Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про звернення стягнення на автомобіль марки Chevrolet (модель Tacuma, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]), що належить на праві власності [PERSON] (Кіровоградська область, [ADDRESS], ІПН: [NUMBER]). 30 листопада 2010 року представник позивача змінив позовні вимоги та просить стягнути з відповідачів, солідарно, заборгованість за кредитним договором в розмірі 1540,48 дол. США та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 03 березня 2008 року № ТМ- 38/2008 відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 дол. США строком до 02 березня 2011 року із сплатою 15 % річних. За умовами договору відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту та відсотків згідно Ерафіка погашення кредиту та відсотків (Додаток № 1 до Договору) щомісячними платежами, рівними частками розмір якого складає 348 дол. США. Однак, відповідач своїх зобов'язань не виконує, що стало підставою звернення з позовом до суду. З урахуванням змінених позовних вимог станом на 22 листопада 2010 року має несплачену заборгованість у розмірі 1540,48 дол. США, що за курсом НБУ відносно гривні еквівалентно 12227,87 грн., де 1356,21 дол. США, - сума залишку за кредитом; 10,01 дол. США, - сума нарахованих відсотків; 60,00 дол. США, - сума простроченої заборгованості по кредиту; 114,26 дол. США, - сума штрафу, які просять стягнути, солідарно та судові витрати. В забезпечення виконання обов'язків за даним кредитним договором відповідач [PERSON] передав у заставу рухоме майно, а саме - транспортний засіб: автомобіль марки Chevrolet (модель Tacuma, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, як первинні так і змінені позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що умови договору не порушувалися, станом на 03 грудня 2010 року їх борг становив згідно підрахунку у відділенні банку за місцем проживання 1332.29 дол. США, які сплачено у повному обсязі, будь-якої інших претензій їм не виставлено, шкоди банку вважає не нанесено, вважає взагалі неправомірно банк змусив їх достроково повернути залишок по кредиту, оскільки розрахунок позовних вимог не підтверджується належними банківськими документами, не містить також чіткого визначення періоду, за який нарахована заборгованість по кредиту та процентам, не зазначено дати виникнення простроченої заборгованості по кредиту, тому просить у позові відмовити та скасувати заходи забезпечення позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням позицій сторін, суд встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини. У відповідності до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України 03 березня 2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № ТМ-38/2008 (а.с. 5 - 7). Згідно умов вказаного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 10 000 дол. США на строк до 02 березня 2011 року, а вона зобов'язалася повернути кредит в повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних, комісійну винагороду та інші платежі. Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісяця згідно Додатку № 1 до кредитного договору у сумі 348 дол. США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачка [PERSON] виконує свої зобов'язання щодо повернення кредиту (основного боргу та процентів), сплачуючи згідно додатку до кредитного договору -графіка суму еквівалентну 348 дол. США. щомісячно, виходячи із процентної ставки 15%, порушення умов договору в частині строку внесення щомісячних платежів та їх розміру допущено у червні 2010 року, шляхом несплати щомісячного платежу, отже відповідачка здійснила у червні 2010 року порушення зобов»язання, визначеного умовами кредитного договору (ст. 610 ЦК України). Позов подано до суду 12 жовтня 2010 року і як встановлено судом до попереднього судового засідання відповідачкою проведено оплату: 26.10.2010 року -1250 дол. США, та пені, 22.11.2010 року - 300 дол. США та пені 17.07 грн., 23.11.2010 року -100 дол. США, 03 грудня 2010 року - 1332.29 дол.США , що підтверджено квитанціями поданими відповідачкою, інших доказів, які б спростували та підтвердили правомірність нарахування заборгованості на час розгляду справи, згідно уточнених позовних вимог, позивачем не подано. На час звернення позивача з позовом 12 жовтня 2010 рокурозмір заборгованості відповідача згідно розрахунків банку, перед позивачем за кредитним договором становила: 3633.49 дол. США., з якою відповідачі не погодилися . Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно ч.2,3 ст.1056-1 ЦК України встановлений розмір договором процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Судом встановлено, що за період користування кредитом: в період з 01 лютого 2009 року по 29 травня 2009 року позивачем в односторонньому порядку піднято процентну ставку за користування кредитом з 15 % до 21%, жодним чином не повідомляючи про це відповідача. Отже, суд прийшов до висновку, що саме зі сторони банка, а не відповідача [PERSON] при підвищенні в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом ,в період з 01 лютого 2009 року по 29 травня 2009 року з 15% до 21% річних, допущено істотних порушень договору, яке суд вважає є неправомірним та відповідні нарахування та пеня, виходячи з розміру 21% річних необгрунтованими та такими, що не відповідають умовам укладеного договору. Статтею 546 ч. 1 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно п. 3.1.1 та 3.1.2 кредитного договору виконання позичальником (відповідачем по справі [PERSON].) зобов'язань забезпечено договорами застави та поруки [PERSON] від 03.03.2008 року. Виконання відповідачами своїх зобов'язань забезпечено договором застави № б/н укладеним 03.03.2008 року між банком та відповідачем [PERSON]. Згідно умов укладеного договору застави відповідач [PERSON] передав у заставу рухоме майно, а саме - транспортний засіб: автомобіль марки Chevrolet (модель Tacuma, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]). В позовній заяві позивач просив звернути стягнення на автомобіль, але в подальшому змінив позовні вимоги та стягнути солідарно заборгованість відповідачки по кредитному договору у розмірі 1540,48 дол. США, що за курсом НБУ відносно гривні еквівалентно 12227,87 грн.. Пунктом 2.3 кредитного договору передбачено, що при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3. договору, позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі, а згідно пункту 2.3.9. банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.3 договору, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3. Пунктом 2.3.3. кредитного договору (а.с. 3-6) передбачено серед іншого:порушення позичальником якого-небудь із зобов»язань, передбачених договором. Як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості при ставці 15% річних (а.с.90), відповідачка не допустила порушень, передбачених п.2.3.3 кредитного договору. Пунктом 2.3.3 кредитного договору при настанні зазначених у ньому умов, передбачено повернення суми кредиту в повному обсязі, винагороди, відсотків за фактичний строк його користування, виконання в повному обсязі інших зобов'язань за договором протягом ЗО календарних днів з дати отримання повідомлення про вимогу від банка, як право, а не як обов'язок, позичальника. Позивач не надав суду доказів направлення такої вимоги відповідачці. При цьому п. 2.3.3. кредитного договору передбачено, що у випадку усунення позичальником порушення умов договору протягом ЗО календарних днів з дати отримання повідомлення, вимога втрачає чинність. Позивач також не надав доказів та не послався на те, що направлення такої вимоги або повідомлення про затримку може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета застави. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що встановлені кредитним договором від 03.03. 2008 року № ТМ-38/2008 та договором застави від 03.03. 2008 року умови дострокового повернення відповідачкою кредиту в повному обсязі та звернення стягнення на предмет застави не настали, оскільки не встановлено судом, що допущене боржником або заставодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи договору застави не завдало збитків заставодержателя і не змінює обсяг його прав. Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). На підставі встановленого, суд прийшов до висновку, що позивач не довів факт заподіяння йому збитків внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов'язань щодо розміру сплати щомісячних платежів, а допущене відповідачкою порушення не змінює обсяг прав позивача. На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором ТМ-38. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, при відмові в позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed