Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду посилаючись на те, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року мої позовні вимоги про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] забор\-гованості в розмірі 520 000 грн. 00 коп. та судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп. задоволені в повному обсязі. На підставі виконавчих листів № 191/4188/14-ц від 18 травня 2015 року, виданих Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було відкрито зведене виконавче про\-вадження ЄДРВП № 47704206. З метою забезпечення позову у цивільній справі № 191/2507/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області постановив ухвалу від 23 липня 2014 року про накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. 13 серпня 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Синельни\-ківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області виніс постанову про накладення арешту на все майно, що належить [PERSON], та заборону здійс\-нення відчуження будь-якого майна, яке їй належить. 13 серпня 2014 року реєстраційна служба Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області внесла в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження всього нерухомого майна, що належить [PERSON] (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 15114389 від 13.08.2014 року). В рамках зведеного виконавчого провадження ЄДРВП № 47704206 на реалізацію було вияв\-лено нерухоме майно, що належить [PERSON], а саме: *земельна ділянка площею 0, 0343 га, [NUMBER] від 20 травня 2015 року, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS]; *земельна ділянка площею 0. 0619 га, [NUMBER] від 20 травня 2015 року, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS]; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою. [ADDRESS] 20 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Відділу державної виконавчої служби Синельниківськогі міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області в порядку статей 62, 66 Закон; України «Про виконавче провадження» із заявою про виконання виконавчої дії, а саме: реалізувати зазначені об'єкти нерухомого майна, що належать боржникові [PERSON] на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів через спеціалізовані організації з прилюдних торгів. 27 січня 2016 року позивач отримав письмову відповідь від ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції (вих. № 205 ) про відмову у реалізації вказаних об'єктів нерухомого майна. Вважає, що дане рішення ВДВС Синельниківського МУЮ Дніпропетровської області є незаконним з наступних підстав. На обґрунтування свого рішення відповідач посилався на частини 1 і 2 ст. 63 Закону України « Про виконавче провадження » та зазначав, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. В той же час, згідно з ч. 2, 3 ст. 135 ЗК України звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них ( оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються державним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України « Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей підготовки до проведення та проведення земельних торгів, визначених цим Кодексом. Відповідач наполягав на тому, що при зверненні стягнення на нерухоме майно , в тому числі на земельну ділянку, слід керуватися насамперед імперативними нормами Закону України «Про виконавче провадження», тобто, відповідач згідний з тем, що цей Закон має пріоритетне значення при зверненні стягнення на нерухоме майно боржника. Посилання відповідача на те, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника проводиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна- є в даному випадку безпідставним і незаконним. Так, виконавчий лист, виданий Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості в розмірі 520 000 грн. 00 коп. від 09 квітня 2015 року, був пред'явлений позивачем до виконання 18 травня 2015 року та відкрите виконавче провадження № 47622163. Під час здійснення виконавчих дій державний виконавець не встановив наявність у боржника [PERSON] грошових коші або будь-якого рухомого майна, достатніх для задоволення вимог стягувача. Звернення стягнення на автомобіль боржника було б недостатнім для виконання рішення суду. Так, автомобіль PEUGEOT 405, власником якого є боржник [PERSON], коштує на авто ринку України до 57 000 грн., яких явно недостатньо для задоволення вимог [PERSON] у розмірі 520 000 грн. 00 коп. Факт того, що з травня 2015 року до лютого 2016 року автомобіль не був реалізований, свідчить про неможливість звернення стягнення на нього. Тому, можливі посилання відповідача на наявність у боржника рухомого майна не може служити законною підставою для відмови у зверненні стягнення на нерухоме майно боржника. Посилання відповідача на ст. 120 Земельного кодексу України про перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, які розташовані на цій земельній ділянці, в даному випадку не можуть бути прийняті до уваги тому, і згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. На підставі ст. 126 Земельного кодексу Україні право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідач у своїй відповіді зазначив, що згідно інформаційної довідки, наданої Управлінням Держземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, № 3012-010/3 в Книзі запи\-сів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території м. Синель\-никове за боржником [PERSON] зареєстровані зазначені земельні ділянки. Тому, власником спірної земельної ділянки є не ТОВ «Голд Аеро Пром», до якого перейшло право власності на нежитлову будівлю, а боржник [PERSON] До того ж, питання про законність оформлення права власності на нежитлову будівлю за ТОВ «Голд Аеро Пром» в даний час розглядається Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області у цивільній справі № 191/3828/15-ц за позовом [PERSON] до відділу реєстрації речових прав Синельниківського міськрайонного управляння юстиції Дніпропетровської області про визнання незаконними рішення та дій державного реєстратора, про скасування свідоцтва про право власності та рішення про дер\-жавну реєстрацію прав та їх обтяжень. Посилання відповідача на обмеження, визначені підпунктом «б» пункту 15 Розділу X Земель\-ного кодексу України, є неналежними та незаконними, оскільки ця норма права стосується зе\-мельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарно\-го сільськогосподарського виробництва, паїв тощо, і не стосуються земельних ділянок, виділе\-них для будівництва та обслуговування жилих будинків. Посилання відповідача на Наказ Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року, № 656/5 « Про проведення експерименту із запровадженням порядку реалізації арештованого май\-на шляхом проведення електронних торгів» ( надалі - Наказ), на підставі якого відповідач зробив невірний висновок про неможливість реалізації земельних ділянок, є помилковим, незаконним і таким, що не може бути прийняте до уваги з огляду на наступне: Наказ визначає порядок реалізації будь-якого нерухомого майна, окрім земельних ділянок. Це означає, що порядок реалізації земельних ділянок по колишньому визначається За\-коном України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, № 606-ХІУ (із змінами, внесеними згідно із Законами від 30 червня 1999 року, № 783-ХІУ до 23 грудня 2015 року, № 901-УІІІ), який не був скасований у встановленому порядку, в нього не вносились зміни стосов\-но порядку реалізації земельних ділянок, і який досі є чинним і підлягає безумовному виконанню на всієї території України всіма органами державної влади ,в тому числі, і державною виконав\-чою службою, державним підприємством «Сетам». Відповідно до положень ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта Закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Тому, якщо Наказ не передбачає реалізацію земельних ділянок, то така реалізація повинна здійснюватися відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». На думку позивача- твердження відповідача про те, що на теперішній час реалізація арештованого державними виконавцями майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусової реалізації в межах виконавчого провадження, здійснюється виключно шляхом проведення електронних торгів, є законними, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» Верховна Рада України не скасовувала, не змінювала, не доповнювала, а Закони України мають вищу юридичну силу стосовно наказів Міністерства. Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» на майно, зазначене у Додатку до цього Закону, не допускається звернення стягнення за виконавчими документами. Перелік к на, на яке не допускається звернення стягнення за виконавчими документами, є вичерпаним розширеному тлумаченню не підлягає. В цьому переліку відсутні земельні ділянки, які май цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку. Крім того, відповідно до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Тому, посилання відповідача на існування якогось Наказу, який, нібито звільнює його від свого конституційного та законного обов'язку виконувати судове рішення, є незаконним і тягне за собою дисциплінарну та кримінальну відповідальність. Порядок звернення стягнення на майно боржника визначений в Главі 6 Закону України « Про виконавче провадження» . У зв'язку з викладеним позивач вважає, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність в частині не звернення стягнення на інше майно боржника. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 52 Закону у разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. Станом на 01 січня 2016 року згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в Україні складає 1 378 грн. 00 коп., а десять розмірів мінімальної заробітної плати складає 13 780 грн. 00 коп. Таким чином, сума заборгованості, яка під\-лягає стягненню з боржника [PERSON] більш ніж в десять разів перевищує розмір мінімаль\-ної заробітної плати. Тому, закон не встановлює заборон звернення стягнення на земельні ділянки та жилий буди\-нок боржника [PERSON] Але, державний виконавець на порушення вимог ч. 5 ст. 52 Закону не звернув стягнення на інше майно [PERSON], в тому числі і на земельні ділянки та жилий будинок. Більш того, відповідач намагався переконати позивача в тому, що арештоване нерухоме майно у вигляді земельних ділянок та жилого будинку не підлягають реалізації на підставі Наказу . Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обі\-гу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Закон не передбачає реаліза\-цію арештованого майна боржника шляхом проведення електронних торгів. Тому, посилання відповідача на положення Наказу є незаконними. Згідно вимогам ч. 1 ст. 63 Закону звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділян\-ку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від бу\-динку земельну ділянку, інше приміщення, що належить боржнику. В останню чергу звертаєть\-ся стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Таким чином, ще станом на 18 серпня 2015 року державний виконавець повинен був переда\-ти на реалізацію земельну ділянку площею 0, 0619 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить боржнику [PERSON] на праві особистої власності. Відмова відповідача від звернення стягнення на цей об'єкт нерухомого майна є незаконною і необґрунтованою. У зв'язку з тим, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] за зведеним виконавчим провадженням № ЄДРВП 47704206, складає більш ніж 1 591 611 грн. 12 коп. (без урахуванням витрат на проведення виконавчих дій), а вартість земельної ділянки пло\-щею 0, 0619 га значно нижче цієї суми, також державний виконавець повинен був ще 18 серпня 2015 року передати на реалізацію земельну ділянку площею 0, 0343 га та жилий буд які розташовані за адресою: [ADDRESS], які належать [PERSON] на праві особистої власності, оскільки згідно вимогам ч. 6і Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних організацією і проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконав провадження. Відмова відповідача від реалізації зазначеного арештованого нерухомого майна боржника [PERSON] порушує мої законні права та інтереси стягувана у виконавчому проваджені. Позивач обґрунтував своє звернення до суду положеннями ст.ст.15,16 ЦК України. Також, позивач зазначив, що відповідь ВДВС про прийняття рішення про відмову у передачі арештованого нерухомо майна на реалізацію він отримав 27 січня 2016 року. Встановлений законом десятиденний строк оскарження цього рішення у суді закінчується 06 лютого 2016 року, але, ця дата випадала на вихідний день - суботу, тому позивач звернувся з позовом до суду 08.02.2016 року. Просив суд: рішення Відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області в особі в.о. начальника цього відділу Муштат Т.О. 27 січня 2016 року (вих. № 205) про відмову у передачі на реалізацію арештованого нерухомо\-го майна, що належить [PERSON] - визнати незаконним; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області передати на реалізацію до Державного підприємства «Сетам», а Державне підприємство «Сетам» (код ЄРДПОУ 39958500 ) реалізувати шляхом продажу на прилюдних торгах або на аукціоні відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» арештоване нерухоме майно, що належить [PERSON] на праві особистої власності, а саме: земельну ділянку площею 0, 0343 га, [NUMBER] від 20 травня 2015 року, кадастровий но\-мер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], вартість якої визначена СОД у розмірі 52 990 грн. 00 коп.; земельну ділянку площею 0, 0619 га, [NUMBER] від 20 травня 2015 року, кадастровий но\-мер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], вартість якої визначена СОД у розмірі 95 000 грн. 00 коп.; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартість якого визначена СОД у розмірі 593 123 грн. 00 коп.; стягнути на користь позивача з відповідача Відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області судовий збір та інші витрати, пов'язані з розглядом даної справи . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити на підставах, які зазначені в позовній заяві. Відповідач Відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи; свої заперечення не надав, представника для участі в судовому засіданні не направив. Відповідач Державне підприємство « Сетам» про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; направив на адресу суду заперечення на позов, просив розглядати справу за відсутності представника і в задоволенні позову відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю. Судом було ухвалено про проведення судового розгляду за відсутності відповідачів ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області і Державного підприємства « Сетам». Суд вислухав пояснення позивача та його представника за довіреністю, дослідив матеріали справи. Судом встановлено, що 18 травня 2015 року позивач [PERSON] подав до виконання та виконавчий лист, виданий Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості в розмірі 520 000 грн. 00 коп. від 09 квітня 2015 року. Відповідачем було відкрите виконавче провадження № 47622163 ( а.с.15,16,18). На виконанні ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області перебуває зведене виконавче провадження № ЄДРВП 47704206 ( а.с.18). Позивач [PERSON] 20.01.2016 р. звертався до відповідача ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області з клопотанням про виконання виконавчої дії ( а.с.7). У зв'язку з цим зверненням відповідач ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області надіслав на адресу позивача лист №205 від 27.01.2016 року в якому стягувачу ( позивачу [PERSON].) роз'яснювався порядок проведення виконавчих дій щодо реалізації нерухомого майна. При вирішенні цього спору суд враховує те, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги ст.15,16 ЦК України , які визначають загальний порядок і способи судового захисту особи, яка вважає, що її законні інтереси і права порушені, невизнані або оспорені. Дійсно, ч. 1ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України визначає, що способом захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб ( п.10 ч.2 ст.16 ЦК України). Однак, дослідивши обставини справи та письмові докази, які надані позивачем на їх підтвердження суд приходить до висновку, що рішення ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області №205 від 27.01.2016 року, яке позивач просить визнати незаконним- не є рішенням органу державної влади, в розумінні норм ЦК України, оскільки зазначений документ не є підставою для виникнення будь-яких прав та обов'язків сторін виконавчого провадження, в тому числі, позивача. Крім того, ухвалюючи рішення у справі суд приходить до висновку, що згідно з ч. 4 ст. 82 Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення може бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які долучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень. Так, відповідно до статті 383 ЦПК України- сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до статті 384 ЦПК України- скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби ( ч.1 ст.384 ЦПК України). Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ ( ч.2 ст.384 ЦПК України). Таким чином, законом встановлений окремий процесуальний порядок оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення. Отже, позивач звернувся за захистом своїх процесуальних прав сторони виконавчого провадження у невстановлений законом спосіб, а саме шляхом подання позовної заяви. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в позовних вимогах [PERSON] в повному обсязі. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову у зв'язку з недотриманням позивачем порядку звернення до суду, то питання щодо обґрунтованості або безпідставності рішень, дій, бездіяльності відповідача -при розгляді даної справи судом не обговорюється. Питання щодо судових витрат вирішено відповідно до ст.88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed