Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Заміська,38, посилаючись на ті обставини, що відповідач по справі - [PERSON] значаться зареєстрованими але не проживає у вищевказаному будинку з 2014 року. У звязку з наведеним просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: м. Херсон вул. Заміська,38, оскільки в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнав проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку №38 по вул. Заміська в м. Херсоні, відповідно до договору дарування від 26.06.2014 року посвідченого Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1365 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.06.2014 року та домовою книгою № 38. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником вищевказаного будинку, а відповідач більше року у спірному будинку не проживають, власні речі відсутні, своїми діями відповідач чинить перешкоди власнику у користуванні власністю.

Outcome: approved