ліжко-місцем на вул.В.Великого,29 у м.Львові. Свої вимоги мотивують тим, що на території Франківського району м. Львова знаходиться житловий будинок комунальної власності №29 на вул. [PERSON], що перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Магістральне». Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1158 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова будинок №29 по [PERSON] перейшов у власність територіальної громади м.Львова. 26.03.2008 року на підставі наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 124 змінено статус гуртожитку в житловий будинок та укладено договір житлового найму з мешканцями будинку №29 на вул. Володимира Великого у м.Львові. У вказаному будинку зареєстрований без вказання закріпленої житлової площі (ліжко-місце) [PERSON] [INFO]. Однак [PERSON] не проживає за вказано адресою понад шість місяців без поважної причини, що підтверджується відповідними актам ЛКП «Магістральне» від 19.03.2015р. №263, від 23.04.2015р. №335 та 19.10.2015р. №868. У звязку викладеним вважає, що відповідач втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, та підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засідання позовні вимоги не визнали, та пояснили, що у 1988 році [PERSON], як працівнику Львівського залізобетонного заводу №1 був наданий гуртожиток, що по вул. В.Великого,29 у м.Львові, де проживав та був зареєстрований в кімнаті №412. Однак в березні 2008 року [PERSON] захворів та перебував на лікуванні в різних лікувальних закладах. Після виписок з лікувальних закладів [PERSON] продовжував лікування амбулаторно та потребував сторонньої допомоги, а тому з обєктивних причин змушений проживати у родичів у с.Сарнах Яворівського району Львівської області. В серпні 2008 році [PERSON] прибув в гуртожиток для того, щоб взяти з кімнати де проживав, деякі свої речі та потрапити в кімнату не зміг, так як двері та замки були поміняні, а речі не відомо де поділись. Саме з цього моменту [PERSON] стало відомо про те, що гуртожиток перейшов на баланс позивача і саме з цього часу не може проживати, так як проживають інші особи. Про зміну статусу гуртожитку [PERSON] ніхто не повідомляв, договір житлового найму із [PERSON] не укладався та останній з цього приводу сам не звертався, оскільки постійно лікувався являється інвалідом І групи. Вважають, що [PERSON] має всі прав на користування ліжко-місцем на вул. В.Великого,29 у м.Львові, а тому просять у позові відмовити за безпідставністю. Представник Франківського районного відділу у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, яку отримано 21.10.2016 року та з якої видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на території Франківського району м. Львова знаходиться житловий будинок комунальної власності №29 на вул. [PERSON], що перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Магістральне». Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1158 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова будинок №29 по [PERSON] перейшов у власність територіальної громади м.Львова. 26.03.2008 року на підставі наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 124 змінено статус гуртожитку в житловий будинок та укладено договір житлового найму з мешканцями будинку №29 на вул. Володимира Великого у м.Львові. У вказаному будинку зареєстрований без вказання закріпленої житлової площі (ліжко-місце) [PERSON] [INFO], що вбачається із даних його паспорта та довідки №1530 від 16.03.2016 року виданої ЛКП «Магістральне». Як вбачається актів від 19.03.2015р. №263, від 23.04.2015р. №335 та 19.10.2015р. №868 виданих ЛКП «Магістральне» відповідач [PERSON] не проживає тривалий час за адресою: м. Львів, вул. В.Великого,29. Вказаний факт підтверджують сусіди з квартир №33, №11, №10, №31, №30 вказаного будинку. З 2008 року, безперервно по нинішній час в квартирі за адресою: м. Львів, вул. В.Великого,29 не проживає, участі в оплаті утримання квартири та комунальних послуг не бере, та по нинішній час мешкає у житловому приміщенні, за адресою: с.Сарнах Яворівського району Львівської області, що самим відповідачем не заперечується. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», від 11.12.2003 р., визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Виходячи з положень\~Конституції України\~про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживає в цьому житловому приміщені, так і для відмови в цьому. Крім цього, Конституцією України закріплено право на житло. Таке право є безумовним. Зокрема у ст.47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі понад шість місяців судом не встановлено. Заяви до наймодавця Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про продовження цього строку [PERSON] не подавались, що ним не заперечується. Таким чином, [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], що належить до державного житлового фонду більше шести місяців без поважних причин. Покликання [PERSON] та його представника на відсутність за місцем реєстрації у зв'язку з його лікуванням в різних лікувальних закладах, та потребую сторонньої допомоги після лікування, не може прийматись до уваги, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами неможливість користування спірним приміщенням за умовами і характером його хвороби. Крім цього, суд не бере до уваги покликання [PERSON] та його представника на те, що [PERSON] чинилися перешкоди в користуванні житлом, оскільки такі нічим не підтверджені, натомість судом було встановлено, що останній добровільно залишив спірне житло. При цьому, суд вважає, що відповідач [PERSON] та його представника. заперечення по даній справі є необґрунтовані, оскільки вони не надали належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що відповідач позбавився права користування спірним приміщенням, добровільно залишивши його та здійснив дії, направлені на припинення права користування ним вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення учасників процесу, наданих в судовому засіданні доказів, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідач не проживаює у спірній квартирі понад шестимісячний строк без поважних причин, втратив право на користування нею, а тому позов слід задоволити.

Outcome: approved