Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є власником зазначеної нерухомості. Відповідачі з дня реєстрації за місцем своєї реєстрації не проживають, по сьогодні добровільно не знялися з реєстрації, участі в утриманні будинку не беруть як і в сплаті комунальних послуг. Таким чином, така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою від 19.07.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 30.07.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Вказана ухвала надсилалась сторонам. 30.07.2021 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи відкладено на 29.09.2021. 29.09.2021 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи відкладено на 01.11.2021. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позові. Не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин, хоча були своєчасно повідомлені про дату, час та місце слухання справи, зокрема, шляхом оголошення на офіційному сайті Дрогобицького міськрайонного суду, відзиву не подали, а тому в силу\~ст.128 ЦПК України\~відповідачі вважаються повідомленими, на підставі\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за клопотанням позивача, згідно вимог\~ст. 211 ЦПК України,\~ухвалити рішення\~на підставі\~наявних у\~суду матеріалів.Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З матеріалів справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 25.01.1995 (а/с 4), Договору дарування частини квартири від 12.04.2003 (а/с 5), Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3069770 від 15.03.2004 (а/с 6), Свідоцтва про право на спадщину за законом, 12.03.2004 зареєстрованого в реєстрі державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори за № 1-663 (а/с 8) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3060452 від 12.03.2004 (а/с 9) [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Згідно Будинкової книги у вищевказаному будинку зареєстровані, зокрема, відповідачі: [PERSON] та [PERSON] (а/с 12-16). Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідачі із дня реєстрації не проживали та продовжують не проживати у квартирі [ADDRESS] . На підтвердження своїх доводів позивачем долучено до матеріалів справи Акти про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 01.12.2015 та № 67 від 28.05.2021 (а/с 10,11). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд приходить до висновку про те, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у будинку, власником якого є позивач, перешкоджають тому належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушують його права, як власника, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved