Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 18.09.2006 у розмірі 19414,68 гривень та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., зазначаючи, що 18.09.2006 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 11.10.2020 складає 19414,68 гривень, з яких: 5466,52 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 гривень за поточним тілом кредиту, 5466,52 гривень за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривні заборгованість за простроченими відсотками; 1964,48 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 10821,08 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нарахована комісія. 14.12.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.02.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в підписаній відповідачкою анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, також у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, тому відсутні підстави для стягнення цих складових заборгованості. Також, під час укладення договору банк не дотримався вимог, передбачених ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, в якій зазначено, що позивачем порушено строки звернення до суду з позовом, оскільки строк дії картки закінчився у січні 2016 р., а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся тільки у листопаді 2020 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила прийняти рішення на підставі її відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. 18.09.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку /а.с.18/. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодна з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вказано, що [PERSON] ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Крім того, у Анкеті-заяві у графі «кредитний ліміт» вказано 2300,00 грн., та у графі «банківські послуги» вказано кредитна картка «Універсальна». Також, у заяві визначено базову процентну ставку 3 % на місяць на залишок заборгованості. Згідно з Довідкою про зміну умов кредитування, 04.12.2006 на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт 250,00 грн., в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7100,00 грн. /а.с. 17/. Відповідно до Довідки банку, на підставі укладеного договору відповідач отримав у позивача кредитні картки: 15.09.2006 № [NUMBER] , термін дії 09/08; 27.09.2007 № [NUMBER] , термін дії 09/12; 20.07.2009 № [NUMBER] , термін дії 09/12; [NUMBER] , термін дії 01/16 /а.с.16/. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Встановлено, що відповідач користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 11.10.2020 складає 19414,68 гривень, з яких: 5466,52 гривень заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 гривень за поточним тілом кредиту, 5466,52 гривень за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривні заборгованість за простроченими відсотками; 1964,48 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 10821,08 гривень нарахована пеня; 0,00 гривень нарахована комісія /а.с.7-15/. Розрахунком заборгованості відповідача перед Банком при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи є належним допустимим доказом у цій справі. Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі. В результаті порушення відповідачем умов кредитного договору б/н від 18.09.2006, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором лише\~станом на 31.01.2016\~у вигляді\~тіла кредиту, відсотків, пені та комісії, а також штрафів,\~враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача до 01/16\~/а.с.16/. Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором пені після закінчення строку дії договору 31.01.2016 і по 11.10.2020 (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18). Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено із розрахунку Банку (а.с.11), станом на закінчення дії договору 31.01.2016 заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 7000,00 грн., за відсотками - 2504,16грн (а.с.11). Банк у своєму позові просив стягнути з відповідача за вищезазначеним кредитним договором лише 5466,52 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1964,48 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625 та 10821,08 грн. нарахованої пені. В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Проте, суд встановив, що після 31.01.2016 мали місце часткові сплати відповідачем заборгованості за кредитом на користь Банку, а саме: 30.08.2016 600,00грн.; 09.10.2016 40,00грн.; 12.10.2016 704,34грн.; 11.12.2016 50,00грн.; 14.12.2016 527,98грн.; 23.01.2017 400,00грн.; 09.03.2017 125,37грн.; 22.03.2017 520,36грн.; 13.05.2017 720,43 грн.; 04.07.2017 800,00грн.; 09.09.2017 38,22грн.; 02.10.2017 1000,00грн.; 01.12.2017 600,00грн.; 02.03.2018 1000,00грн.; 27.04.2018 300,00грн., а всього на загальну суму 7426,7грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку за договором /а.с.13-14,37-43/ Таким чином, судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку погасив заборгованість за тілом кредиту, яка мала місце на момент закінчення строку дії договору 31.01.2016. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті, позивач безпідставно нараховував відповідачу пеню після закінчення строку дії кредитного договору з 31.01.2016 по 11.10.2020 (в межах заявлених позовних вимог), тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту та пені. Вимоги банку про стягнення з позичальника 1964,48грн. відсотків, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. За положенням ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, банк зазначав, що у відповідності до п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі : 86,4 % для картки «Універсальна», 84% - для картки «Універсальна голд». Із доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що нарахування в порядку ч.2 ст.625 ЦК України на тіло кредиту проводилося банком як на поточне, так і на прострочене тіло кредиту із розрахунку 84% на місяць. Зважаючи на те, що банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту узгодження із позичальником вказаної відсоткової ставки, оскільки, як зазначено вище, Умови, в яких міститься положення про таке підвищення, не підписані позичальником і не можуть вважатись частиною кредитного договору, суд доходить висновку, що вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] заявила про застосування строку позовної давності. В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором б/н від 18.09.2006\~станом на 31.01.2016\~\~заявлена\~в межах трирічного (загального) строку позовної давності до основного боргу\~у вигляді тіла кредиту станом на 31.01.2016, враховуючи настання строку для виконання основного зобов`язання\~31.01.2016\~(закінчення строку дії договору), звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом\~09.11.2020 року\~(а.с.2), та\~постійне переривання цього строку позовної давності\~(ст. 264 ЦК України) шляхом платежів з боку відповідача заборгованості за договором, як: -\~до\~закінчення строку дії договору (31.01.2016: 25.06.2014 400,00 грн., 30.04.2014 400,00 грн., 22.01.2014 500,00 грн., 09.04.2014 року - 500,00 грн. та інш. … (виписка по рахунку відповідача а.с.40), -\~після\~закінчення\~строку дії\~договору (31.01.2016:\~30.08.2016\~ 600,00грн.;\~09.10.2016\~ 40,00грн.;\~12.10.2016\~ 704,34грн.;\~11.12.2016\~ 50,00грн.\~та інш.\~…,\~останній платіж\~27.04.2018\~ 300,00грн.\~через термінал\~самообслуговування особисто\~відповідачем (виписка по рахунку відповідача а.с.37 зворот), -\~після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦПК України). До заборгованості відповідача, нарахованої Банком за вищезазначеним договором сторін за період після 31.01.2016 (закінчення строку дії договору) і по 11.10.2020 (в межах позовних вимог) будь-яка позовна давність: загальна чи спеціальна не може застосовуватись за заявою відповідача у цій справі взагалі, оскільки Банк не мав права нараховувати відповідачу будь-які платежі за вказаний період взагалі, (окрім в порядку ст. 625 ЦК України),\~тобто права Банку у цей період відповідачем не могли і не були порушені. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином,\~враховуючи вищевикладене,\~зібрані у\~справі докази\~та їх\~належна оцінка\~вказують на\~наявність підстав\~для відмови\~у задоволенні\~позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк\~\~«ПриватБанк»\~\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, через відмову в позові сума судового збору, понесена позивачем, стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed