Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: За життя [PERSON], на підставі запису в погосподарській книзі № 39, особовий рахунок [NUMBER], Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, належав житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], 1897 року забудови, що встановлено судом зі змісту довідки Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 09.12.2013 року № 5599. За життя [PERSON] 26.11.2007 року склав заповіт, яким усе своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось, заповів [PERSON] Згідно посвідчувального напису секретаря Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від [INFO] цей заповіт не змінювався і не відмінювався. [INFO] [PERSON] помер, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 01.04.2010 року виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис про смерть № 28. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За наявності заповіту, який не скасований та не змінений, суд вважає, що спадкування має здійснюватись за заповітом а не за законом. [PERSON] є єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28676705 від 12.11.2011 року), і отримав свідоцтво про право на частину спадщини, від 12.11.2011 року, що видане державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано у реєстрі за № 1-877. Законом України «Про нотаріат» не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, в зв'язку із чим позивач тільки в судовому порядку має можливість захисту свого права та законного інтересу. Саме з такої підстави нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (частину квартири) за законом, що встановлено зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.05.2014 року. До правовідносин успадкування спадщини, що залишилось після смерті [PERSON], суд застосовує положення Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Законодавцем в нормі ст. 1219 ЦК України визначений перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Цей перелік складають ті права і обов'язки, які нерозривно пов'язані з особою. В силу положення ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку домоволодіння, що за життя належала спадкодавцеві, оскільк за життя спадкодавець своє право не встиг зареєструвати в установленому законом порядку. Зі змісту п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004 року, вбачається, що підтвердженням приналежності будинку на праві власності може бути, серед іншого, свідоцтво про право власності. Аналі змісту положення цього нормативно- правового акту дозволяє суду дійти до висновку, що право власності спадкодавця підтверджено відповідним документом, що визнавався державою, на час виникнення такого права, як документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Суд звертає увагу, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно -це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Суд дійшов до висновку, що за життя у [PERSON] за життя виникло речове право на спірне домоволодіння, і таке право може бути успадковано спадкоємцем. Таким чином, суд знаходить повністю обгрунтованими вимоги позову, в зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved