Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, в котрій вказано, що 24 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання отримала у борг 1 000 (одну тисячу) доларів США та зобов`язалася повернути борг до 24 жовтня 2016 року на умовах, встановлених цим договором. Крім того, цим же договором відповідачка зобов`язалася сплачувати 10 відсотків щомісячно від зазначеної суми. Однак, у встановлений строк відповідачка взяті на себе боргові зобов`язання не виконала. При неодноразовому зверненні позивача до відповідачки з питанням повернути отримані нею кошти, остання кожного разу тільки запевляла позивача про повернення коштів найближчим часом, аргументуючи це тим, що на даний час у неї відсутні кошти. Розпискою від 20 травня 2019 року [PERSON] прохала продовжити їй строк дії договору та зобов`язавалася виплачувати борг з 01 червня 2019 року. Таким чином, відповідачка порушила свої зобов`язання за договором позики, унаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 24.10.2019 року курс Національного Банку України за один долар США складає 24,89 гривень. Договором позики від 24 травня 2016 року було визначено щомісячний відсоток за користування коштами у вигляді 10 % від позиченої суми 1 000 доларів США, що станом на 24 жовтня 2019 року за 41 місяць прострочення становить 102 049 грн. (24 890 (1 000 доларів США х 24,89) х 10 % х 41 міс.). Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідачки 24 890 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто) гривень боргу за договором позики та 102 049 (сто дві тисячі сорок дев`ять) гривень з врахуванням 10 % за користування коштами за договором позики. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні визнала позов частково, надала відзив на позов та зазначила, що вона позичила у позивача згідно договору позики від 24.05.2016 року 1 000 доларів США з оплатою щомісячно відсотків у розмірі 10 % від суми позики, з яких вона повернула дружині позивача у листопаді 2017 року - 100 доларів США, 23.12.2017 року - 200 грн., 27.12.2017 року - 2 600 грн., у березні 2018 року - 100 доларів США, 16.04.2019 року - 2 994 грн., у червні 2019 року - 50 доларів США, у липні 2019 року - 100 доларів США, у серпні 2019 року - 2 700 грн., у вересні 2019 року - 100 доларів США, у жовтні 2019 року - 100 доларів США. Отже, на даний час нею було погашено борг в сумі 22 183 грн. 50 коп. Оскільки сума боргу становить 1 600 доларів США (39 824 грн.) - 22 183,5 грн. + 17 640,5 грн.. Оскільки зі спливом строку, на який надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 25.10.2016 року позивач не міг нараховувати такі проценти. Крім того, зазначила, що її чоловік [PERSON] , 1960 року народження, знаходиться на обліку у лікарів терапевта та онколога. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні з копії договору позики, копії паспорта (а.с.6-.8) встановлено, що 24.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання отримала у борг 1 000 (одну тисячу) доларів США та зобов`язалася повернути борг до 24 жовтня 2016 року на умовах, встановлених цим договором. З копії розписки від 20 травня 2019 року (а.с. 9) вбачається, що [PERSON] прохала продовжити їй строк дії договору та зобов`язувалася виплачувати борг з 01 червня 2019 року. Підставою для звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що в обумовлений домовленістю строк відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення 1 000 доларів США та 10 % щомісячних за користування коштами від позиченої суми. Станом на 24.10.2019 року курс Національного Банку України за один долар США складає 24,89 гривень, то сума основного боргу згідно боргової розписки (1 000 доларів США становить 24 890 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто) гривень (а.с. 10-11). Договором позики від 20 травня 2019 року було визначено щомісячний відсоток за користування коштами у вигляді 10 % від позиченої суми 1 000 доларів США, що станом на 24 жовтня 2019 року за 41 місяць прострочення становить 102 049 грн. (24 890 грн. (1 000 доларів США * 24,89) *10 % * 41 міс.). Дані договори відповідачкою не оскаржувалися. З копій квитанцій (а.с. 22-24) вбачається, що [PERSON] на картку [PERSON] перевела 23.12.2017 року - 200,00 грн., 27.12.2017 року - 2 600,00 грн., 16.04.2019 року - 2 994 грн.. З довідок № 146 від 12.03.2020 року, № 137 від 10.03.2020 року (а.с. 32-33) вбачається, що [PERSON] , 1960 року народження, знаходиться на обліку у лікарів терапевта та онколога та потребує постійного медикаментозного лікування.Проте, докази, що дана особа є членом сім`ї чи родичем позивачки, відсутні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України позикодавець передає другій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Враховуючи вище викладене, а також те, що відповідачка не заперечувала, того факту, що отримала та зобов`язувалася повернути позивачу кошти визначені в договорі позики з відповідними відсотками, зазначеними як в договорі позики так і позові. Крім цього, пояснення позивачки з того приводу, що вона частково повернула кошти позивачу по справі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки договір позики укладався саме з позивачем по справі, та в судовому засіданні не встановлено, що кошти, які згідно договору позики надавались відповідачці належали дружині чи то іншим родичам позивача, як і відсутні докази в матеріалах справи з приводи даних обставин. Відповідачка в судовому засіданні зазначала, що повертала кошти за вказаним договором позики, згідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи, дружині позивача, проте в матеріалах справи відсутні докази того, що саме особа, яка зазначена в даних квитанціях є дружиною позивача по справі. При цьому, позивач стверджував у судовому засідання, що йому не були повернуті кошти згідно договору позики відповідачкою, та і сама відповідачка не заперечувала того факту, що особисто позивачу не повертала кошти відповідно до даного договору позики. При цьому, надані докази відповідачкою, щодо хворбливого стану [PERSON] , проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказана особа є членом сім`ї чи родичем відповідачки по справі. Таким чином, враховуючи вище викладене, а також те, що в судовому засіданні не здобуто доказів повернення позивачу відповідачкою отриманих коштів згідно договору позики, та відповідачка не заперечувала того факту, що отримала кошти згідно договору позики, то позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved