Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 25.06.2011р позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач зазначає,що він виконав взяті на себе зобов»язання,відповідач умови договору порушив,станом на 30.11.2015р має заборгованість у суммі 57 284 гр 78 коп. Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у суммі 57 284гр 78 коп та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав,що відповідач не отримував кредитну карточку згідно договору від 25.06.2011р та не сплачував кредит .Він дійсно із позивачем має інші договори,але спірний договір він із позивачем не укладав. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». Позивач згідно позовної заяви зазначає,що 25.06.2011р між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір,відповідно до якого позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Однак на підтвердження вказаних обставин справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інші обставини,які мають значення для вирішення справи». Відповідно до ст.. 59 ч 2 ЦПК України «Обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». Відповідно до ст..203 ЦК України « Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтерсам держави і суспільства,його моральним засадам.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі». На підтвердження факту укладання між позивачем та відповідачем 25.06.2011р кредитного договору,позивач надав до суду ксерокопію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг(а.с.8-9).Однак суд при вирішенні спору по суті не може прийняти до уваги даний доказ,поскільки відповідач по справі заперечує факт укладання вказаного договору та належності відповідачу підпису на вказаному договорі, а оригінал вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем до суду наданий не був,згідно наслідків службового розслідування від 21.07.2016р оригінал анкети-заяви відсутній. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України « Суд оцінює належність,допустимість,достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності». Позивач на підтвердження обставин,зазначених у позовній заяві,посилається також на ті обставини,що відповідач погашав кредит згідно договору від 25.06.2011р , з приводу чого надав до суду розрахунок заборгованості за вказаним кредитом. Однак,при вирішенні спору по суті,суд не може прийняти до уваги даний доказ,поскільки довідка про розрахунок заборгованості за кредитним договором не може свідчити про ті обставини,що кредит згідно вказаного договору сплачував саме відповідач ,а не інша особа.Будь-яких інших доказів на підтвердження факту погашення кредиту саме відповідачем по справі,позивач до суду не надав.Відповідач же по справі даний факт заперечує. Враховуючи викладені обставини,суд вважає позов безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у позові у повному обсязі. На підставі ст.525,526,527,530,610,611,629, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed