Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про навчання, мотивуючи тим, що 11.09.2014 року, на підставі наказу від 29.07.2014 року №107-з, між Херсонським державним університетом та [PERSON] було укладено договір №443937 про навчання. Згідно з умовами договору позивач є виконавцем, а відповідач є замовником освітньої послуги. Датою початку дії договору є дата зарахування особи на навчання, тобто 01.09.2014 року. Відповідно до умов договору Херсонський державний університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати здійснити навчання освітня послуга, на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст», за напрямком підготовки «Історія», надати відповідачу освітню послугу на рівні державних стандартів освіти (пункт 2.1 договору), видати відповідачу документ про освіту державного зразка при умові успішного виконання відповідачем навчального плану пункт 2.3 договору). У свою чергу відповідач вносить оплату за навчання щомісяця відповідно до п.4.4 договору. Проте оплата за навчання у термін з жовтня 2014 року по лютий 2015 року відповідачем не здійснювалась. У результаті чого утворився борг, який складає 4375,89 грн. Наказом від 06.02.2015 року №45-з відповідача було відраховано за академічну неуспішність з 06.02.2015 року. У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача борг за навчання в розмірі 4375,89 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. від 01.06.2017 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2017 року по справі №766/6996/17 позовні вимоги Херсонського державного університету задоволені та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором про навчання в сумі 4375,89 гривень та судові витрати. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. від 11.05.2019 року заочне рішення скасовано та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, оскільки освітня послуга відповідачу не надавалася то відсутні підстави для стягнення боргу за навчання. Також зазначив, що відповідач не сплачував за навчання та не навчався, оскільки не було фінансової можливості. З заявами про розірвання договору не звертався. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.09.2014 року, на підставі наказу від 29.07.2014 року №107-з, між Херсонським державним університетом та [PERSON] було укладено договір №443937 про навчання. Згідно з умовами договору позивач є виконавцем, а відповідач є замовником освітньої послуги. Датою початку дії договору є дата зарахування особи на навчання, тобто 01.09.2014 року. Відповідно до умов договору Херсонський державний університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати здійснити навчання освітня послуга, на заочній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст», за напрямком підготовки «Історія», надати відповідачу освітню послугу на рівні державних стандартів освіти (пункт 2.1 договору), видати відповідачу документ про освіту державного зразка при умові успішного виконання відповідачем навчального плану пункт 2.3 договору). У свою чергу відповідач вносить оплату за навчання щомісяця відповідно до п.4.4 договору. Згідно з пунктом 4.2 договору загальна вартість освітньої послуги становить 8450,00 грн за кожний навчальний рік. У відповідності до пункту 4.4 договору замовник вносить плату щомісяця до 20 числа місяця, що передує звітному 1056,25 грн., шляхом перерахування суми оплати за навчання на рахунок Університету через будь-яку банківську установу. Замовник вносить першу оплату за навчання після видання наказу про зарахування до числа студентів, але не пізніше 10 вересня поточного навчального року. Датою платежу вважається відмітка банку на платіжному документі про зарахування коштів. Відповідно до пункту 7.1. Договору «Дія Договору припиняється у разі відрахування студента з навчального закладу згідно із законодавством». Таким чином дія Договору припинилася 06.02.2015 року. Проте, оплата за навчання у термін з жовтня 2014 року по лютий 2015 року відповідачем не здійснювалась. У результаті чого утворився борг, який складає 4375,89 грн. Наказом від 06.02.2015 року №45-з відповідача було відраховано за академічну неуспішність з 06.02.2015 року. З довідки №63/47 від 23.03.2017 року, виданої Херсонським державним університетом встановлено, що [PERSON] був зарахований студентом заочної форми навчання за кошти фізичних або юридичних осіб на спеціальність «Історія» Херсонського державного університету з 01.09.2014 року (наказ №107-з від 29.07.2014 р.). Відрахований зі складу студентів заочної форми навчання за академічну неуспішність з 06.02.2015 року (наказ №45-з від 06.02.2015 року). Відповідно до\~довідки-розрахунку\~№874\~від 14.03.2017\~року,\~виданої Херсонським\~державним університетом\~встановлено,\~що [PERSON] \~було зараховано\~згідно наказу\~№107-з\~від 29.07.2014\~року навчання\~на факультеті\~психології,\~історії та\~соціології за\~кошти юридичних\~і фізичних\~осіб та\~був відрахований\~згідно наказу\~№45-з\~від 06.02.2015\~року з\~06.02.2015\~року. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 4375,89 грн. Сума, яку щомісячно повинен був сплачувати боржник за навчання 1056,25 грн. Сума, яку сплатив 0,00 грн. Дата останнього платежу: оплата не надходила. Період за який сплата не здійснювалася: жовтень грудень 2014 рр., січень лютий 2015 рр. Сума заборгованості помісячно: жовтень 1056,25 грн.; листопад 1056,25 грн.; грудень 1056,25 грн.; січень 1056,25 грн. лютий 150,89 грн. Загальна сума заборгованості за навчання складає 4375,89 грн. З метою досудового вирішення спору 02.03.2016 року на адресу відповідача надіслано претензію, однак, кошти на розрахунковий рахунок позивача не надходили. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вимогами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз досліджених судом доказів, наданих сторонами, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог на предмет існування заборгованості відповідача перед позивачем. В ході розгляду справи відповідач підтвердив, що не відвідував заняття, оплату за навчання за жовтень 2014 року по лютий 2015 року не здійснював, разом з тим доказів на спростування обставин заявленого позову щодо належного виконання умов договору №443937 від 11.09.2014 року суду не надав. За викладених обставин, судом встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані, а розрахунки доведені позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за навчання у розмірі 4375,89 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно платіжного доручення №468 від 07.04.2017 року позивачем сплачено 1600,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved