Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 26.09.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» і позичальником [PERSON] укладено договір кредиту-поруки № 369/1, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 25000,00 грн., зі сплатою 45% річних за користування ним, терміном на 24 місяці, з 26.09.2007 року по 25.09.2009 року. Однак, відповідач [PERSON] не належним чином виконувала свої зобов`язання за договором і заборгованість [PERSON] станом на 01.05.2018 року становить 86676,15 грн. Добровільно виконати свої зобов`язання перед кредитною спілкою та погасити заборгованість відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В ході розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24039,52 грн. (станом на дату закінчення терміну договору). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, у які просить розглянути справу у її відсутності, не заперечуючи проти винесення заочного рішення, вказавши, що позовні вимоги підтримує повністю та просила позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача- адвокат Стецяк Т.І. подала до суду відзив та додаткове обґрунтування відзиву від 20.10.2021 року згідно яких просила застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що договір укладений 26.09.2007 року діє до 25.09.2009 року, спілка звернулася до суду 01.05.2018 року, тому платежі за якими виникла заборгованість в період між 26.09.2007 р. та 01.05.2008 р. перебувають поза межами встановленого договором строку позовної давності, та вважає , що до стягнення підлягає лише сума боргу в розмірі 20773,64 грн. з яких 16180, 02 грн.-тіло кредита, 4566,43 грн відсотки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.09.2007 року між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» і [PERSON] та поручителями [PERSON] та [PERSON] укладено договір кредиту - поруки № 369/1, згідно з яким і [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою 45% річних за користування ним терміном на 24 місяці, з 26.09.2007 року по 25.09.2009 року. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1.1 договору кредиту - поруки № 369/1 від 26.09.2007 року позичальник зобов`язалася сплатити всі відсотки за користування кредитом, визначені договором та повернути кредит спілці на умовах, що визначені договором. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами згідно Додатку А до договору № 369/1 упродовж строку кредитування (тип кредиту: Кредит з рівними частинами і вказанням терміну). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено згідно карточки платежів за договором кредиту № 346/1 від 12.09.2007 року, відповідач здійснила останній платіж 27.08.2018 року. У зв`язку із неналежним виконанням свого зобов`язання у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на дату закінчення терміну договору - 25.09.2009 року становить 24039,52 грн., з яких 16180,02 грн. - заборгованість по кредиту, 7859,50 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України . Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 8.1. договору кредиту-поруки № 369/1 від 26.09.2007 року сторони домовилися про встановлення десятирічного строку позовної давності. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (частина п`ята цієї статті). При укладенні договору кредиту - поруки № 369/1 від 26.09.2007 року сторонами підписано Додаток А до договору № 369/1, згідно якого сторонами визначено, що кредит погашається рівними частинами 26 числа кожного місяця у сумі 1597,97 грн. (тип кредиту: кредит з рівними частинами і вказанням терміну). У пункті 59 Постанови Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий же висновок зазначений в правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі N 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі N 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі N 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі N 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі N 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі N 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 26 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом 22.05.2018 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів, які передували до 21.05.2008 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих процентів за період до 21.05.2009 року не підлягають задоволенню, оскільки банком пропущено строк давності до такої вимоги. Згідно карточки платежів по кредиту згідно договору кредиту - поруки № 369/1 від 26.09.2007 року встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснювалося погашення кредиту до 27.08.2008 року та заборгованості до вказаного періоду вона не мала. Отже, порушене право позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів підлягає задоволенню за період з 26.09.2008 року по 26.09.2009 року в розмірі 20773,64 грн., з яких: 16207,21 грн. - тіло кредиту, 4566,43 грн. - відсотки, яка розрахована виходячи з вищевказаного Додатку А до договору № 369/1. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial