Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього суму авансу в розмірі 24200,00 гривень, посилаючись на те, що в листопаді 2007 року між ними було досягнуто усної домовленості, стосовно укладання договору купівлі-продажу 7/8 частин житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS]. 13 листопада 2007 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу 7/8 частини житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS]. Цього ж дня [PERSON], з метою забезпечення виконання умов 5-го розділу попереднього договору купівлі-продажу та у рахунок належних з нього платежів за договором, передав особисто відповідачу у якості завдатку 25 000,00 гривень, що еквівалентно 5000,00 доларів США на дату передачі коштів. Згідно умов договору відповідач повинен був до 01 серпня 208 року включно укласти з позивачем нотаріальний договір купівлі-продажу 7/8 частини житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS]. Однак відповідач не виконав свого обов'язку, щодо укладенні нотаріального договору купівлі-продажу, тому виконання попереднього договору з вини відповідача не відбулося. 10 липня 2011 року [PERSON] повернув [PERSON] 800,00 гривень, в якості повернення частини сплачених сум за попереднім договором, умови якого не були виконанні відповідачем. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві та зазначили про те, що відповідно умов попереднього договору [PERSON] було передано відповідачу аванс в розмірі 25000,00 гривень в рахунок купівлі 7/8 частини житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу зазначеного майна не було укладено з вини відповідача, частину коштів у сумі 800,00 гривень відповідач повернув позивачу, а решту відмовляється. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Крім того, відповідач повідомлявся засоби масової інформації, а саме, через оголошення в газеті Запорізька правда за № 62-63 (23443-23444) від 05 червня 2014 року. Заперечень на позовні вимоги не надав, що свідчить про їх фактичне визнання Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних йому за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено, що 13.11.2007 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 гривень як аванс в рахунок укладення до 01.08.2008 року договору купівлі-продажу 7/8 частини житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS] (а.с.7). Крім того, як це встановлено ч.3 ст. 635 ЦК України, зобов'язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У судовому засіданні доведено, що основний договір не укладався, оскільки відповідач ухилився від виконання свого обов'язку щодо нотаріального укладення договору купівлі-продажу 7/8 частини житлового будинку (домоволодіння) [ADDRESS], з невідомих обставин. 10 липня 2011 року відповідач повернув позивачу 800,00 гривень, в якості повернення частини сплачених сум за попереднім договором, умови якого не були виконанні відповідачем, що підтверджується розпискою (а.с.8). Таким чином судом встановлено, факт отримання відповідачем від позивача авансу в рахунок наступних оплат за договором купівлі-продажу і те, що цей договір купівлі-продажу не був укладений. Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти основний договір на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене за таким попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений в строк. Виконання зобов'язання за договором відповідно до статті 546 ЦК України може бути забезпечено неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком. Завдаток являє собою грошову суму або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце тільки за наявності зобов'язання, яке повинно виникати на підставі договорів. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу, кредитора не можуть зобов'язати до повернення авансу в подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір так і не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. У разі якщо сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. А отже, судом встановлено, що сторони домовилися укласти такий договір і не уклали його незалежно від причин та з чиєї вини, а тому авансові платежі як безпідставно набуті слід повернути покупцеві. Крім того, по справі відсутні будь - які докази існування між сторонами якогось зобов'язання. Тому відсутні і підстави для визнання виплачених коштів завдатком. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, коштів у сумі 24200,00 гривень. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved