Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 260000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на те, що весною 2015 року він познайомився із [PERSON], який запевнив його у можливостях приганяти автомобілі з-за кордону. А тому [PERSON] усно домовився із [PERSON] про те, що даватиме йому кошти, за які [PERSON] приганятиме потрібні позивачу автомобілі. Так, у 2015 року [PERSON] тричі особисто передавав [PERSON] кошти для придбання автомобіля на загальну суму 160000 грн. Крім того, у 2016 році сторони домовилися про те, що [PERSON] передасть кошти через знайомого [PERSON] Таким способом позивач передав відповідачу ще 100000 грн. [PERSON] зазначає, що про те, що [PERSON] перебуває з весни 2016 року у місцях позбавлення волі не знав, час від часу спілкувався з ним по телефону та під час таких розмов запевняв, що автомобіль привезе. Вподальшому, відповідач уникав телефонних дзвінків і взагалі не виходив на контакт. У зв'язку із чим змушений звернутися до суду. Від відповідача надійшла заява, в якій він зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, проте гроші не поверне, оскільки його затримали. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні у режимі відеконференції відповідач [PERSON] підтримав подану заяву про визнання позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] перебуває у Львівській випраній колонії №30, позовні вимоги визнає, проте повернути кошти не може, оскільки відбуває покарання. Заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 2015 року [PERSON] передав [PERSON] кошти у розмірі 160000 грн. для придбання автомобіля. Крім того, 2016 року [PERSON] було передано [PERSON] через знайомого останнього кошти у сумі 100000 грн. В загальному [PERSON] було передано [PERSON] кошти на загальну суму 260000 грн. з метою придбання автомобіля позивачу. Станом на день ухвалення рішення [PERSON] кошти не повернув, та не привіз автомобіля. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про визнання ним позову, яку останній підтримав у судовому засіданні. Враховуючи наведені обставини та вказані правові норми, ознайомившись із заявою [PERSON] про визнання позову, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову є підставним, не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам сторін по справі та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оскільки докази протилежного відсутні. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони у судовому засіданні не оспорили факт передачі коштів для придбання автомобіля, а тому суд на підставі ст. 82 ЦПК України вважає ці обставини такими, що не підлягають доказуванню. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.525 ЦК України Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. [PERSON] надав кошти [PERSON] для купівлі автомобіля, проте останній свого зобов»язання не виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved