Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ДП «Науково - дослідний та проектно - вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс», в якому просила суд, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог: стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платні у розмірі 44215,60 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23723,03 грн. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовув тим, що він працював у відповідача на посаді контролера контрольно-пропускного пункту господарчого відділу та 10 липня 2017р. був звільнена з займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте не було проведено статочний розрахунок з виплати заробітної плати в розмірі - 44215,60 грн. За таких обставин Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку (196 робочих днів прострочки) за період з дня звільнення 10.07.2017 року по 22.01.2018 р. у розмірі - 23723,03 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, в судові засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки в суд не повідомляв та не просив розглядати справу за його відсутності, відзив на позов не подавався. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, та за одночасним існуванням всіх обставин, що передбачені у ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно запису з трудової книжки позивача, Наказом Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» від 02.09.2014 року №222/к [PERSON] прийнято на роботу на посаду контролера контрольно-пропускного пункту господарчого відділу (а.с. 3-4). Наказом Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» від 03 липня 2017 року №99/к [PERSON], контролера контрольно-пропускного пункту господарчого відділу, 10 липня 2017 року звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5). Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Між тим, з Довідки Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «КИЇВДІПРОТРАНС» від 11 липня 2017 року №210 вбачається, що станом 11.07.2017 р. існує заборгованість по виплаті заробітної плати перед [PERSON] у сумі 44215,60 грн. (а.с. 18). Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Таким чином, суд перевіривши наданий Позивачем розрахунок, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. дійшов висновку, що сума середнього заробітку розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.07.2017 р. по 22.01.2018 р. становить 23723,03 грн. (196 днів затримки). На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 679,38 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, КЗпП України та

Outcome: approved