Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, що випливає із трудових відносин посилаючись на те, що 16 січня 2013 року згідно Наказу №41/6 начальника Головного управління юстиції у Вінницькій області Льовкіна Л.П. він призначений на посаду головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції з 18 січня 2013 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 15 рангу державного службовця сьомої категорії посад. Згідно Наказу №580/10 ГУЮ у Вінницькій області від 15.10.2013 року його зараховано на стажування на посаді начальника реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції з 15.10.2013 року по 28.10.2013 року. 29.10.2013 року наказом ГУЮ у Вінницькій області №605/10 на нього покладено виконання обов'язків начальника реєстраційної служби Ямпільського РУЮ. Наказом реєстраційної служби ГУЮ у Вінницькій області №313/6 від 28.03.2014 року «Про звільнення [PERSON]» його звільнено з посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ Вінницької області з 28 березня 2014 року. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року накази начальника реєстраційної служби ГУЮ у Вінницькій області №646/10 від 20.11.2013 року «Про проведення позапланової перевірки» та №6/10 від 10.01.2014 року «Про проведення контрольної перевірки за наслідками позапланової перевірки» прийняті з порушенням чинного законодавства та як наслідок проведені перевірки визнані незаконними та скасовані. Наказ реєстраційної служби ГУЮ у Вінницькій області №313/6 від 28.03.2014 року «Про звільнення [PERSON]», суд визнав таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства і скасував його як незаконний. Цим же судовим рішенням його поновлено на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ у Вінницькій області. Стягнуто з Головного управління юстиції у Вінницькій області на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 березня 2014 року по день поновлення на посаді. Постанову суду в частині поновлення його на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. Порушення його законних прав, яке полягає в незаконному звільненні з роботи, призвело до пережитих і продовження переживань, моральних страждань, втратою ним нормальних життєвих зв'язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне звільнення викликає у нього тяжкі моральні страждання від їх явної несправедливості та відчуття депресії. Вчиненні відповідачем протиправні дії та безпідставне й систематичне порушення його прав, яке також виразилось у проведенні відповідачем незаконних перевірок його роботи, у результаті призвело до незаконного звільнення, спричинило йому тяжкі психологічні стреси. Відколи він був звільнений з роботи, погіршилося ставлення до нього з боку колег по роботі. Все це призводило до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребувало від нього додаткових зусиль для організації його життя та життя його родини. Крім цього, відповідач злісно ігнорує його законні права, не виконує рішення, яке, відповідно до Конституції, має обов'язкову силу. Завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює у розмірі 100000 гривень, яка буде достатньою для відновлення його моральних страждань та переживань. Просить суд винести рішення, яким стягнути на його користь із відповідача завдану йому незаконним звільненням моральну (немайнову) шкоду, яку він оцінює в розмірі 100000 гривень. Представник відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомлення. 23 червня 2014 року за вх..№3959 на адресу Ямпільського районного суду Вінницької області надійшло заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому посилається на те, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення із Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області моральної шкоди є безпідставними. У позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, однак ніяк не мотивує саме такий розмір втрат немайнового характеру внаслідок власних моральних страждань, а тому стягнення моральної шкоди в заявленому розмірі не може відповідати вимогам розумності та справедливості. Просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] та розгляд справи провести за відсутності представника Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - наказу №580/10 від 15.10.2013 року «Про стажування [PERSON]» встановлено, що позивача зараховано на стажування на посаді начальника реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції з 15 жовтня 2013 року по 28 жовтня 2013 року включно. Із наказу №41/6 від 16.01.2013 року «Про призначення [PERSON]» встановлено, що [PERSON] призначено на посаду головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ з 18 січня 2013 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, як такого, що зарахований до кадрового резерву за результатами конкурсу, із збереженням 15 рангу державного службовця сьомої категорії посад. Із наказу №605/10 від 29.10.2013 року «Про виконання обов'язків» встановлено, що на [PERSON] покладено обов'язки начальника реєстраційної служби Ямпільського РУЮ з 29 жовтня 2013 року до вирішення питання щодо призначення начальника реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції. Із листа №01-1-16-2377 від 29.10.2013 року виданого головою Ямпільської РДА Вінницької області встановлено, що районна державна адміністрація погоджує покладання обов'язків начальника реєстраційної служби Ямпільського РУЮ на [PERSON], головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ. Із наказу №313/6 від 28.03.2014 року «Про звільнення [PERSON]» встановлено, що останнього звільнено з посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ Вінницької області 28 березня 2014 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Із постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року встановлено, що накази №646/10 від 20.11.2013 року «Про проведення позапланової перевірки», наказ №6-10 від 10.01.2014 року «Про проведення контрольної перевірки за наслідками позапланової перевірки» та Наказ №48/10 від 30.01.2014 року «Про внесення змін до наказу №6/10 від 10.01.2014 року», Наказ №313/6 від 28.03.2014 року «Про звільнення [PERSON]» з посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області з 28 березня 2014 року визнані протиправними та скасовані, [PERSON] поновлено на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області, та стягнуто з головного управління юстиції у Вінницькій області на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 березня 2014 року по день поновлення на посаді, рішення у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць приведено до негайного виконання. Із ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року встановлено, що постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року залишено без змін. Із наказу №723/6 від 18.06.2014 року «Про поновлення [PERSON]» встановлено, що позивача поновлено на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції з 18 червня 2014 року. Із наказів №322/10 від 22.05.2014 року та №415/10 від 02.07.2014 року встановлено, що на період часу з 26 травня по 20 червня 2014 року та з 02 липня по 16 липня 2014 року обов'язки державного реєстратора з проведення державної реєстрації прав реєстраційної служби Ямпільського РУЮ покладеного на Костаревича А.В. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, ч.1 ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 16 січня 2013 року по 28 березня 2014 року працював на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, та був звільнений за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Однак постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року залишена без змін, [PERSON] було поновлено на роботі, і рішення окружного суду у частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Однак, згідно наказу №723/6 від 18.06.2014 року позивача поновлено на посаді лише з 18 червня 2014 року, тобто майже через два місяці як проголошено рішення суду про поновлення на роботі, яке допущено до негайного виконання, що зволікалось відповідачем. Даючи оцінку вимогам позивача про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наведені ним норми права, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно встановлювати винні дії додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку відповідача. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника між попередніми умовами. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], як головний спеціаліст реєстраційної служби Ямпільського РУЮ у Вінницькій області, був звільнений та поновлений на посаді наказами заступника начальника та начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.5, 10). Ці факти були встановлені постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, а тому не потребують доказування. (а.с.11-15). Отже, як вбачається із матеріалів справи, позивача фактично було поновлено на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ у Вінницькій області 28 квітня 2014 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду. Проте, відповідачем вищевказане рішення суду не звернено до негайного виконання, що порушило права та законні інтереси позивача. Позивача було поновлено на посаді головного спеціаліста реєстраційної служби Ямпільського РУЮ у Вінницькій області 18 червня 2014 року наказом начальника реєстраційної служби Ю.В. Круголь, після оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року у Вінницькому апеляційному адміністративному суді. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу завдано моральні страждання, які полягають в переживаннях з приводу звільнення, зниження авторитету серед колег по роботі, однак, вважає, що зазначений позивачем розмір є завищеним. Вирішуючи питання про суму компенсації за спричинену моральну шкоду, суд враховує тривалість та глибину цієї шкоди, та вважає відповідною цим обставинам суму у розмірі 5000 гривень. В іншій частині заявлених позовних вимог [PERSON] суд приходить до висновку необхідно відмовити, оскільки заявлена сума завданої моральної шкоди є значно завищеною, ніж була завдана позивачеві. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому суд у порядку ст.88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial