Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № R53700277554В від 20 червня 2012 року в розмірі 47063,84 гривень, з яких 38457,93 гривень заборгованість по тілу кредиту, 8605,91 гривень заборгованість по відсоткам. Позов мотивує тим, що між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R53700277554В від 20 червня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 53100 гривень, з кінцевим строком погашення до 20 червня 2016 року, зі сплатою 31 % річних. 13 лютого 2015 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення вимоги № 130215нв, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги по вказаному кредитному договору. 15 квітня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та позивачем у справі укладено договір відступлення прав вимоги № 15/04/2016-01 відповідно до умов якого позивач набув права кредитора по вказаному кредитному договору. Своїх договірних зобовязань відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість. Звернення з приводу погашення заборгованості до відповідача, були ним проігноровані. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір його заборгованості. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 512, 525, 526, 543, 554, 599, 612, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 5 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 23 лютого 2018 року відповідачем подано відзив відповідно до якого вважає, що позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не вживав належних заходів для врегулювання спору в досудовому порядку, про що свідчить надсилання йому вимоги та після цього подання відразу ж позову до суду (а.с. 73). 19 березня 2018 року представником позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 19 грудня 2017 року, подано відповідь на відзив, відповідної до якої просить позов задоволити, оскільки вимога про погашення заборгованості направлялась відповідачу на адресу вказану ним в кредитному договорі. Крім того, відповідачу також направлялось повідомлення про зміну кредитора, яким йому пропонувалось погасити заборгованість до 30 березня 2015 року. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 27 березня 2018 року в судове засідання не зявилась, подала клопотання відповідно до якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у відсутності представника позивача та позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду в судове засідання не зявився, про причини неможливості явки суд не повідомив, подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що в період між судовими засіданнями з ним ніхто зі сторони позивача не звязувався для позасудового врегулювання спору, а тому просить надати ще один місяць для врегулювання спору в позасудовому порядку. Суд приходить до переконання, що заявлене відповідачем клопотанням про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає, оскільки в судовому засіданні 7 травня 2018 року оголошувалась перерва за клопотання сторони відповідача у звязку з можливістю врегулювання спору в позасудовому порядку. Однак доказів вирішення спору в позасудовому порядку сторонами суду не представлено. А тому суд вважає, що відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін у справі, оскільки представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, а відповідач не зявився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. Крім того, розгляд справи вже відкладався 20 лютого 2018 року у звязку з неявкою сторін і клопотання відповідача про необхідність скористатись правовою допомогою, 26 березня 2018 року розгляд справи відкладався у звязку з відсутністю в суду доказів належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду, а 7 травня 2018 року за клопотанням сторони відповідача оголошувалась перерва для можливого врегулювання спору між сторонами в позасудовому порядку. Про те спір не врегульовано, а відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин, при цьому подав відзив на позов. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R53700277554В (а.с. 34-43), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 53100 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 23508 від 20 червня 2012 року (а.с.44), з кінцевим строком погашення до 20 червня 2016 року, зі сплатою 31 % річних. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. 13 лютого 2015 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення вимоги № 130215нв, відповідно до умов якого товариство набуло права вимоги по вказаному кредитному договору (а.с. 45-51). 15 квітня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та позивачем у справі товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 15/04/2016-01 відповідно до умов якого позивач набув права вимоги по вказаному кредитному договору (а.с. 14-28). Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» повідомляло відповідача про відступлення прав вимоги, що стверджується відповідним повідомленням, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 90). В свою чергу позивач також звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості по кредитному договору, що стверджується відповідною вимогою від 20 грудня 2017 року, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 91). Станом на день розгляду справи спір між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано, оскільки доказів цього не представлено, а також відповідач поданим своїм клопотанням про відкладення розгляду справи це підтверджує. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Взятих на себе зобовязань відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № R53700277554В від 20 червня 2012 року в розмірі 47063,84 гривень, з яких 38457,93 гривень заборгованість по тілу кредиту, 8605,91 гривень заборгованість по відсоткам, що стверджується розрахунком заборгованості по кредиту станом на 20 грудня 2017 року (а.с. 8). Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № R53700277554В від 20 червня 2012 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобовязань. У звязку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути 47063,84 гривень. Судом не береться до уваги викладена позиція відповідача у відзиві, що позивачем не вживались заходити для врегулювання спору в досудовому порядку, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, однак така були ним проігнорована. Суд оголошував перерву для вирішення спору в позасудовому порядку, однак сторони не представили доказів такого врегулювання. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1600 гривень судового збору.

Outcome: approved