Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання дійсним Договору купівлі продажу земельної ділянки та визнання за ним права власності на неї. В позовній заяві він вказав, що 28.09.2008 році між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,5523га, кадастровий №6325483000:01:001:0016, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Граківської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Відповідно до умов даного договору [PERSON] продав позивачу вищезазначену земельну ділянку за 37000 гривень, передавши правоустановлюючі документи на неї, а саме Державний акт про право власності на землю серії ХР №095482 виданий 18.01.2005 року Чугуївською райдержадміністрацією, зобовязавшись згодом нотаріально посвідчити письмово складений договір купівлі-продажу. Однак, до цього часу відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань, посилаючись на брак коштів та часу. В звязку з цим, позивач, як добросовісний набувач, не може оформити та закріпти за собою право власності на вказану земельну ділянку, а тому просить суд визнати договір укладений 28.09.2008 році між ним та відповідачем стосовно купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,5523га, кадастровий №6325483000:01:001:0016, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Граківської сільської ради Чугуївського району Харківської області та визнати за ним право власності на неї. Сторони в судове засідання на зявилися, надавши письмові заяви: позивач - про підтримку позовних вимог та проханням ухвали рішення без його участі; відповідач про визнання позову та проханням розглянути справу за його відсутності. Вивчивши докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 28.09.2008 році сторони, шляхом укладання письмового договору дійшли згоди в відношенні купівлі-продажу земельної ділянки, площею 2,5523га, кадастровий №6325483000:01:001:0016, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Граківської сільської ради Чугуївського району Харківської області. За умовами даного оговору, підписаного власноруч сторонами, [PERSON], як «Продавець» в момент підписання договору передав право власності на вищазазначену земельну ділянку «Покупцю» - [PERSON], який сплатив обумовлену між ними її вартість, а саме 37000 гривень. Ця земельна ділянка належить відповідачу на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХР №095482 виданого 18.01.2005 року Чугуївською райдержадміністрацією на підставі розпорядження №482 Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 05.11.2004 року, зареєстрованого 23.03.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №405. Відповідно до п.5.5. Договору купівлі-продажу від 28.09.2008 року його нотаріальне посвідчення малоб відбутися згодом, після надання відповідачем всіх необхідних документів для такого посвідчення. Однак, з моменту фактичного виконання умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, передачі повної суми її вартості, передачі позивачу, як покупцю правоустановлюючого документу на землю, відповідач до теперішнього часу ухиляється від нотаріального посвідчення правочину. Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Outcome: approved