Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в його обґрунтування посилаючись на те, що після смерті батьків (17.08.2003 р. померла мати позивача [PERSON], 09.02.2015 р. помер батько позивача [PERSON]І.) відкрилася спадщина на 2/5 частки квартири [ADDRESS], втім, правовстановлювальні документи на зазначене нерухоме майно утримує у себе відповідач (рідна сестра позивача), у звязку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, видав відповідну постанову 23.03.2016 р. Відповідач, заперечуючи проти первісного позову та наголошуючи на безпідставність вимог позивача, предявила зустрічний позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про вселення та визначення порядку користування квартирою, посилалася на те, що з боку позивача чиняться перепони у її користуванні спадковим майном, на яке вона, як спадкоємець першої черги, має право. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.04.1997 р., виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №4/1361-97, квартира [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Дніпрі належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після зміни імені [PERSON]Г.) та [PERSON] (після зміни імені [PERSON]М.). [PERSON], яка доводиться матірю [PERSON] та [PERSON] померла 17.08.2003 р., [PERSON], який доводиться батьком [PERSON] та [PERSON], помер 09.02.2015 р., та після їх смерті відкрилася спадщина на 2/5 частки квартири [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Дніпрі (за життя кожному на праві власності належало по 1/5 частки). [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги після померлих батьків; інших спадкоємців не має. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті померлих батьків (а.с. 85, 93), втім, постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 23.03.2016 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що не подані правовстановлювальні документи на зазначене нерухоме майно. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, подав до нотаріальної контори відповідні заяви (ст.ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України), втім, відсутність правовстановлювальних документів на зазначене нерухоме майно в силу п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, про що 23.03.2016 р. [PERSON] державним нотаріусом було видано постанову. Таким чином, суд погоджується із доводами позивача щодо порушення його прав на спадкування після померлої матері та батька, тому в силу ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України його права підлягають захисту в судовому порядку у спосіб, обраний позивачем (ст. 16 ЦК) та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] права власності на 2/5 частини квартири [ADDRESS], яка розташована на 2 поверсі 9 ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат загальною площею 63,5 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, в тому числі: 1-а кімната - 12,4 кв.м, 2-а кімната 18,4 кв.м, 3-я кімната 13,8 кв.м, кухня площею 7,8 кв.м, ванна кімната площею 2,0 кв.м, вбиральня 1,2 кв.м, коридор 4,9 кв.м, вбудована шафа 0,3 кв.м, балкон 0,8 кв.м, лоджія 1,9 кв.м. Щодо розміру частки, на яку позивач має право в порядку спадкування після смерті батьків, то суд не погоджується із розрахунком позивача в цій частині, у звязку з чим й частково задовольняє позовні вимоги [PERSON], оскільки спадкування частки у праві спільної сумісної власності здійснюється на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК) та в силу ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відтак, посилання позивача щодо здійснення поділу частки у спадщини (1/5 частини квартири) між ним та його батьком після смерті матері [PERSON], померлої 17.08.2003 р., є неспроможними, та поділ належної [PERSON] на праві спільної сумісної власності частки (1/5) у квартирі здійснюється порівну (ч. 1 ст. 1267 ЦК) між усіма спадкоємцями першої черги ([PERSON], [PERSON], [PERSON]Г.). Розвязуючи вимоги зустрічного позову відповідача та задовольняючи його частково, суд виходить з наступного. Як вже було встановлено судом в цій справі та зазначено вище в даному рішенні на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.04.1997 р., виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження №4/1361-97, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після зміни імені [PERSON]Г.) та [PERSON] (після зміни імені [PERSON]М.). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, оскільки передбачені законом підстави за наявності яких можливе обмеження чи втручання у право власника в даній справі відсутні, та права відповідача, як власника частки у спільній сумісній власності порушені, для суду з метою поновлення порушених прав наявні підстави для задоволення вимоги позову про вселення та ухвалення рішення про вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги зустрічного позову відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності після смерті батьків, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщини інших спадкоємців (ч. 2 ст. 1297 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. В той же час згідно з ч. 1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1299 ЦК право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього майна. Суд керується тим, що за ст. 10 ЦПК України (ч. 2 та ч. 3 ) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи даний обовязок, відповідач мав надати суду докази у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження прийняття ним спадщини після померлих батьків, а також докази на підтвердження неможливості реєстрації зазначеного право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1299 ЦК право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього майна. Втім, даний обовязок відповідачем не був виконаний, та оскільки, розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, суд позбавлений можливості збирати докази, та оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, в задоволенні вимоги про визнання за відповідачем права власності в порядку спадкування за законом має бути відмовлено. Щодо вимоги зустрічного позову про визначення порядку користування спадковим майном, то заявлення відповідачем даної позовної вимоги є передчасним, оскільки відповідач не набув права власності на нерухоме майно, що у свою чергу не позбавляє його права, гарантованого ст. 55 Конституції України, за умови його порушення при дотриманні відповідачем вимог ст. 1299 ЦК України. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України: пропорційно до задоволеної часини вимог.

Outcome: partial