Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №24, за адресою: м. Херсон, пров. Комбайновий,11, в якому посилається на ті обставини, що він є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2017 року посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори за реєстровим №1-1405. У вказаній квартирі окрім нього також значиться зареєстрованим його дядько та відповідач по справі [PERSON] позивача, що підтверджується актом виданим директором КП «Центр», який з 2012 року у спірній квартирі не проживає. Реєстрація відповідача є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, тим самим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У звязку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №24, за адресою: м. Херсон, пров. Комбайновий,11. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не сповістив. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2017 року посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори за реєстровим №1-1405 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з державного реєстру №87438030 від 18.05.2017 року [PERSON], (ІПН [NUMBER]) належить на праві власності квартира №24 за адресою м. Херсон, провулок Комбайновий,11. Відповідач [PERSON], відповідач по справі відповідно до Акту від 08.06.2017 року виданого Директором КП «Центр», майстер КП «Центр» [PERSON] разом з мешканцями житлового будинку по провул. Комбайновий,11 в м Херсоні встановлено, що [PERSON], за вказаною адресою значаться зареєстрованими однак не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved