Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначив, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] по праву власності зареєстрований за [PERSON] - 2/6 частини на підставі договору купівлі-продажу. Не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток 2/3 частини за [PERSON]. [PERSON] помер [INFO]. Позивач проживає у вказаному будинку з 03.01.1975 року. Приймаючи до уваги, що позивач сумлінно, на законних підставах заволодів ? частиною будинку і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] за набувальною давністю. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися. Відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити за необгрунтованістю. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] по праву власності зареєстрований за [PERSON] - 2/6 частини на підставі договору купівлі-продажу. Не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток 2/3 частини за [PERSON]. [PERSON] помер [INFO]. Ці обставини підтверджуються відповідями КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 28.01.2009 року, 05.09.2018 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Разом з тим, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що добросовісно заволодів чужим майном, на яке просить визнати право власності. Так, як докази позивач надав суду копії звіту незалежної оцінки майна, договіру про право забудування участка землі від 30.10.1928 року, заповіту [PERSON] від 25.06.1958 року, рішення виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів від 06.12.1976 року, довідки на домоволодіння [NUMBER] від 12.03.2009 року, свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 02.04.2008 року, відповідей КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 28.01.2009 року, 05.09.2018 року. Разом з тим, ці докази не містять в собі ніякої інформації про те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, на яке просить визнати право власності, що позивач при заволодінні чужим майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з того, що відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed