Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 05 грудня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір строкової позики, згідно якого він надав відповідачу грошові кошти в сумі 5\~200 Євро з умовою повернення не пізніше 06 лютого 2014 року. На підтвердження укладення даного договору позики відповідача написала розписку. У встановлений цим договором строк [PERSON] борг не повернула і до цього часу від повернення коштів ухиляється, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права. Відповідач не погоджуючись з даним позовом звернувся до суду з зустрічним позовом про витребування боргової розписки, посилаючись на те, що дійсно, між нею та [PERSON] 05 грудня 2013 року було укладено усний договір позики, про що нею власноручно складено розписку на отримання у [PERSON] коштів в сумі 5\~200 Євро з умовою повернення 06 лютого 2014 року. Так як вказано в розписці вона умови договору виконала і до вказаного в розписці часу повернула [PERSON] всю суму боргу. При цьому [PERSON] оригінал розписки їй не повернув, тому просить зобовязати [PERSON] повернути їй дану розписку, як підтвердження виконання своїх боргових зобовязань. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 5\~200 Євро, а також три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 462 Євро, що разом складає 5\~662 Євро, що еквівалентно 155\~353 грн.; а також сплачену суму судового збору в розмірі 1\~553 грн. 53 коп., та накласти арешт на майно, що належить [PERSON] Зустрічну позовну заяву не визнав та просив в її задоволенні відмовити. Адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала та просила їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 05 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача 5\~200 Євро та взяла на себе зобовязання повернути борг не пізніше 06 лютого 2014 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, двостороннім оплатним або безоплатним правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У правовому висновку про застосування ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства слід встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Посилання адвоката [PERSON] на ту обставину, що відповідачем борг повернуто борг в повному обсязі, нічим обєктивно не підтверджені. Наявність у позивача оригіналу розписки згідно з положенням ч.3 ст.545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики за вказаним договором. Виходячи з цього, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу в сумі 5\~200 Євро є цілком обґрунтованими на законі та умовами договору позики від 05 грудня 2013 року, а тому підлягають до задоволення. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно положень ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням 3 % річних за порушення зобовязання становить 462 Євро, які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, що разом складає 5\~662 Євро, що еквівалентно 155\~353 грн. Згідно із ч. 3\~ст. 10, ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.\~ст. 57 - 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач особисто до судового засідання не зявилася. Пояснень стосовно факту виконання боргових зобовязань згідно розписки та передачі коштів, а також інших істотних обставин, які б ідентифікували факт повернення боргу, суду не надала. Не надала такі пояснення і адвокат відповідача. Крім того, суд оцінює критично посилання адвоката відповідача про наявність свідка [PERSON], який з її слів був присутній під час передачі боргу [PERSON] [PERSON], оскільки факт передання грошей відповідно до закону має підтверджуватись лише певними засобами доказування (розписка, договір, квитанція видаткового ордеру тощо). Натомість, позивачем в підтвердження своїх позовних вимог був наданий оригінал розписки, яка була досліджена судом та приєднана до матеріалів справи. Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON], викладені у зустрічному позові, про повернення їй боргової розписки, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору складає 1\~553 грн. 53 коп., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. З-приводу заявленої позовної вимоги про накладення арешту на майно, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивач не звертався до суду з окремою належним чином оформленою заявою про забезпечення позову відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України з відповідною сплатою судового збору та не надав відомостей, які б дали суду підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не підтверджено документально про те, що нерухоме майно, дійсно зареєстроване на праві власності за відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики в сумі 5\~200 Євро, а також три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 462 Євро, що разом складає 5\~662 Євро, що еквівалентно 155\~353 грн. та судовий збір в сумі 1\~553 грн. 53 коп. В решті позову відмовити. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Outcome: partial