Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відділу Держземагенства в Іванівському районі Одеської області про визнання права на земельну частку (пай). В своєму позові посилався на наступні обставини. Він, [PERSON] 01.04.1991 року був прийнятий на роботу в колгосп «Дружба» Іванівського району Одеської області на посаду робочого садової бригади, а також прийнятий до членів колгоспу. 14.01.1995 року був звільнений з роботи. Заяву про вихід з членів колгоспу не подавав. Відповідно до абзацу 3 п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з п.2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай0 мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства , відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Отже, для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з даними Указами, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю. Згідно довідки від 06.05.2014 року № 9-9-04/1266, наданої відділом Держземагенства в Іванівському районі Одеської області, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Дружба» видано 29.12.1995 року. З метою отримання земельної частки, належної згідно з законом за трудову участь у роботі колгоспу, позивач звернувся із заявою до голови Іванівської районної ради. Йому була надана письмова відповідь про те, що до списків на розпаювання земель колишнього КСП «Дружба» вносились всі, хто був членом колгоспу та мав громадянство України на момент реорганізації колгоспу «Дружба» в КСП «Дружба» (30.11.1992 року). Відмову у видачі земельної частки (паю) було мотивовано відсутністю у позивача громадянства України. Однак, таку підставу відмови у задоволенні прав позивач вважає такою, що суперечить чинному законодавству України та законодавству, що діяло на той час з наступних причин. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991 року № 1636-ХП, який діяв на той час, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 року № 1543-ХП, громадянами України є особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, і які не є громадянами інших держав. Україна гарантує забезпечення прав людини кожному громадянину України незалежно від національної належності та інших ознак відповідно до міжнародно-правових актів про права людини. На території України позивач постійно проживав починаючи з жовтня 1990 року, а з жовтня 1992 року - з реєстрацією в [ADDRESS]. Згідно довідки архівного відділу Іванівської районної державної адміністрації від 24.01.2013 року № 09/Д дані про виключення позивача з членів колгоспу за 1995 рік відсутні. Таким чином, на момент складання списків на розпаювання земель колишнього КСП «Дружба» позивач зазначає, що був членом КСП. Паспорт громадянина України ним був отриманий 08.04.1999 року, однак в силу вищезазначених положень закону позивач набув статусу громадянина України, оскільки для встановлення такого правового зв'язку між мною та державою як громадянство, з мого боку були виконані всі обов'язкові умови: Оскільки нині КСП «Дружба» реорганізовано, відповідачем по даній справі є відділ Держкомзему в Іванівському районі Одеської області, у віданні якого перебувають землі запасу та можуть бути виділені для розпаювання серед членів реорганізованого КСП у випадку встановлення їх членства після розпаювання угідь підприємства. Позивач на позовних вимогах наполягав. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надавав, про причини неявки не повідомляв. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши письмові матеріали справи, докази по справі та пояснення свідків, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено , що [PERSON] 01.04.1991 року був прийнятий на роботу в колгосп «Дружба» Іванівського району Одеської області на посаду робочого садової бригади, а також прийнятий до членів колгоспу. 14.01.1995 року був звільнений з роботи. Заяву про вихід з членів колгоспу не подавав. Позивач просить суд визнати за ним, як членом колишнього КСП «Дружба» Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, право на земельну частку (пай) із земель запасу, зазначаючи,що з метою отримання земельної частки, належної згідно з законом за трудову участь у роботі колгоспу, позивач звернувся із заявою до голови Іванівської районної ради. Йому була надана письмова відповідь про те, що до списків на розпаювання земель колишнього КСП «Дружба» вносились всі, хто був членом колгоспу та мав громадянство України на момент реорганізації колгоспу «Дружба» в КСП «Дружба» (30.11.1992 року). Відмову у видачі земельної частки (паю) було мотивовано відсутністю у позивача громадянства України. Відповідно до абзацу 3 п.1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі ( на місцевості). Згідно з п.2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай0 мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства кооперативу, товариства , відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Отже зазначеною нормою передбачено , що право на земельну частку (пай) мають члени підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акту, отже даною нормою передбачена обов'язкова обставина. Як вбачається з матеріалів справи та в процесі судового розгляду позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини , що він як член даного колективного сільськогосподарського підприємства внесений до списку осіб , які мають право на земельну частку (пай) , що додається до державного акту на право колективної власності на землю, а наданий зворотній доказ, що позивач не був внесений у списку осіб, на одержання земельної частки(паю), через відсутність громадянства . Як зазначає сам позивач для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з даними Указами, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної* власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, згідно з ч.І ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, позивачу під час розгляду справи було роз'яснено права та обов'язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для подання необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується журналом судового засідання. Проте позивачем вимоги про визнання права власності на земельну частку (пай) не обґрунтовані, доказами не підтверджені , тому суд не вбачає підстав для їх задоволення. Отже з наведеного вбачається що заявлена позовна вимога не може бути задоволена так як не доведена в судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даного позову за безпідставністю правової вимоги.

Outcome: dismissed