Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про виплату (страхового) відшкодування в порядку зворотної вимоги. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.09.2020 року з квартири за адресою: [ADDRESS] , яка розташована вище поверхом над житловим приміщенням квартри [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, сталось залиття приміщення. Квартира [ADDRESS] застрахана за програмою «Моя квартира» та згідно договору добровільного страхування майна та відповідальності власника (користувача) житлового приміщення серії УБ № 1423414 від 18.11.2019 року в ПАТ «НАСК «Оранта». Предметом договору страхування було володіння, розпорядження та користування страхувальником застрахованим майном. Відносно вказаного залиття потерпілі звернулись до ЖЕД № 313 з приводу обстеження та для встановлення причини залиття. 21.09.2020 року комісією ЖЕД № 313 був складений акт обстеження у зв`язку з залиттям, де зазначено, що залиття квартири [ADDRESS] відбувалось через порушення правил користування каналізаційними внутршньоквартирними мережами та внаслідок недбалого відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] та відсутність герметизації між ванною та стінкою. Таким чином встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталось з вини співвласників квартири [ADDRESS] , як користувачів. Як зазначає позивач, відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень, майнова шкода, завдана залиттям пошкодженого приміщення, склала 12 730,00 грн. Згідно страхового акту та розрахунку страхового відшкодування позивачем було сплачено страхове відшкодування в розмірі 10 966,99 грн. за пошкоджене майно відповідно до платіжного доручення № 61696 від 23.12.2020 року. Оскільки відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , то позивач вважає, що вони мають нести солідарну відповідальність за заподіяні збитки, а тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму страхового відшкодування в розмірі 10 966,99 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 05.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві відповідача заперечують проти позовних вимог, вказуючи на те, що отримали інформацію про затоплення лише після отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Будь-якого звернення як від власника квартири [ADDRESS] , так і від позивача щодо узгодження та відшкодування збитків вони не отримували. Крім того, жодного обстеження їх квартири [ADDRESS] 21.09.2020 року комісією ЖЕД № 313 проведено не було і жодний представник ЖЕД № 313, а також власник квартири [ADDRESS] , до їх квартири не приходили. Крім того, В акті ЖЕД № 313 вказано, що їй квартира розташована на 4-му поверсі, що суперечить обставинам, на які посилається позивач, оскільки їх квартира розташована на 13-му поверсі. Наданий позивачем лист від 31.07.2019 року № 102-102/К-1418-4178 також вказує на невідповідність наданих позивачем доказів та обставинам справи, оскільки датований 2019 роком, тобто задовго до залиття. Відповідачі зазначили і про те, що у наданому до позовної заяви звіті не вказано, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок у звіті, а тому відповідачі вважають цей звіт нікчемним, а заявлену суму шкоди - недоведеною. Крім того, відповідачі наполягають і на тому, що не отримували досудової вимоги від позивача, а в копії страхового акту не вказано винну особу. З урахуванням наведеного, відповідачі вважають, що надані позивачем докази не встановлюють дійсних обставин справи, а саме факту залиття та причин залитті квартири [ADDRESS] та завдання шкоди саме ними, а також щодо дійсного розміру завданих збитків. Посилаючись на викладені обставини, відповідачі просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 19.08.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив відповідачів. У даній відповіді представник позивача вказує на те, що заперечення відповідачів повністю спростовуються самим актом ЖЕД № 313, поясненнями потерпілої особи, фото додатками та актом огляду до звіту про незалежну оцінку. Стосовно технічної описки в акті обстеження ЖЕД № 313 від 21.09.2020 року позивачем отримано лист за підписом начальника ЖЕД, згідно якого вказано на допущену технічну помилку та виправлено описку на 13-ий поверх. Наданий звіт представник позивача вважає належним доказом, оскільки попередження про кримінальну відповідальність зазначається лише у висновку експерта, а даному випадку звіт складено оцінювачем, яке має відповідне свідоцтво. З урахуванням наведеного, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 18.11.2019 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності власника (користувача) житлового приміщення серії УБ № 1423414 за програмою «Моя квартира», відповідно до п.1.1 якого предметом цього договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із: -володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим майно, а саме квартирою [ADDRESS] ; -відшкодування страхувальником заподіяної ним шкоди третій особі та/або її майну, завдано внаслідок пожежі і задимлення, що її супроводжує (включаючи виділення сажі і корозійного газу), включаючи необхідні та доцільні заходи із гасіння пожежі, вибуху, залиття в результаті витікання рідини з водопровідних, дренажних, каналізаційних, опалювальних систем і систем пожежогасіння, якщо ці всі події відбулись у місці страхування. Як вбачається з акту ЖЕД № 313 від 21.09.2020 року, 19.09.2020 року сталось залиття квартири [ADDRESS] . Залиття відбувалось через порушення правил користування каналізаційнимивнутрішньо квартирними мережами та внаслідок недбалого відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] (пошкоджений сифон під ванною) та відсутність герметизації між ванною та стінкою. 21.09.2020 року потерпіла особа [PERSON] звернулась до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про страхове відшкодування. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10 966,99 грн., виходячи із звіту про незалежну оцінку майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 16.10.2020 року, на підставі страхового акту № 102834-33-М та розрахунку страхового відшкодування до нього, про що свідчить платіжне доручення № 61696 від 23.12.2020 року та реєстр до нього. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Факт залиття з вини відповідачів квартири, власником якої є особа, якій позивач виплатив страхове відшкодування, підтверджується актом ЖЕД № 313 від 21.09.2020 року. Актом встановлено, Залиття відбувалось через порушення правил користування каналізаційнимивнутрішньо квартирними мережами та внаслідок недбалого відношення до сантехнічного обладнання мешканцями квартири [ADDRESS] (пошкоджений сифон під ванною) та відсутність герметизації між ванною та стінкою. Зазначений акт є належним і допустимим доказом, яким спростовуються доводи відповідачів. Наявність в акті технічної описки в номері поверху, на якому розташована квартира відповідачів, на зміст самого акту не впливає та встановлені актом обставини не скасовує. Крім того, факт наявності такої помилки визнано листом ЖЕД № 313 та конкретизовано, що квартира [ADDRESS] розташована на 13-му поверсі 16-ти поверхового будинку. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування вищевказаного акту, а тому він приймається судом як належний доказ. Слід звернути увагу, що в даному випадку відсутність вини має доводити особа, до якої заявлено вимоги про відшкодування шкоди. Разом з тим, позивачем надано достатньо доказів, на підставі яких суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Натомість, відповідачі не спростували належними доказами як факту заподіяння шкоди особі, яка отримала від позивача страхове відшкодування, так і розміру заподіяної шкоди, а також не надали свого висновку експерта, що спростовує розмір заподіяної шкоди. Що ж стосується заперечень відповідачів проти наданого звіту про оцінку, то суд також їх не приймає до уваги та вважає необґрунтованими. Суд зауважує, що відповідачі, заперечуючи проти такого звіту, з клопотанням про проведення відповідних експертиз до суду не звертались, а також до відзиву не додали жодного доказу у спростування позовних вимог або будь-яких клопотань про витребування доказів. Інші доводи відповідачів на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову не дають. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оскільки відповідачами не надано жодних доказів у спростування позовних вимог, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою. Однак, відповідно до ч.1 ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відтак, сума сплаченого страхового відшкодування підлягає до стягнення з усіх відповідачів в солідарному порядку. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, в зв`язку з задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку і сума судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved