Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з відповідача: - суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 24756,47 грн.; - заборгованість за несвоєчасну виплачену заробітну плату у розмірі 23291,84 грн.; - у відшкодування моральної шкоди - 10000,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що у період з 06.06.1995 року по 03.02.2016 року позивач перебував у трудових відносинах з Київською філією Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», яка є структурним підрозділом Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інститут «Укренергомережпроект», та був звільнений не підставі ст. 38 КЗпП України. Оскільки під час роботи з серпня 2015 року йому не виплачували заробітну плату, виникла заборгованість у розмірі 24756,47 грн. В день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок, тому з відповідача на його користь окрім вказаної заборгованості по заробітній платі, підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 23291,84 грн. Крім того, внаслідок невиплати йому заробітної плати відповідачем було спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10000 грн. Так, заробітна плата на час перебування у трудових відносинах з відповідачем була єдиним джерелом доходів, а її невиплата відповідачем протягом тривалого часу спричинила позивачу до моральні страждання, які були викликані переживанням стосовно неможливості прогодувати себе та сім'ю, напруженими стосунками в сім'ї у зв'язку з неспроможністю позивача забезпечити сім'ю матеріально. В судове засідання позивач не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи за відсутності. Належним чином повідомлений про час та місце слухання справи представник відповідача в судове засідання не з'явився. За таких обставин суд розглядає справу у заочному порядку згідно зі ст.224 ЦПК України та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 06.06.1995 року по 03.02.2016 року [PERSON] працював на посаді головного інженера у Київській філії Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», яка є структурним підрозділом Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», та був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією наказу № 35-к від 06.06.1995 року, та копією розпорядження № -14-п від 03.02.2015 року (а.с. 14-15). З серпня 2015 року по лютий 2016 року заробітна плата позивачу не виплачувалася, у зв'язку з чим перед ним у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 24756,47 грн., у тому числі: за серпень 2015 року - 4043.64 грн., за вересень 2015 року - 4483,59 грн., за жовтень 2015 року - 4483,59 грн., за листопад 2015 року - 3471,26 грн., за грудень 2015 року - 4329,40 грн., за січень 2016 року - 3739,50 грн., за лютий 2016 року - 205,49 грн., що підтверджується копією довідки № 102 від 03.02.2016 року (а.с. 13). Положеннями ст.116 КЗпП України гарантується виплата при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення. Проте, в порушення цієї норми в день звільнення з позивачем остаточний розрахунок проведено не було. Доказів на підтвердження проведення з позивачем розрахунку з заборгованості по заробітній платі за вказаний період (з серпня по лютий 2016 року) на цей час не надано. Тому з відповідача підлягає стягненню вищевказана сума такої заборгованості. Крім того, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тобто відповідно до ст..117 КЗпП суд стягує на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, тобто у даному випадку з 03 лютого 2016 року по 18 листопада 2016 року, що становить 201 робочий день (за виключенням вихідних та святкових днів). При цьому для цілей обчислення середнього заробітку приймається заробітна плата за два повних останніх місяці (грудень 2015 та січень 2016 року), яка становить 5418,52 грн. та 4680,23 грн. (без відрахування податків та обов'язкових внесків), тобто 10098,75 грн. за 42 робочих днів (за виключенням вихідних днів). Відповідно, середній заробіток за один день становить 240,45 грн. за один день, виходячи з розрахунку 10098,75 грн. : 42 робочі дні. Таким чином сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст..117 КЗпП, складає 48330,45 грн., виходячи з розрахунку 240,45 грн. х 201 робочий день за період з 03 лютого 2016 року (дня звільнення позивача) по 18 листопада 2016 року (день розгляду справи). Окрім зазначеного, підлягає частковому задоволенню позовна вимога про відшкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати. Так, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст..237-1 КЗпП України). Під час розгляду справи було доведено, що відповідачем було порушено законні права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, внаслідок чого позивач відчував моральні страждання та був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки не мав можливості належним чином задовольняти власні потреби та матеріальні потреби своєї сім'ї. З урахуванням обставин справи, суд вважає 2000 грн. достатньою компенсацією моральних страждань позивача, які були йому завдані в результаті порушення його трудових прав у зв'язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати та затримкою у розрахунку при звільненні. За правилами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційному до задоволених судом позовних вимог, а саме, за задоволення 551,20 грн. (щодо задоволених позовних вимог майнового характеру) та 110,24 грн. (щодо частково задоволеної позовної вимоги немайнового характеру, тобто 20% від заявленого розміру позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди) . На підставі викладеного та

Outcome: partial