Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача у якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить: визнати виконавчий напис № 3991 виданий 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача примусово стягненні з заробітної плати 4387,25 грн; вирішити питання судових витрат В обґрунтування позову покликається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис поза межами трирічного стоку позовної давності, відносно заборгованості, яка не є безспірною. Також позивач звертає увагу, що укладений кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріально не посвідчений. Крім того, в порушення п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис без перевірки факту надсилання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень кредитором на адресу боржника. За таких обставин, з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості, а також вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі, позивач вважає, що оскаржений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Разом із тим, просить стягнути суму стягнених на виконання оспорюваного виконавчого напису грошових коштів у спірному розмірі, адже такі набуті відповідачем без відповідної правової підстави. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Викладає доводи, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства з цього питання, що підтверджено доказами. Позивач не виконував взятих на себе кредитних зобов`язань у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка не погашена. Щодо безспірності вимоги, то на її підтвердження приватному нотаріусу було надано виписки з особових рахунків позивача у спірній кредитній справі. Щодо строку позовної давності то його пропуск не позбавляє відповідача захистити своє порушене право іншим способом, аніж судовим. Щодо ненаправлена вимоги позивачу про усунення порушень за кредитним договором, то така направлялась позивача, що підтверджено доказом. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача коштів, які були стягнені з позивача у зв`язку з виконанням оспорюваного виконавчого напису, то у поясненнях на таку заяву, які надійшли до суду 29 січня 2021 року, відповідач покликається на обставини, що стягнення коштів відбулось на виконання договірних зобов`язань з повернення боргу за кредитним договором. У зв`язку з наведеним просить у позові відмовити. 08 лютого 2021 року на адресу суду надійшла від відповідача відповідь на відзив, яка містить аргументи про те, що строк позовної давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути передбачений саме законом і не може бути змінений за домовленістю сторін. Відтак, вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності. 22 грудня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22 грудня 2021 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису. 17 лютого 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. 07 квітня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Відповідач про причини неявки не повідомив та не заявив перед судом клопотання про відкладення судового засідання, а відтак, враховуючи, що останнім подано відзив на позов та з урахуванням думки представника позивача про можливість розгляду справи, суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, 21 березня 2008 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач) було укладено кредитний договір №490059264, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у сумі 11196,04 долари США із встановленням процентної ставки у розмірі 14,5% та датою остаточного повернення кредиту 21 березня 2015 року. 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. вчинено виконавчий напис №3991. Відповідно до його умов пропонується звернути стягнення з громадянина України [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації - [ADDRESS] , який є боржником за кредитним договором №490059264 від 21 березня 2008 року, укладеного між ним та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») (стягувач) заборгованість. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2020 року та складає у розмірі 8546,91 дол. США, з яких: 4382,21 дол. США - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4164,70 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками та комісією. За вчинення виконавчого напису підлягає стягненню плата за вчинення виконавчого напису із боржника на користь стягувача у розмірі 1500,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецьким П. С. 26 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження №63747337 на підставі виконавчого напису №3991 виданого 24.09.2020. Звертаючись в суд з позовом позивач посилається на те, що приватним нотаріусом Личуком Т. В. при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки такий вчинений за відсутності доказів про безспірність заборгованості, з порушенням строку позовної давності та на підставі нотаріально не посвідчено договору. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п.п. 1.1., 1.2. п. 1, п.п. 3.1., 3.5. п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Харою Н.С. 23 серпня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із матеріалів справи суд установив, що банк звернувся до приватного нотаріуса про вчинення оспорюваного напису, при цьому подавши копію кредитного договору від 20 лютого 2012 №144085879, що не був нотаріально посвідчений, що підтверджено матеріалами справи. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19). Щодо інших доводів позивача, суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №442/6469/16-ц (провадження №61-2227св19), за змістом якої з огляду на відсутність станом на день винесення оскарженого виконавчого напису судового провадження про оспорення заборгованості за кредитним договором, то спір про право був відсутній. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису, і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що оскільки укладений між сторонами кредитний договір № 490059264 від 21.03.2008, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, що підтверджено копією такого наданого відповідачем до відзиву на позов, як одного із документів, які надавались приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а тому наявні підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а таку позовну вимогу позов задовольнити Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів, суд прийшов до наступного. У межах виконавчого провадження №63747337 приватним виконавцем 03 грудня 2020 року прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . На виконання постанови приватного виконавця від 03 грудня 2020 року Управління (Центр) надання адміністративних послуг Подільської районної у місті Києві державної адміністрації здійснювало відрахування з заробітної плати позивача по виконавчому провадженню за грудень 2020 року у сумі 4387,25 грн. Дані обставини підтверджено довідкою управління про доходи від 30.12.2020. Таким чином, враховуючи, що цим рішенням суд визнав оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а відтак між сторони виникли також спірні правовідносини, які регулюються нормам статті 1212 Цивільного кодексу України, виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття ПАТ «Альфа-Банк» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який цим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак оскільки відпадала правова підстава для отримання таких коштів, а тому грошові кошти у розмірі 4387,25 грн підлягають поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 ЦК України, а позовну вимоги необхідно задовольнити. Суд критично оцінює доводи відповідача про існування зобов`язань позивача перед банком, оскільки наявність такого факту не є підставою примусового стягнення коштів без відповідного рішення суду або виконавчого напису нотаріуса. Суд застосовує до спірних правовідносин норми ст. 1212 ЦК України та на які вірно посилався позивач у позовній заяві. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2169,20 грн, що підтверджено квитанціями наявними у матеріалах справи.

Outcome: approved