Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який 05.01.2018р. уточнив, та остаточно просив стягнути з останнього суму боргу за кредитним договором б/н від 30.03.2012р., укладеним між сторонами. Сума заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 20.08.2017р. становить 20547,95 грн., що складається із тіла кредиту в сумі 10587,71 грн., нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 4884,89 грн., пені в розмірі 3620,69 грн., 500 грн. штрафу (фіксована складова), 954,66 грн. штрафу (процентна складова), які просив стягнути в судовому порядку. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Представник відповідача у запереченні на позов від 05.12.2017р. просив у його задоволенні відмовити з підстав фактичного повернення грошових коштів позивачу та за пропуском строку позовної давності, оскільки відповідачем фактично погашено суму заборгованості в розмірі більшому, ніж заявлено позовні вимоги. Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладення між сторонами Умов та правил надання банківських послуг, які разом із Тарифами та анкетою-заявою, підтверджували б факт укладення кредитного договору між сторонами. Крім того, просив застосувати відносно позовних вимог банку загальну та спеціальну позовну давність, яку слід обраховувати з часу закінчення терміну дії виданої відповідачу кредитної картки незалежно від обставин подальшого пролонгування строку її дії. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Крім того, надав суду письмові пояснення на позов від 27.12.2017р. та від 10.01.2018р., в яких ствердив про безпідставність заперечень представника відповідача на позов від 05.12.2017р. та наявність підстав для задоволення позову. Зазначив, що в підписаній відповідачем анкеті-заяві про приєднання до Договору про надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватанк» міститься розписка, що останній згоден із тим, що ця анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між позивачем та ним договір про надання банківських послуг. Правильність розрахунку боргу відповідача підтверджується випискою за його рахунком та детальним описом підстав та правил нарахування процентів за договором та пені, який міститься у письмових поясненнях від 10.02.2018р. В частині доводів щодо пропуску позивачем строків позовної давності вважає їх безпідставними, оскільки відповідачем систематично вчинялися дії щодо визнання перед банком свого боргу за договором, які переривають перебіг строку позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у запереченні на позов. Позовна заява надійшла до суду 21.08.2017р. Ухвалою судді від 21.09.2017р. задоволено заяву судді про самовідвід. Матеріали позову 18.10.2017р. розподілені для розгляду судді, ухвалою якого від 19.10.2017р. відкрито провадження у справі. Всі наявні у справі докази надані сторонами. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 30.03.2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Договору надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», у якій зазначено, що він згоден із тим, що ця анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між позивачем та ним договір про надання банківських послуг. Зазначене свідчить, що відповідач на власний розсуд визначився у виборі контрагента та умов договору. Суд вважає, що на час укладення договору сторонами була досягнута у письмовій формі згода за всіма істотними умовами кредитування у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 10000 грн. на платіжну картку зі сплатою 36% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та досягнута домовленість щодо їх виконання, про що свідчить підпис відповідача із зазначенням про ознайомлення та згоду останнього з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», із зобов'язанням відповідача виконувати вимоги останніх, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті ПАТ КБ «Приватбанк» www.privatbank.ua. Також, як було встановлено судом, що стверджується копією розрахунку заборгованості за договором та випискою по картковому рахунку відповідача, що за спірним договором б/н від 30.03.2012 року відповідач отримав кредит 30.03.2012 року через платіжну картку № 5168742301470716, яка була перевиготовлена 23.07.2013р. з кінцевим терміном її дії 05/17, що стверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» про надані кредитні картки за кредитним договором. Вказаною карткою відповідач активно користувався, що стверджується випискою про рух коштів за рахунком відповідача за кредитною карткою, зокрема останній платіж за карткою на погашення заборгованості мав місце 24.10.2017р., поповнення картки готівковими коштами 04.11.2016р., зняття готівкових коштів 29.09.2015р. На підставі наведеного, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача, що позивачем не доведено та не надано належних доказів укладення спірного договору та отримання відповідачем за цим договором кредитних коштів. Доводи представника відповідача спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За доводами ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за укладеним договором, та станом на 20.08.2017р. має заборгованість перед позивачем в розмірі 20547,95 грн., що складається із тіла кредиту в сумі 10587,71 грн., нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 4884,89 грн., пені в розмірі 3620,69 грн., 500 грн. штрафу (фіксована складова), 954,66 грн. штрафу (процентна складова). При дослідженні наданого позивачем до уточненої позовної заяви розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, зокрема такий відповідає виписці по картковому рахунку відповідача № 5168742301470716, та стверджує порушення відповідачем обов'язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування цими коштами. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, правильність якого судом перевірено, станом на 20.08.2017 року за неналежне виконання умов договору відповідачу була нарахована пеня в сумі 3620,69 грн. Відповідач звертався до суду з клопотанням про застосування до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» загальної та спеціальної позовної давності. Разом із тим суд вважає, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні з огляду на наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) така становить один рік (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно правових позицій, висловлених ВСУ у справах № 6-95цс14 від 17.09.2014, № 6-127цс14 від 22.10.2014, за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а і кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ст. 261 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до умов договору 30.03.2012 року між сторонами було укладено договір б/н, на підставі якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на якій встановлено кредитний ліміт, строк дії якої до останнього дня 05.2017 року, а тому строк повернення кредиту спливає 31.05.2017року. Позивач звернувся до суду з позовом 21.08.2017року. Відповідно до вимог позовної заяви позивач просить стягнути заборгованість, що склалася станом на 20.08.2017року. Згідно з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільговий період» позивачем передбачений обов'язковий щомісячний платіж. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача перше нарахування заборгованості за договором б/н від 30.03.2012 року відбулося 31.03.2012 року. Тобто саме з цього періоду позивач мав право на стягнення заборгованості за спірним договором, а тому строк позовної давності починається саме після несплати чергового платежу. Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до умов договору власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Зазначене свідчить, що відповідач зобов'язався самостійно слідкувати за витратами коштів та погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, перевитрат по платіжного ліміту. Як вбачається з руху грошових коштів відповідача за договором, останній постійно до 24.10.2017року поповнював рахунок у терміналі самообслуговування для погашення заборгованості, зараховував перекази з Приват24 на свій картковий рахунок за спірним договором. Судом перевірена сплата та зарахування коштів саме на погашення заборгованості, що відображено у наданій позивачем виписці про рух коштів і в наданому розрахунку заборгованості. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що відповідач постійно до 24.10.2017 року, частково сплачуючи борг за договором, здійснював дії, що свідчать та підтверджують визнання останнім боргу за договором, а тому перебіг строку позовної давності щодо кожного щомісячного платежу, з урахуванням грошових надходжень, переривався, й ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в межах строку позовної давності (загальної та спеціальної). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищенаведене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність стягнення з відповідача штрафів у фіксованому та процентному вираженні, й у задоволенні позову в цій частині відмовляє. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 30.03.2012р. в розмірі 19093,29 грн. (без штрафів у фіксованому та процентному вираженні). Судові витрати (1600 грн. судового збору, сплаченого позивачем, та 2161,60 грн. витрат на правову допомогу, понесених відповідачем) підлягають розподілу між сторонами пропорційно частці задоволених позовних вимог (92,92% на 7,08%), а саме на відповідача покладається 1486,72 грн. судового збору, на позивача 153,04 грн. витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 1333,68 грн. судових витрат у справі.

Outcome: partial