Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка його колишня дружина тривалий час не мешкає у будинку № 13, де продовжує бути зареєстрованою, за адресою: м. Суми, вул. Червоносільська. Він є власником даного будинку. Відповідачка виїхала на заробітки до США в 2005 році, протягом 11 років 10 місяців не мешкає за вказаною адресою, комунальні послуги не сплачує та не цікавиться цим житлом. В 2008 році шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний. Тому просить визнати відповідачкою такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 19.05.2017 року було винесено заочне рішення у даній справі, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] За заявою відповідача вказане заочне рішення було скасовано ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07.11.2018 року та призначено розгляд справи в загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що відповідачка протягом 11 років 10 місяців не мешкає за вказаною адресою, комунальні послуги не сплачує та не цікавиться цим житлом. Вважав, що зазначені обставини свідчать про порушення прав позивача як власника приміщення. Проте, пояснити суду яке саме право позивача порушене, та у чому полягає порушення цього права, представник позивача не зміг та не навів доказів на підтвердження порушення законних прав позивача. Послався на те, що позивачка не бере участь у витратах на комунальні платежі, а саме: воду та електроенергію. Зазначив також, що під час заочного розгляду справи був допитаний свідок [PERSON], яка підтвердила факт тривалого не проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні. Пояснив, що на виконання заочного рішення суду у даній справі, яке згодом було скасовано, позивач вже зняв з реєстрації за місцем проживання відповідачку, отже, на даний час спір між сторонами фактично відсутній, права позивача на даний час не порушуються. Проте, як представник позивача, він підтримує позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив суду, що відповідачка дійсно виїжджала на заробітки в США, проте, на той час вона перебувала у шлюбі з позивачем, і її виїзд був зумовлений необхідністю заробити кошти для потреб сімї, і виїздила вона до США за взаємною домовленістю із своїм чоловіком позивачем у справі. Під час перебування в США вона систематично перераховувала позивачу кошти, у тому числі, на оплату комунальних послуг, що підтверджується письмовими доказами. В подальшому, після повернення в Україну, вона дізналася, що позивач вже розірвав з нею шлюб, замінив вхідні замки в будинку та не впускає її додому. Як пояснив представник відповідача, сам факт не проживання відповідача у спірному жилому приміщенні протягом 11 років [PERSON] визнає, проте, заперечує проти того, що не проживала у цьому будинку весь цей час без поважних причин. Звернув увагу суду також на те, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідачки, адже позов мотивований лише тим, що позивач, як власник житла, змушений був в період відсутності відповідача самостійно сплачувати за комунальні послуги, чим порушено його право як власника приміщення. В той же час позивач мешкає у приватному будинку, де повинен сплачувати лише за фактично використану воду та електроенергію, якою користувався він один. Крім того, відповідач систематично переказувала йому кошти, у тому числі, на утримання житла. Зазначив також, що позивачем пропущений строк позовної давності, отже, у разі визнання позовних вимог обґрунтованими, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Червоносільська буд. 13, що підтверджується довідкою Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (а.с.13) Разом з позивачем у вказаному будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] відповідачка по справі, що підтверджується довідкою МЄІРЦ від 27.03.2016 року (а.с. 12). З 1 січня 2005 року колишня дружина позивача не проживає у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує. Вказаний факт визнається відповідачем, отже, не потребує доказування. Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідачки в спірному житловому приміщенні більше десяти років. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами був розірваний 14.02.2008 року, тобто під час перебування відповідачки в США (а.с.9). Факт перебування відповідача за межами України та повернення в Україну 08.04.2016 року підтверджується копіями авіаквитків (а.с.88, 101). Як вбачається з копій платіжних документів системи Western Union, відповідач в 2010-2012 році неодноразово переказувала кошти позивачу в сумі 200 доларів США, 300 доларів США, 250 доларів США (а.с.93-94). На думку суду, ці докази підтверджують, що відповідачка та позивач підтримували стосунки, і відповідачу не було відомо про розірвання шлюбу. Доказів на спростування цих обставин, на які посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову, позивачем не надано. 10.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на ? частину будинку по вул. 1-ша Червоносільська 13, який перебуває на розгляді в Зарічному районному суді м. Суми (а.с.96-97). З вказаної копії позовної заяви вбачається, що цей будинок був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі у 2000 році, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, між сторонами у справі існує спір з приводу вказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 167 ЖК УРСР у разі вибуття членів сімї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що відповідач не проживав за місцем реєстрації більше 11 років, але не знімався з реєстрації, і цим були порушені права позивача як власника даного будинку. Проте, судом встановлено, що на даний час відповідач вже знятий з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою, і на підтвердження цього факту представником позивача була надана для огляду в судовому засіданні довідка. Жодних доводів та доказів на підтвердження того, що на даний час відповідач порушує законні права позивача як власника житлового приміщення суду не надано. Крім того. Встановлено, що відповідач виїхав з місця проживання та тривалий час працював за межами України з метою забезпечення потреб сімї, оскільки на той час сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, і відповідач дізналася про розірвання шлюбу лише в 2016 році після повернення в Україну. Крім того, існує спір між сторонами про поділ вказаного житлового будинку як спільної сумісної власності подружжя, що був придбаний ними у шлюбі, і даний спір ще не вирішений судом. Отже, на думку суду, вимога про визнання відповідача такою, що втратила право на користування вказаним жилим приміщенням, заявлена передчасно, будь-які законні права позивача з боку відповідача не порушуються, і його вимоги суд вважає необґрунтованими. Крім того, суду вважає обґрунтованою заяву представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки сам позивач зазначає про відсутність відповідача без поважних причин за місцем проживання протягом 11 років і 10 місяців, але не навів доводів про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності. Проте, встановивши, що позовні вимоги є необґрунтованими, суд відмовляє у задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю. На підставі ст.ст. 2-5, 10-13, 19, 76-82, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed