Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Мотивував таким. 01.09.2016 року він уклав з відповідачем договір позики та передав йому 13000 гривень, про що останній надав розписку та зобовязався їх повернути частками до 01.09.2020 року. Відповідач прийняті на себе зобовязання не виконав. В звязку з чим, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судовий збір. В судове представник позивач не зявився. Просив суд розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 01.09.2016 року між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 13000 гривень. Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що відповідач зобовязаний повернути грошові кошти до 01.09.2020 року. Пунктом 4.4 вказаного договору передбачено, що в разі неповернення відповідачем грошей в строки, він сплачує позивачу 5 % в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку. Вказане підтверджено копією договору /а.с.4/. Відповідачем у підтвердження отримання грошей особисто була написана розписка, що підтверджено копією розписки. /а.с.5/ Розпискою відповідач зобовязався повернути грошові кошти у розмірі 13000 гривень в строк передбачений договором позики. На час звернення до суду відповідач не виконав прийнятих на себе зобовязань щодо повернення грошей та плати за їх користування. Сума боргу складає 13000 грн., а також заборгованість за відсотками 5541,25 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено,що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1046 ЦК України передбачено,що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України передбачено,що договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 статті. 1048 ЦК України передбачено,що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено,що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Викладене приводить суд до висновку про те,що сума коштів, що була предметом договору позики та проценти встановлені в позові підлягають стягненню з відповідача . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved