Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 584260 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у лютому 2014 року він мав намір придбати автомобіль марки «Mitsubishi Pajero». Переглядаючи сайт «Авторіа» натрапив на оголошення про продаж автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року випуску, із ГБО, вартістю 22800 доларів США. Вказаний автомобіль знаходився у місті Львові та був знятий з обліку. В оголошенні було вказано номер телефону [PERSON] , з яким домовився про зустріч 14.02.2014 року у [ADDRESS] біля приміщення МРЕВДАІ. Зустрівшись із [PERSON] та оглянувши автомобіль, між сторонами було погоджено вартість автомобіля у розмірі 22300 доларів США. Цього ж дня відбулося оформлення автомобіля. [PERSON] мав довіреність на право розпоряджатися автомобілем від [PERSON] . Після оформлення відповідних документів позивач особисто передав відповідачу грошові кошти у розмірі 22300 доларів США. В подальшому, в рамках кримінального провадження №12015080140004600 на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.09.2015 року про дозвіл на проведення обшуку, було проведено обшук домоволодіння позивача, в ході якого вилучено автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року випуску. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року визнано за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль і витребувано його у [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 06.02.2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. [PERSON] звернувся із заявою до Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області про незаконне заволодіння коштами у розмірі 22300 доларів США, які були передані [PERSON] 14.02.2014 року за автомобіль, який у нього був вилучений як у добросовісного набувача. Кримінальне провадження до суду з обвинувальним актом не скеровувалося, провадження зупинено. Враховуючи те, що автомобіль витребувано у [PERSON] , а кошти [PERSON] набуті безпідставно, позивач змушений звернутися до суду. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із наступним. Стверджує, що відповідно до довіреності від 01.02.2014 року, на підставі якої було відчужено автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] на вчинення дій, пов`язаних із відчуженням автомобіля. На його ім`я жодної довіреності не видавалося. Також, зазначає, що сума, вказана [PERSON] , за яку продано автомобіль не відповідає дійсності, стверджує, що автомобіль продано за 150000 грн. Окрім того, від [PERSON] поступила заява про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] допитаний в якості свідка повідомив, що в лютому 2014 року на сайті «Авторіа» він знайшов автомобіль «Mitsubishi Pajero». Домовився про зустріч із [PERSON] , який продавав вказаний автомобіль. На зустріч приїхав [PERSON] , який і мав документи на машину, показував автомобіль. Оглянувши машину, вирішив її купити. [PERSON] представився працівником МРЕО, запропонував, що сам здійснить оформлення автомобіля. [PERSON] ствердив, що саме [PERSON] був продавцем автомобіля «Mitsubishi Pajero», саме йому він передав кошти у сумі 22300 доларів США як кошти, сплачені за купівлю автомобіля. Піля здійснення повної оплати за автомобіль саме [PERSON] передав йому технічний паспорт на автомобіль. На сайті ціна за автомобіль була 22800 доларів США, проте при зустрічі сторгувалися до 22300 доларів США, вказані кошти він передав [PERSON] в нього вдома в присутності свідків. В подальшому, виявилося, що вказаний автомобіль до нього було придбано шахрайським способом. А тому, в подальшому, автомобіль у нього вилучено. [PERSON] відмовляється повернути кошти, сплачені ним при купівлі машини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Щодо заяви про застосування до позовних вимог строків позовної давності просив відмовити. В подальшому у судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні, покликаючись на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки автомобіль було продано від імені [PERSON] на підставі довіреності виданої на [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення у зв`язку із наступним. Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року [PERSON] придбано автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року випуску, із ГБО. В рамках кримінального провадження №12015080140004600 на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.09.2015 року про дозвіл на проведення обшуку, було проведено обшук домоволодіння [PERSON] , а також прилеглої до нього території, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В ході проведення даного обшуку вилучено автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року випуску та передано [PERSON] . В листопаді 2015 року [PERSON] було пред`явлено позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року визнано за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль і витребувано його у [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 06.02.2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Позивач [PERSON] стверджує, що про купівлю автомобіля він домовлявся із [PERSON] , саме його номер телефону був розміщений в оголошенні про продаж автомобіля, саме [PERSON] займався всіма питаннями оформлення документів під час продажу автомобіля та кошти у сумі 22300 доларів США [PERSON] передав [PERSON] . В свою чергу [PERSON] стверджує, що він автомобіль не продавав, оскільки не мав на це правових підстав. Дійсно, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Довіреності від 01.02.2014 року гр. [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися (укласти догорів купівлі-продажу) автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року випуску. Вказаний автомобіль належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 30.01.2014 року Центром ДАІ 3217. Однак, факт купівлі автомобіля [PERSON] саме у [PERSON] стверджується показами свідків. [PERSON] допитаний в якості свідка у судовому засіданні пояснив, що він, [PERSON] та майстер знайшли на сайті «Авторіа» автомобіль марки «Mitsubishi Pajero». Приїхавши на зустріч, оглянули автомобіль, техпаспорт на автомобіль та ключі від нього були у [PERSON] . Оглянувши машину, почали оформлювати документи та домовилися про вартість у 22300 доларів США. [PERSON] пояснив, що автомобіль є його, техпаспорт та інші документи оформленні на іншу особу, оскільки він їздить по довіреності та не переоформляв машину на себе. [PERSON] одразу передав вказані кошти [PERSON] в доларах. Після того, як автомобіль забрала поліція, [PERSON] звертався до [PERSON] з метою повернення коштів у сумі 22300 доларів США, сплачених при купівлі машини, проте останній відмовився повертати кошти. Також в судовому засіданні в якості свідка допитано [PERSON] , який повідомив, що разом із [PERSON] він їздив до МРЕО оглянути машину «Mitsubishi Pajero», автомобіль виявився справний, тому [PERSON] вирішив купити його, сторгувавшись із [PERSON] за 22300 доларів США. На облік автомобіль ставив [PERSON] . Гроші [PERSON] передав вдома [PERSON] , після чого останній передав ключі від машини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою до Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області про незаконне заволодіння коштами у розмірі 22300 доларів США, які були передані [PERSON] 14.02.2014 року за автомобіль, який у нього був вилучений як у добросовісного набувача. Під час ухвалення рішення суд також бере до уваги матеріали кримінального провадження №12015140200000929 від 13.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.192 КК України. Так, на 95 аркуші матеріалів кримінального провадження міститься протокол допиту свідка [PERSON] від 13.05.2016 року, який проводив слідчий Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. З протоколу допиту [PERSON] вбачається, що до нього звернувся [PERSON] та попросив посприяти продажу автомобіля «Mitsubishi Pajero». Він розмістив оголошення на сайті «Авторіа». 14.02.2016 року до нього зателефонував [PERSON] з приводу купівлі автомобіля. Наступного дня вони зустрілися у м.Львові біля МРЕВ та після огляду автомобіля зійшлися на ціні 22300 доларів США. Він допоміг здійснити оформлення документів на автомобіль у МРЕО. Окрім того, в матеріалах кримінального провадження №12015140200000929 від 13.10.2015 року також містяться протоколи допиту [PERSON] та [PERSON] . Так, з протоколу допиту [PERSON] від 28.03.2017 року вбачається, що він займався купівлею-продажем автомобілів. 02.02.2014 року він придбав автомобіль «Mitsubishi Pajero» приблизно за 19700 доларів США. Оскільки не мав наміру переоформляти документи на автомобіль на своє ім`я на його ім`я та на ім`я [PERSON] було надано довіреність від імені [PERSON] . В подальшому, він продав вказаний автомобіль [PERSON] , який оплатив йому грошові кошти у сумі 22000 доларів США, однак автомобіль не переоформляли, оскільки він із [PERSON] є добрими знайомими. 14.02.2014 року до нього перетелефонував [PERSON] та пояснив, що має покупця на автомобіль «Mitsubishi Pajero» та попросив під`їхати до МРЕВ у м.Львові, щоб підписати документи, оскільки [PERSON] та [PERSON] мали довіреність на його продаж. Переоформленням документів займався [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] отримав за продаж вказаного автомобіля 22300 доларів США. З показів [PERSON] , викладених у протоколі допиту від 28.03.2017 року в межах кримінального провадження №12015140200000929 від 13.10.2015 року вбачається, що він займався купівлею-продажем автомобілів. Йому відомо, що до [PERSON] зателефонувала особа, яка представилася [PERSON] та запропонував купити автомобіль «Mitsubishi Pajero». [PERSON] зацікавила така пропозиція та він разом із [PERSON] зустрілися з [PERSON] , оглянули автомобіль [PERSON] вирішив придбав автомобіль «Mitsubishi Pajero» за 19700 доларів США. На його ім`я та на ім`я [PERSON] видано довіреність від імені [PERSON] на продаж автомобіля. В подальшому, [PERSON] домовився із [PERSON] про продаж вказаного автомобіля. Так, [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль «Mitsubishi Pajero»за 22000 доларів США, однак автомобіль вони не переоформляли, оскільки були добрими знайомими. Також йому відомо, що 14.02.2014 року до [PERSON] зателефонував [PERSON] та пояснив, що має покупця на вказаний автомобіль та просив приїхати до МРЕВ для переоформлення машини. Всіма документами по переоформленні машини займався [PERSON] . Йому також відомо, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 22300 доларів США за продаж машини. Також з матеріалів справи вбачається, що саме [PERSON] займався продажем автомобіля «Mitsubishi Pajero», що стверджується Відповіддю 27/02/2020-01 на запит адвоката Іванова О.О. від 25.02.2020 року №б/н, наданою ТОВ «Інтернет-Реклама Ріа», в якій зазначено, що оголошення id 12935058 про продаж Mitsubishi Pajero Wagon 2008 в м.Львові Львівської області було розміщено на сайті AUTO.RIA.com 06.02.2014 року о 17.42 год. Продавцем зазначено [PERSON] та вказано номер телефону [NUMBER] , який відповідно до протоколу допиту [PERSON] належить саме йому. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що покликання [PERSON] про те, що він не здійснював продаж автомобіля «Mitsubishi Pajero» [PERSON] та про те, що вартість автомобіля відповідно до Довідки-рахунку серії ВІА №208651 становить 150000 грн не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів кримінального провадження №12015140200000929 від 13.10.2015 року, а саме з допитів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що саме [PERSON] отримав кошти у розмірі 22300 доларів США від [PERSON] , передав йому технічний паспорт від автомобіля та ключі. Також вказані факти підтверджені показами свідків, наданими у судовому засіданні в приміщенні суду. Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: - є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; - мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. - обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК). До відсутності правової підстави коментована стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо. Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №607/5422/16-ц. Підставою за якою у [PERSON] відпала правова підстава набуття грошових коштів у розмірі 22300 доларів США є витребування у [PERSON] автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року як у добросовісного набувача. Статтею 1215 ЦК України передбачено, яке безпідставно набуте майно, не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; та інше майно, якщо це встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що у [PERSON] витребувано автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № [NUMBER] чорного кольору, 2008 року, відтак, кошти [PERSON] у розмірі 22300 доларів США отримані безпідставно, суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 22300 доларів США, що в розрахунку офіційного курсу Національного Банку України гривні до долара США, на момент звернення до суду позивачем становить 584260 грн. Щодо вимоги [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що така не підлягає задоволенню у зв`язку із наступним. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк позовної давності [PERSON] не порушено, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] з 2016 року намагався встановити особу [PERSON] , так як йому було відомо лише його ім`я та номер телефону. Лише звернувшись до правоохоронних органів, які встановили особу [PERSON] , [PERSON] зміг звернутися із даною позовною заявою до суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 22300 доларів США, що за курсом НБУ, на момент звернення до суду позивачем становить 584260 грн

Outcome: approved