Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за договором про надання кредиту №22/2008 ЛФ від 4 квітня 2008 року, а саме: пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за квітень 2017 року - 11 250 грн., за травень 2017 року - 11 625 грн., за червень 2017 року - 11 250 грн., за липень 2017 року - 11 625 грн., а всього - 45 750 грн.; солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] за договором про надання кредиту №22/2008 ЛФ від 4 квітня 2018 року пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за квітень 2017 року - 11 250 грн., за травень 2017 року - 11 625 грн., за червень 2017 року - 11 250 грн., за липень 2017 року - 11 625 грн., а всього - 45 750 грн.; стягнути солідарно з відповідачів компенсацію за відрив від звичайних занять. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь за договорами про надання кредиту №22/2008ЛФ від 4 квітня 2008 року, 12500 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а всього на суму 45972,25 гривень. Крім того, вказаним рішенням також стягнено солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] за договором про надання кредиту № 22/2008ЛФ кредиту від 4 квітня 2008 року 12500 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а всього на суму 45972,25 гривень.Відкрито виконавчі провадження: у Личаківському ВДВС ВП №49896567 по [PERSON], у Сокальському ВДВС ВП №47277859 по [PERSON], у Самбірському МР ВДВС ВП №47553746 по [PERSON], однак, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду і коштів не повертають. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ст. ст. 509, 525, 526, 598, 599, 600, 601, 604, 609, 611, 631, 1048, 1049, 1050 ЦК України. Ухвалою суду від 27 квітня 2018 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. В заяві, що надійшла до суду 20 липня 2018 року позивач просить розглянути справу без його участі, не заперечує щодо заочного рішення суду. Відповідачі в жодне з чотирьох підготовчих судових засідань, будучи належним чином повідомленими про час і місце проведення таких, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. 10 жовтня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Відповідачі в судові засідання 8 листопада 2018 року та 12 грудня не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. Відповідно до договору кредиту від 4 квітня 2008 року [PERSON] взяв у Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» кредит в розмірі 20 000 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, який зобов'язався повернути відповідно до умов вказаного договору (а.с. 8). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року, вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] за договором про надання кредиту № 22/2008ЛФ від 4 квітня 2008 року, 12500 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, а всього 45972,25 гривень; цим рішенням також стягнено солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] за договором про надання кредиту № 22/2008ЛФ кредиту від 4 квітня 2008 року 12500 гривень тіла кредиту, 20972,25 гривень процентів за користування кредитом та 12500 гривень пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, а всього 45972,25 гривень. (а.с.3-5). Даним рішення встановлено, зокрема, що згідно договору про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29 березня 2013 року, до [PERSON] перейшло право вимоги за згаданим вище кредитним договором, укладеним між відповідачами та КС «Либідь». Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року дане рішення Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року залишено без змін (а.с. 6,7). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи із змісту статей 549, 550, 551 ЦК України пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, неустойка нараховується у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 610, п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Розмір пені збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Таким чином, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, стягнути пеню (незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов'язання. Однак, згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Тому, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року не може оцінюватися судом і є преюдиційним при вирішенні даного спору. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином,оскільки відповідачі належним чином не виконуються своїх зобов'язань щодо сплати позивачу грошових коштів, наявні підстави для часткового стягнення зазначеної у позові пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за квітень - липень 2017 року включно за договором про надання кредиту № 22/2008 ЛФ від 4 квітня 2008 року. Тому, суд приходить до висновку про задоволення позову частково у цій частині. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені перевищує суму боргу, а пеня це один із способів забезпечення виконання зобов'язань, з врахуванням ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені в межах суми заборгованості по тілу кредиту, зокрема до 12500 гривень. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимоги компенсації за відрив від звичайних занять, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у цій частині. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь держави слід стягнути судовий збір з кожної задоволеної позовної вимоги в розмірі 704,8 гривень.

Outcome: partial