Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 15 грудня 2017 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3005. В обґрунтування позову посилається на те, що з 15 грудня 2017 року вони перебувають у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає з позивачкою. Спільне життя не склалося, внаслідок того, що відповідач постійно проявляв неповагу до позивачки, ображав нецензурною лайкою, вчиняв домашнє насильство. З квітня 2020 року подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, строк на примирення просила не надавати. Після розірвання шлюбу просила залишити їй післяшлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання також не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.12.2017 року вбачається, що 15 грудня 2017 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що складено відповідний актовий запис № 3005 (а. с. 8). Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.2018 року (а. с. 9). Дитина зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 882 від 12.10.2020 року про реєстрацію місця проживання та довідкою № 118 від 15.02.2021 року (а. с. 10, 11). 03 травня 2020 року відносно відповідача [PERSON] було складено терміновий заборонний припис (а. с. 12). В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер, його відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві. Подальше спільне життя чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] , збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Між ними досягнута згода про місце проживання малолітньої дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Враховуючи вищевикладене, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] ».Позивачка не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у своїй позовній заяві, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне після припинення шлюбу між сторонами не змінювати прізвище позивачки. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлений порядок розподілу витрат у разі визнання позову. В силу ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачкою сплаено судовий збір у сумі 908,00 грн., позовні вимоги позивачки задоволені повністю, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов. Таким чином, враховуючи, що судом ухвалено рішення про задоволення заявленого позивачкою позову про розірвання шлюбу, відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав повністю, на підставі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору у розмірі 454,00 грн. та повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454,00 грн. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 114, 115 СК України,

Outcome: approved