Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третьої особи про поновлення на посаді сторожа в КВП «Енергомонтаж», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Позов мотивує тим, що з 13.05.2011 року працював на посаді охоронця у КВП «Енергомонтаж». 06.05.2016 року його було звільнено за прогул без поважних причин. В вказаним рішенням не погоджується, оскільки з наказом про звільнення його ознайомлено лише 24.06.2016 року, копії наказу йому вручено не було. Також, не погоджується із формулюванням причини звільнення, оскільки він не вийшов на роботу з поважних причин, так як з 21.09.2015 року відповідач припинив діяльність на будівельному майданчик за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Наварія, вул. Львівська, 1. З того часу фактично припинилась робота позивача, як і контакти з адміністрацією відповідача. У зв'язку із заборгованістю по заробітній платі позивач намагався зв'язатись із відповідачем, з'являвся за вказаними адресами відповідача, проте такого не виявив. Згодом, тривалий час перебував на лікуванні, що також відповідачем не враховано. Також звільнення здійснено без попередньої згоди профспілкової організації. Таким чином, оскільки його трудові права порушені, змушений звернутись до суду. Також, у зв'язку із незавершеними трудовими відносинами із відповідачем, зокрема відсутністю трудової книжки, позивачу неодноразово відмовляли у прийнятті на роботу, що позбавляло його можливості заробляти кошти на проживання та утримання дитини. Вказані обставини спричинили йому значну моральну шкоду, тому просить стягнути її з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просять позов задоволити. Представники відповідача проти позову заперечили, зазначили, що позов є безпідставними. Так, представники відповідача неодноразово звертались до позивача для врегулювання питань праці, проте такий на виклики не з'являвся. Не заперечила, що існує можливість описки в адресі нового робочого місця у одному із листів, проте його неодноразово повідомляли про адресу, куди йому необхідно було з'явитись. Тому, у зв'язку із прогулом без поважної причини його було звільнено. У зв'язку із неявкою позивача, адміністрації не мала можливості встановити обставини та причини неявки, позивач в телефонному режимі зазначав, що не з'являється на роботу у зв'язку із заборгованістю у заробітній платі, відсутністю коштів для добирання. В період лікування також повідомляв про дані обставини лише по телефону, документів на підтвердження відповідачу не надав. Офіційною адресою підприємства є м. Львів, вул. Архипенка, 11/15, яка є квартирою. 22.01.2016 на адресу позивача його було повідомлено про зміну істотних умов праці та про перенесення робочого місця на вул. Зелена, 269 А у м. Львові. Третя особа Ногас А.П. в судові засідання за викликом не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подав. Подав до суду заперечення на позов, просить в задоволенні позову відмовити з наведених у заяві підстав. А тому, враховуючи пояснення представників КВП «Енергомонтаж», директором якого є третя особа, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 13.05.2011 року перебував у трудових відносинах з КВП «Енергомонтаж», що стверджується копією наказу від 13.05.2011 року (а.с.117), працюючи на посаді сторожа. Сторонами в судовому засіданні визнано, що робочим місцем [PERSON] в період перебування на посаді сторожа був об'єкт за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Наварія, вул. Львівська, 1, як і факт припинення проведення підприємством робіт на вказаній ділянці, що стверджується зокрема і листами відповідача. Відповідачі в частині вказаних доводів заперечень не заявили, як і письмових доказів для спростування. Як вбачається із долучених до матеріалів справи доповідних записок та відповідних актів, працівниками КВП «Енергомонтаж» було засвідчено відсутність [PERSON] на робочому місці та на підприємстві. Також зазначено, що причин не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 60-65, 95-111, ). Як вбачається з копії наказу №5-К від 06.05.2016 року [PERSON] 06.05.2016 року було звільнено у зв'язку із прогулом без поважних причин відповідно до п.4 ст.49 КзПП (а.с.). З вказаним наказом позивач був ознайомлений 24.06.2016 року. Відповідно до положень п.4 ст.40 КзПП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається із протоколу загальних зборів профспілкової організації КВП «Енергомонтаж» №1 від 03.03.2014 року (а.с.135), профспілкова організація припинила діяльність у зв'язку із саморозпуском. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.43-1 КзПП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку, зокрема, звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. Таким чином, в частині вказаних доводів суд погоджується із позицією представників відповідача, оскільки судом встановлено, що на час звільнення позивача профспілкова організація КВП «Енергомонтаж» припинила свою діяльність. Разом з тим, як вбачається із копій повідомлень (а.с.150,), таким відповідач повідомляв позивача про необхідність з'явитись на робочому місці за адресою м. Львів, вул. Зелена, 296 «а» де знаходяться складські приміщення в робочий час. В листі також зазначається про скорочення посади сторожа, відсутності інших робочих місць, про тимчасове перенесення робочого місця, та необхідність з наступного дня з'явитись за вказаною адресою. Разом з тим, суду не представлено доказів отримання такого позивачем, як і повідомлень про неявку на робоче місце (а.с.151-152). Копія журналу реєстрації вхідної кореспонденції не є належним доказом отримання позивачем поштової кореспонденції. Як вбачається із копії попередження про скорочення штату працівників (а.с.153), така позивачу не вручалась. Як вбачається із копій повідомлень (а.с.143, 146), позивача повідомляли про необхідність з'явитись за адресою м. Львів, вул. Зелена, 269 «а» в робочий час та надати листки непрацездатності. Відповідно до положень ст.32 КзПП, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Ч.2ст.32 КЗпП України визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У відповідності до положень ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Як встановлено в судовому засіданні після того, як відповідач не зміг забезпечити позивача роботою відповідно до укладеного трудового договору на об»єкті в с. Наварія Пустомитівського району Львівської області, наказ про його переміщення на нове робоче місце не видавався і позивача з ним не ознайомлювався. Йому не було визначено його нове робоче місце, його графік роботи, обов»язки та інші вимоги, які має виконати адміністрація відповідно до положень ст. 29 КЗпП України. Дійсно, відповідачем було скеровано перший лист позивачу про те, що він має виходити на роботу за адресою м.Львів, вул. Зелена,296 (а), а згодом вул. Зелена, 269 (а), але таке повідомлення не можна вважати виконанням вимог ст.29 КЗпП України. При цьому суд також враховує, що у повідомленні надісланому позивачу щодо зміни робочого місця зазначена інша адреса, ніж у повідомленнях про звільнення, які надсилались після такого. Також враховується та обставина, що за адресою реєстрації підприємства знаходиться квартира, доступу до якої позивач не мав. Також, з висновку за заявою [PERSON] (а.с.175) вбачається що при виїзді за адресою м. Львів, вул. Зелена, 269 а КВП «Енергомонтаж» не було. Охоронець вказаного об'єкту повідомив, що на цій території фірми немає. Вказані обставини свідчать про неналежність повідомлення про зміну робочого місця і не доведення до позивача його трудових обов»язків, режиму та графіку роботи. Окрім того, у відповідності до положень ст.148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ч.1 ст.149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. З матеріалів справи вбачається, що позивач не дотримався цих гарантій при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності. Наказ про звільнення (а.с.66) виданого 06.05.2016 року і він не містить посилань за які порушення дисципліни звільнено позивача, зокрема коли прогул мав місце. З долучених актів вбачається, що відповідач фіксував прогул позивача з січня 2016 року, але стягнення має бути накладено у межах строків визначених ч.1 ст.148 КЗпП України. Окрім того, перед звільненням відповідач не відбирав пояснення у позивача. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та відповідно до ч.2 одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки судом встановлено факт невиконанням відповідачем обов»язків по переміщенню позивача на нове робоче місце і організації роботи на цьому місці, що унеможливлювало здійснення трудових обов'язків позивачем та фактично призвело до перебування у вимушеному прогулі, а тому суд приходить до переконання, що позивача слід поновити на займаній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як вбачається із довідки про доходи КВП «Енергомонтаж» (а.с.142), заробітна плата позивача за листопад 2105 року становила 1 380,96 грн., за грудень 2015 року - 1 504,26 грн., за період з січня по квітень 2016 року кошти не нараховувались. Як вбачається із довідки про нараховану заробітну плату (а.с.158), сукупний дохід [PERSON] становив: за липень 2015 року 1416,8 грн., серпень - 1 232 грн., вересень - 1446,72 грн., жовтень - 1 378 грн., листопад - 1380,96 грн., грудень - 1 504,26 грн., травень 3 652,8 грн. З довідки про середню заробітну плату вбачається (а.с.194), що у зв'язку із відсутністю на роботі із 01.01.2016 року по 06.05.2016 року заробітна плата позивачу не нараховувалась. З врахуванням наведеного, виплати [PERSON] здійснювались з розрахунку 8,22 грн. за годину, із врахуванням 19 робочих днів (151 робоча година) в січні, 21 день (168 робочих годин) в лютому, 22 дні (175 робочих годин) в березні, 21 день (168 робочих годин) в квітні. З врахуванням наведеного, зокрема кількості робочих днів та годин в період з червня по день постановлення рішення, до стягнення на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальному розмірі 9 444,78 грн. Окрім цього, у відповідності до положень ст.237-1 КзПП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З врахуванням визнання незаконним звільнення позивача із займаної посади, з врахуванням обставин справи, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди. Разом з тим, суд вважає, що достатнім та відповідним понесеним позивачем стражданням буде стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. Задовольняючи позов, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України та п.1 ст.5 ст.4 Закон України «Про судовий збір», з врахуванням задоволенні судом вимоги немайнового характеру в частині поновлення на роботі, за яку підлягав би до сплати позивачем до стягнення судовий збір в розмірі 551,2 грн., та частково задоволення вимоги майнового характеру - стягнення 1 000 грн. моральної шкоди, за яку підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 551,2 грн., з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в загальному розмірі 1 102,4 грн.

Outcome: approved