overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача 47153, 42 грн. вартості електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачем\~правил користування електричною енергією, а саме: внаслідок безоблікового споживання відповідачем електроенергії за адресою: [ADDRESS] , шляхом самовільного підключення, що було виявлено працівниками позивача 31.05.2019 року та про що складено відповідний акт. Ухвалою суду від 06.11.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі ч.1\~ст.274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг АТ «ЕК «Херсонобленерго» з електропостачання та має особовий рахунок № [NUMBER] . 31.05.2019 року працівниками АТ «ЕК «Херсонобленерго» за вказаною адресою було виявлено самовільне підключення до електромережі з порушенням схеми обліку, що є порушенням «Правил роздрібного ринку користування електричної енергії», про що складено відповідний акт №131938 від 31.05.2019 року, який підписаний споживачем послуг. На підставі зазначеного акту 12.06.2019 року комісією АТ «ЕК «Херсонобленерго» по розгляду актів відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електроенергії не облікованої внаслідок порушення споживачем «Правил роздрібного ринку користування електричної енергії», затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року, було розраховано розмір завданих внаслідок даного порушення збитків в загальній сумі 47153, 42 грн., про що складено відповідний протокол за № 48 від 12.06.2019 року, проте нарахована сума збитків відповідачем в добровільному порядку не відшкодована. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача в силу\~ст.1166 ЦК України, ст.ст.26,\~27 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 8.2.4, 8.2.5 «Правил роздрібного ринку користування електричної енергії», затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року, є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, в силу\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором безвідсоткової позики в сумі 400000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безвідсоткової позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] надала в борг відповідачу 400000 грн., на строк до 26.08.2015 року. В зазначений термін відповідач своє зобов'язання не виконав, гроші не повернув. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що на даний час не має доказів того, що грошові кошти не були повернені. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 26.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безвідсоткової позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] надала в борг відповідачу 400000 грн., на строк до 26.08.2015 року. (а.с. 10,11). Згідно розписки про отримання позики від 26.08.2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 400000 грн. (а.с. 12). У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики від 26.08.2013 року, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 02.09.2015 року в 10-ти денний термін з моменту отримання даної письмової вимоги, повернути позивачеві позичені кошти у розмірі 400000 грн. Вказана вимога була отримана відповідачем 03.09.2015 року, про що свідчить особистий підпис відповідача на такій вимозі, однак відповідач не надав жодної письмової відповіді на вимогу та кошти не повернув. (а.с. 13). Враховуючи викладене, станом на день звернення позивача до суду борг відповідача складає 400000 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики тим, що не повернув позивачу грошові кошти в сумі 400000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в розмірі 35000,00 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2014 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 35000,00 грн. строком до 01.03.2014 р. Відповідач був зобов'язаний повернути надані в борг гроші в повному обсязі до 01.03.2014 року, однак порушив умови договору, одержані в борг кошти не повернув. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав заяву про слухання справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 10.02.2014 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 35000,00 грн. строком до 01.03.2014 р., що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 2). Відповідно до вищевказаного договору позики, відповідач зобов'язувався повернути, взяті у позивача в борг, грошові кошти в повному обсязі до 01.03.2014 року. На даний час відповідач свої обов'язки за договором позики не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 472571,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.05.2015 року [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти, в сумі 22 807,50 Доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 08.05.2015 року складає 472571,40 грн., строком до 15.07.2015, проте, відповідач кошти не повернув. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.05.2015 року [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти, в сумі 22 807,50 Доларів США, строком до 15.07.2015, підтвердженням чого є розписка [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів (а. с. 3). Оригінал розписки долучений до матеріалів справи. За офіційним курсом НБУ станом на 08.05.2015 року 22 807,50 Доларів США складає 472571,40 грн. На даний час відповідач свої обов'язки за договором позики не виконав, кошти не повернув. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 4725,71 грн., а враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 700000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 серпня 2015 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивача передав відповідачу грошові кошти у розмірі 700000,00 грн. терміном до 22 лютого 2016 року, проте відповідач кошти не повернув. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, однак зазначив, що у відповідача на даний час відсутні кошти для їх повернення позивачу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. 23 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідно до п. 1.1. Договору, позикодавець надав позичальнику позику на суму 700000,00 грн. Згідно із п. 2.2. Договору позикодавець передав, а позичальник одержав грошові кошти, які є предметом цього договору, до його підписання. Пунктом 3.1. Договору встановлено, що позика надається строком на один рік і має бути повернута 22 лютого 2016 року. Відповідач порушив свої обов'язки за договором позики та кошти у визначений строк не повернув. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач суму позики в зазначений у договорі строк не повернув та позов визнав в повному обсязі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 1391,78 грн. боргу за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі, які проживають у квартирі [ADDRESS] в м. Львові, мають заборгованість за надані їм позивачем житлово-комунальні послуги, яка утворилася в період з 01.10.2012 року по 01.04.2014 року. В зв'язку з наведеними просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачі проти задоволення позову фактично не заперечили, пояснивши, що борг утворився через те, що вони намагалися погасити борг в добровільному порядку, проте не могли з'ясувати в позивачу чіткого розміру вказаного боргу. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані за місцем проживання в житловому приміщенні [ADDRESS] в м. Львові, загальною площею 34,5 кв.м., які знаходяться у власності відповідача [PERSON] /а.с.20/. Відповідно до акту приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність від 10.02.2014 року гуртожиток по [ADDRESS] був переданий з балансу ДТГО «Львівська залізниця» у комунальну власність територіальної громади м. Львова /а.с.15-17/. Згідно з довідкою про заборгованість борг відповідачів перед позивачем по оплаті комунальних послуг станом на 01.10.2014 року за період з 01.10.2012 року по 01.04.2014 року складає 1391,78 грн. Позивачем зазначені послуги відповідачам нада\-валися, що не заперечується відповідачами, які в свою чергу приймали ці послуги та частково їх оплачували. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки у відповідачів існує заборгованість перед позивачем за наданні житлово-комунальні послуги. Крім того, на користь позивача з відповідачів слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. у рівних частинах, тобто по 121,80 грн. з кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON], аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO]. У позові посилається на те що, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки в добровільному порядку не надає, дитина перебуває на утриманні батька, а тому позивач змушений звернутися до суду із заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в примусовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив його зодовільнити. Відповідач в судовому засіданні ствердила, що вона не відмовляється від дитини, але не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки так як ніде не працює тому і не визнає позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено що : За час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] [INFO], що стверджено копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 17.05.2001 року. (а.с. 3) Копією рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12.11.2013 року стверджено, що шлюб між [PERSON], та [PERSON], - розірвано. (а.с.5) Дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача, відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не дає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.183 СК України передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. Тому виходячи із викладеного та приймаючи до уваги обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача кошти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку/доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового доходів громадян щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищезазначеного суд вважає, що даний позов слід задовільнити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що відсутність взаєморозуміння, поваги й довіри привели до розпаду родини, подружні відносини припинені з 2013 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву відповідно до якої вимоги підтримав у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, на розірвання шлюбу погодилась. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе позов задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободу, чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим суд приймає визнання відповідачем позову та вважає за можливе ухвалити рішення. Судом встановлено, що сторони одружились 25.09.1998 року, шлюб зареєстрували у Добрівської сільської раді Сімферопольського району АР Крим, актовий запис № 56. Від вказаного шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки, збереження родини суперечить їхнім інтересам. Родина розпалася. Сторони не вживали спроб до примирення, і в цей час, на думку сторін, така можливість втрачена. При таких обставинах суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі ст.ст. 104, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що відсутність взаєморозуміння, поваги й довіри привели до розпаду родини, подружні відносини припинені. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву відповідно до якої вимоги підтримав у повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягав. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, на розірвання шлюбу погодилась. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе позов задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободу, чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим суд приймає визнання відповідачем позову та вважає за можливе ухвалити рішення. Судом встановлено, що сторони одружились 07.10.2010 року, шлюб зареєстрували у Медведівської сільської ради Чорноморського району АР Крим, Україна, актовий запис № 02. Від вказаного шлюбу подружжя має дитину - [PERSON], [INFO]. Суд вважає за необхідне шлюб розірвати, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки, збереження родини суперечить їхнім інтересам. Родина розпалася. Сторони не вживали спроб до примирення, і в цей час, на думку сторін, така можливість втрачена. При таких обставинах суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі ст.ст. 104, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved