Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього сум боргу за договором позики у розмірі 5422,00 гривень та штрафні санкції у розмірі 20 169,84 гривень, посилаючись на те, що 10 листопада 2013 року, за договором позики він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5422,00 гривень, на підтвердження чого відповідачка написала розписку. Відповідно до п.2.1 договору позики, відповідачка зобов'язана була повернути передану їй грошову суму через один місяць, тобто до 11.12.2013 року. Але, відповідачка умов договору не виконала, позику не повернула в строк, в результаті чого виникли штрафні санкції в сумі 20169,84 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві та зазначив про те, що відповідачка умови договору позики не виконала належним чином, в результаті чого за нею рахується заборгованість в сумі 5422,00 гривень та штрафні санкції у розмірі 20169,84 гривень. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 10.11.2013 року сторони по справі уклали договір позики, предметом якого є грошові кошти в розмірі п'ять тисяч чотириста двадцять дві гривні (а.с.3). Відповідно до п.2.1 договору позики, відповідачка зобов'язана була повернути передану їй грошову суму через один місяць, тобто до 11.12.2013 року. Статтями 525 - 527 ЦК України передбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] неналежним чином не виконала умови договору позики і до цього часу не повернула позивачу позику, прострочивши виконання грошового зобов'язання. В результаті чого за відповідачкою рахується заборгованість в сумі 5422,00 гривень та штрафні санкції у розмірі 20169,84 гривень. Позивач вчинив всі можливі способи повернення позики, а саме, надсилав відповідачці вимогу про повернення боргу, але вони виявилися марними, оскільки позивачка не повернула суму позики (а.с.8-10). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.4.1 Договору позики, у випадку прострочення повернення суми позики Позичальник зобов'язується виплатити Позикодавцеві штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості, яка залишилася неповернутою за кожен день прострочення. 5422 гривень х 2% = 108,44 гривень - штраф за один день прострочення, період прострочення з 12.11.2013 року по 16.05.2014 року складає 186 днів. Станом на 16.05.2014 року штрафні санкції за договором позики складають 20169,84 гривень (186 днів х 108,44 гривень). Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, заборгованості у сумі 5422,00 гривень та штрафні санкції у розмірі 20169,84 гривень. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 255,92 гривень.

Outcome: approved