Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за собою право власності на житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який раніше належав [PERSON], за набувальною давністю. В обґрунтування якого зазначив, що спірний житловий будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2011 року. 13 квітня 2003 року позивач купив зазначений будинок у [PERSON] згідно розписки та договір купівлі-продажу не посвідчили. З 13 квітня 2003 року та по теперішній час позивач вільно володіє та користується придбаним будинком, сплачує комунальні послуги, утримує будинок, проводить необхідні ремонті роботи. Відповідачка оспорює його право власності на спірний будинок, зазначає про те, що вона також придбала у [PERSON] вищенаведений будинок, тому позивач просить позовні вимог задовольнити у повному обсязі. В судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач на вимогах позову наполягає. Відповідачка в процесі розгляду справи в суді позовні вимоги визнала в повному обсязі, та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2632. року позивач придбав зазначений будинок за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] та відповідач видала розписку про повний розрахунок з нею за продане майно. 13 квітня 2003 року позивачем з [PERSON] укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В день укладення договору купівлі-продажу [PERSON] видав розписку від 13.04.2003 року про повний розрахунок з ним за продане майно. Сторони дійшли згоди по всіх основних умовах угоди: визначили ціну продаваного товару, визначили термін оплати, термін передачі покупки від продавця покупцю, визначилися щодо форми договору, проте договір купівлі-продажу не був посвідчений. З 13 квітня 2003 року та по теперішній час позивач вільно володіє та користується придбаним будинком, сплачує комунальні послуги, утримує будинок, проводить необхідні ремонті роботи. В наступний час відповідачка оспорює право власності позивача на спірний будинок, зазначаючи про те, що вона також придбала у [PERSON] вищенаведений будинок, тому позивач просить позовні вимог задовольнити у повному обсязі. У зв'язку з тим, що договір купівлі продажу не був посвідчений нотаріально, позивач не має можливості оформити права власності належним чином. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено , що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином з огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів спірним будинком та безперервно володіє ним вже більше десяти років, беручі до уваги наявні докази, які свідчать про існуючі підстави для визнання за позивачем права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який раніше належав [PERSON], позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, й у відповідності зі ст. ст.344, 1220, 1223, 1261-1265, 1268 ЦК України,

Outcome: approved