Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просив суд визнати дійсним договір рег. № Н9-64 купівлі-продажу на 31/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та спору, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 24 січня 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на 31/50 частину житлового будинку з відповідно частиною надвірних будівель та споруд, що складається з приміщень у житловому будинку «А» - «1-4», «1-5», «1-6», приміщень прибудови «А1» - «1-1», «1-2», «1-3», «1-7», веранди «а», тамбур «а1», тамбур «а2», літньої кухні «Б», гаражу «Б1», вбиральні «Г», сарай «Ж», літнього душу «З», огорожі №1, воріт № 4, хвіртки №5. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 24 січня 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (Продавці) та [PERSON] (Покупець) був укладений договір рег. № Н9-64 купівлі-продажу відповідно до якого продавці продали, а покупець придбала 31/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та спору, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В подальшому право власності на зазначений будинок було зареєстровано за [PERSON] у КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відмітка на зворотній стороні вказаного договору. 13.02.2015 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області було прийнято рішення №41 про поділ житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] на два окремі житлові будинки з присвоєнням адрес. У 2016 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти за 31/50 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній момент позивач, [PERSON] , володіє і користується спірним будинком, веде господарство, сплачує необхідні платежі та має намір розпорядитися належним йому майном. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] на теперішній час позбавлена можливості у повній мірі використовувати правомочності власника будинку вона та позивач не можуть нотаріально заключити договір купівлі продажу у встановленому законом порядку. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі проти задоволення позову не заперечувала. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачами ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 січня 1998 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , (Продавці) та [PERSON] (Покупець) був укладений договір рег. № Н9-64 купівлі-продажу відповідно до якого продавці продали, а покупець придбала 31/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та спору, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Положенням п. 9 даного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно. Цей пункт було включено до договору відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», якою передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В подальшому право власності на зазначений будинок було зареєстровано за [PERSON] у КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відмітка на зворотній стороні вказаного договору. 13.02.2015 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області було прийнято рішення №41 про поділ житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] на два окремі житлові будинки з присвоєнням адрес. Відповідно до вказаного рішення було вирішено, поділити житловий будинок по [ADDRESS] на два окремі житлові будинки: 31/50 частини житлового будинку, що належить [PERSON] та складається з приміщень у житловому будинку «А» - «1-4», «1-5», «1-6», приміщень прибудови «А1» - «1-1», «1-2», «1-3», «1-7» веранда «а», тамбур «а1», тамбур «а2», літня кухня «Б», гараж «Б1», вбиральня «Г», сарай «Ж», літній душ «З», огорожа №1, ворота № 4, хвіртка №5, вважати цілою частиною та окремою садибою, залишивши їй наступну адресу: [ADDRESS] . При укладанні спірного договору купівлі-продажу №Н9-64 від 24.01.1998 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Отже, оскільки Договір купівлі-продажу № Н9-64 було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що [PERSON] добросовісно помилялася щодо відсутності необхідності його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, [PERSON] придбавши за угодою купівлі-продажу домоволодіння, на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу», статті 128 ЦК УРСР правомірно набула права власності на будинок, однак, в силу положень статті 227 ЦК УРСР, через недотримання при укладені договору належної за законом форми, [PERSON] на теперішній час позбавлена можливості у повній мірі використовувати правомочності власника будинку. У 2016 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено розписку відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти за 31/50 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до приписів ч. 2 ст 47 ЦК( 1963 р.), якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. Відповідно до п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог, їм надані належні докази на підтвердження факту укладення угоди, її виконання, матеріали справи містять відомості, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved