Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та з урахуванням уточнень просив стягнути з останнього суму добових витрат за період відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року для виконання його службових обов`язків у місті Києві у розмірі 50 181,60 грн., різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою за період відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року, та заробітною платою, яка мала бути виплачена виходячи з середнього заробітку перед початком відрядження в сумі 92 748,08 грн. та середній заробіток за весь час затримки проведення остаточного розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку у розмірі 871,79 грн., мотивуючи тим, що відповідачем не проведено остаточного розрахункуз позивачем та не надано всі належні йому суми при звільненні, зокрема:позивачу не було сплачено суму добових, не компенсовано вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення. Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову з урахуванням уточнень підтримав та просив задовольнити, а також представника відповідача, який просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та з підстав наведених у його письмових запереченнях у задоволенні позову відмовити, а з`ясувавши, що представник третьої особи подавши заяву про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з`явився, суд дослідивши матеріали,наявні у справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 19 листопада 2002 року працював на різних посадах в ПАТ «Державний ощадний банк України». 10 квітня 2015 року на підставі наказу № 761/ОК у відповідності до ст. 38 КЗпП [PERSON] за власним бажанням з переїздом на нове місце проживання було звільнено з посади начальника відділу Бек-офісу роздрібного бізнесу філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 42). Відповідно до наказу виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період з 19 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року у кількості 9 календарних днів; щорічну додаткову відпустку за період роботи з 19 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року у кількості 3 календарні дні. Усього за 12 календарних днів. Згідно зі ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Сторонами не заперечується, що до теперішнього часу відповідачем не проведено остаточного розрахунку з позивачем та не надано всі належні йому суми при звільненні, зокрема: позивачу не було сплачено суму добових, за період перебування у відрядженні з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року у місті Києві, крім цього не було компенсовано вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення. У період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року на підставі наказу від 01 вересня 2014 року за № 2656/ОК [PERSON] направлено для виконання своїх службових обов`язків начальника відділу бек-офісу роздрібного бізнесу філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» поза місцем постійної роботи в інший населений пункт, а саме у місто Київ. Відповідно до норм та вимог діючого законодавства України, зокрема, але не виключно Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року за № 59, що регулює правовідносини у сфері праці, виконання працівником службового доручення (розпорядження) керівника поза місцем / його постійної роботи в іншому населеному пункті є службовим відрядженням. При цьому законодавством України окрім службового відрядження не передбачено будь-якої іншої форми або виду праці поза місцем постійної роботи в іншому населеному пункті. У відповідності до ст. 121 КЗпП працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженням. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Однак, всупереч вказаним вимогам закону відповідач не сплатив позивачу добових за час його відрядження до міста Києва, а також не компенсувалась вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення. Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 121 КЗпП працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Однак, як вказує позивач заробітна плата за період його відрядження до міста Києва з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року сплачувалась в значно меншому розмірі ніж середній заробіток. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Тобто не сплачені відповідачем виплати є моєю заробітною платою. Різниця між фактично виплаченою [PERSON] заробітною платою за період відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року, та заробітною платою, яка мала бути виплачена останньому виходячи з його середнього заробітку перед початком відрядження. Згідно абз. 2 п. 2 розділу II «Порядку розрахунку середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата за час службових відряджень розраховується виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Оскільки [PERSON] перебував у службовому відрядженні з 01 вересня 2014 року, то розрахунок середньої заробітної плати при нарахуванні заробітної плати за час перебування у службовому відрядженні повинен здійснюватися на підставі виплат за липень-серпень 2014 року. Однак в липні (частково) і серпні 2014 року [PERSON] , як стверджується матеріалами справи знаходився в вимушеній відпустці, тому

Outcome: approved