Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 08.06.2012 року його було прийнято на роботу до ПАТ «Таврійська будівельна компанія» на посаду електромонтера, про що видано наказ № 25к/пр від 08.06.2012 року. Звільнився за власним бажанням, про що також було видано наказ № 54-зв від 30.04.2014 року. Під час роботи, відповідачем заробітна плата виплачувалася не регулярно, тому при звільненні остаточний розрахунок у день звільнення з позивачем проведено не було. Загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на 30.04.2014 року складає 12\~647, 31 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 30.04.2014 року по 13.11.2014 року складає 13\~621, 50 грн. Просить суд стягнути з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» заборгованість по заробітній платі в сумі 12\~647, 31 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13\~621, 50 грн. Позивач в судове засідання не зявився, його адвокат надав суду заяву про зменшення позовних вимог, в звязку з частковою виплатою заборгованості по заробітній платі, тому просив, стягнути з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» заборгованість по заробітній платі в сумі 8\~930, 18 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13 621, 50 грн. Заявою від 24.12.2014 року адвокат позивача просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгулу справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що із заявленими позовними вимогами не погоджується. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] з 08.06.2012 року прийнятий на посаду електромонтера Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія». Наказом № 54-зв від 30.04.2014 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. З розрахункового листа [PERSON] за квітень 2014 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі складає 3\~698, 94 грн. Крім того, з листопада 2013 року існує заборгованість по виплаті зарплати у сумі 8\~948, 37 грн., що підтверджується розрахунковим листом. Згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] № 141205/446 від 05.12.2014 року 10.07.2014 року та 11.11.2014 року підприємством частково виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 3\~717, 13 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості по заробітній платі складає 8\~930, 18 грн. Комсомольським районним судом м. Херсона було зроблено запит № 8946/14 від 13.11.2014 року щодо надання довідки про середньомісячну та середньоденну заробітну плату, про кількість робочих днів на тиждень, про заборгованість по заробітній платі при звільненні з роботи [PERSON], але на час винесення рішення ПАТ «Таврійська будівельна компанія» відповіді так і не надала. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Оскільки відповідач відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не довів наявність обставин, які за законом виключали б його відповідальність перед працівником, підстав для звільнення його від вказаної вище відповідальності суд не вбачає. Враховуючи, що [PERSON] був звільнений 30.04.2014 року, але повний розрахунок із ним досі здійснено не було, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. У відповідності до пункту 8 розділу IV зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні необхідно розраховувати наступним чином: норми тривалості робочого часу на 2014 рік при пятиденному робочому тижні (витяг з листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13): у березні 20 робочих днів, у квітні 21 робочий день; середньоденна заробітна плата з вирахуванням усіх обовязкових платежів складає 100,90 грн. (2\~169, 36 грн. /заробіток за березень/ + 2\~169, 36 грн. /заробіток за квітень/) : 41 робочих днів за березень та квітень = 100, 90 грн.); станом на 13.11.2014 року середній заробіток за час затримки розрахунку за 135 робочих днів (травень 19 робочих днів; червень 19 робочих днів; липень 23 робочих дня; серпень 20 робочих днів; вересень 22 робочих дня; жовтень 23 робочих дня; листопад 9 робочих днів) у період з 30.04.2014 року по 13.11.2014 року становить 13\~621, 50 грн. (135 робочих днів * 100, 90 грн. = 13\~621, 50 грн.)., середній заробіток [PERSON] складає 13\~621, 50 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 243, 60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved