Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту № б/н від 11.02.2014 року в розмірі 31 610,91 грн., судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.02.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. В той час як відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05.12.2016 року становить 31 610,91 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 5823,45 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом - 21 614,10 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2191,89 грн. Крім цього, відповідач зобов'язаний сплатити штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 1481,47 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Звертаючись з позовом до суду, банк посилається на те, що між ним та відповідачем 11.02.2014 року укладено договір б/н відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Оглянувши матеріали справи, зокрема, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9) судом встановлено, що у вказаній заяві не зазначено, яку картку оформлено на ім'я відповідача, не вказано кредитний ліміт, який бажає отримати [PERSON], а також відсутнє підтвердження того, що [PERSON] отримала пам'ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування, та ознайомилася з її змістом за особистим підписом. Суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що даний кредитний договір є договором приєднання, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до положень ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відтак, виходячи зі змісту наведених вище законодавчих норм, кредитний договір може бути договором приєднання, однак на укладення такого договору поширюються загальні вимоги щодо форми договору, відтак договір про приєднання, будучи, зокрема, кредитним договором, має бути укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти, що вказаний кредит був отриманий відповідачем та в якому розмірі. Відтак не доведено, що у відповідача виник обов'язок щодо виконання даного зобов'язання. Вирішуючи заявлений спір, суд бере до уваги наведене вище, враховує, що Умови та правила надання банківських послуг не є складовою частиною договору, відповідачем вони не підписувались, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що відповідачем було отримано кредит в заявленому розмірі, а також, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції, яка передбачала стягнення процентів, штрафних санкцій та їх розмір. При цьому суд враховує, що аналогічну позицію неодноразово висловлено Верховним Судом України, зокрема при розгляді справи №6-240цс14, в частині того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачкою вони не підписувались. А тому суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed