Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Кредитної спілки «Тринадцята зарплатня». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2008 року між [PERSON] і відповідачем укладено Договір № 154/04/08 про депозитний вклад та в подальшому підписані додаткові угоди до нього № 1 від 13 травня 2008 року, № 1 від 08 вересня 2009 року, № 2 від 08 грудня 2009 року та додаткові договори до нього № 1 від 23 грудня 2008 року, № 2 від 27 квітня 2009 року. Згідно умов зазначеного Договору та додаткових угод і додаткових договорів до нього [PERSON] розмістив у відповідача депозитний вклад на загальну суму 26 550 грн. 00 коп. Також, 23 травня 2008 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір про депозитний вклад № 109/05/08 та підписано додаткові угоди до нього № 4 від 08 вересня та № 5 від 08 грудня 2009 року, згідно яких [PERSON] розмістив у відповідача депозитний вклад на загальну суму 51 000 грн. 00 коп. Крім того, 27 серпня 2008 року [PERSON] та відповідач уклали, ще два Договори про депозитні вклади № 140/08/08 та № 149/08/08, за якими [PERSON] на виконання умов зазначених Договорів та підписаних Додаткових договорів та угод до них, розмістив у відповідача депозити на загальну суму 121 000 грн. 00 коп. Разом з тим, позивач зазначає, що на момент укладення зазначених депозитних договорів [PERSON] був визнаний судом недієздатним і над ним було призначено опікуна, яким є позивач. При цьому, позивач не схвалювала укладені її підопічним договори, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 226 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) дані договори є нікчемними і кошти, які були внесені по ним, у загальному розмірі 198 550 грн. 00 коп., повинні бути повернуті позивачу. Крім того, позивач вважає, що окрім повернення коштів, відповідач на підставі ст. 625 ЦК України повинен сплати позивачу суму інфляційних втрат, яка складає 9 866 грн. 64 коп. та три відсотки річних у розмірі 17 902 грн. 14 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає частково та щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 198 550 грн. 00 коп. не заперечує, оскільки вважає, що приписами ст. 216 ЦК України чітко зазначено, що в даному випадку підлягають стягненню лише внесенні суми по депозитних договорах без інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Також представник у своїй заяві просить, у разі неприбуття в судове засідання представника відповідача справу розглядати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2008 року між Кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» та [PERSON] укладено Договір про депозитний вклад № 154/04/08. В подальшому [PERSON] та відповідачем були підписані додаткові угоди до Договіру про депозитний вклад № 154/04/08, а саме: № 1 від 13 травня 2008 року, № 1 від 08 вересня 2009 року, № 2 від 08 грудня 2009 року та додаткові договори до нього № 1 від 23 грудня 2008 року, № 2 від 27 квітня 2009 року (а.с. 6-12). На виконання умов зазначеного Договору та внесених до нього змін та доповнень [PERSON] вніс на депозитний рахунок грошову суму у загальному розмірі 26 550 грн. 00 коп. (а.с. 13), а відповідач, в свою чергу, прийняв від позивача дані кошти та зобов'язався повернути їх разом з нарахованими на нього відсотками 25 травня 2010 року. Також, 23 травня 2008 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» укладено Договір про депозитний вклад № 109/05/08, а в подальшому підписано до нього Додаткові угоди № 4 від 08 вересня та № 5 від 08 грудня 2009 року (а.с. 14-17), згідно яких [PERSON] розмістив у відповідача депозитний вклад на загальну суму 51 000 грн. 00 коп. (а.с. 18), який відповідач зобов'язався повернути 23 травня 2010 року разом з нарахованими на нього відсотками. Крім того, 27 серпня 2008 року між Кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» та [PERSON] було укладено два Договори про внесення внесків (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 140/08/08 та № 149/08/08 (а.с. 20-21, 26-27), відповідно до яких та з урахуванням Додаткових договорів №1 від 23 грудня 2008 року та Додаткових угод № 2 від 08 вересня 2009 року, № 3 від 08 грудня 2009 року (а.с. 22-24, 28-30) [PERSON] розмістив у відповідача депозитні вклади на загальну суму 121 000 грн. 00 коп. (а.с. 25, 31), тобто, по 60 500 грн. 00 коп. за кожним із Договорів, строком до 27 травня 2010 року. Разом з тим, відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2004 року [PERSON] було визнано недієздатним та, з урахуванням ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року, призначено опікуна над ним - [PERSON] (а.с. 39-40, 63). При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Разом з тим, положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 41, ч. 1 ст. 226 ЦК України визначено, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, незважаючи на вказані положення законодавства, позивач, як опікун [PERSON], не схвалювала вище зазначенні Договори і тим більше їх не підписувала. При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 226 ЦК України у разі відсутності схвалення правочину опікуном недієздатної особи цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. На вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи. Дієздатна сторона зобов'язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Також, ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі зазначеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у загальному розмірі 198 550 грн. 00 коп., які були внесенні [PERSON] на виконання умов Договорів № 154/04/08 від 25 квітня 2008 року, № 109/05/08 від 23 травня 2008 року, № 148/08/08 від 27 серпня 2008 року, № 148/08/08 від 27 серпня 2008 року, з урахуванням їх змін та доповнень, підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 9 866 грн. 64 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 17 902 грн. 14 коп. слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та у відповідності до приписів ст. 216 ЦК України суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Кредитної спілки «Тринадцята зарплатня» про стягнення грошових коштів підлягає частковому задоволенню. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 985 грн. 50 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 41, 203, 216, 215, 226 ЦК України,

Outcome: partial