Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого зазначив, що його дитина [PERSON], [INFO], проживає окремо від батька та позбавлений прав на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів. 01.10.2013 року він звернувся до Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради з письмовою заявою, в якій просив забирати сина після занять у пятницю зі школи, однак його було повідомлено, що вже встановлено спосіб його участі у вихованні сина щотижня з 14.00 години суботи до 17.00 години неділі. Апеляційний суд Херсонської області 02.09.2014 року всупереч його поясненням, де він знову просив забирати сина після занять у пятницю зі школи, визначив участь батька у вихованні сина, встановивши дні спілкування з сином кожні першу та третю суботу з 14 години до 17 години кожної першої та третьої неділі кожного місяця, окрім часу шкільних канікул, а також другий тиждень зимових канікул та кожен другий тиждень червня, липня та серпня місяця літніх канікул за місцем проживання батька [INFO] в м. Херсоні. Позивач зазначив, що єдиним його інтересом, суттю його вимоги є реальний захист прав дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідного до її віку. Відповідач зловживає своїм правом на виховання дитини, не додержується духовних і моральних засад суспільства, позбавляє сина батьківського піклування.\~\~\~ У звязку з викладеним, неодноразово уточнюючи та змінюючи, остаточно просив визначити дні проживання сина [PERSON], [INFO] з його батьком [PERSON], за місцем проживання батька\~ [INFO], а саме під час занять у школі по закінченню занять кожну першу та третю пятницю до початку занять до понеділка, напередодні кожних\~ шкільних канікул по закінченню занять у школі на строк що дорівнює половину строку кожних шкільних канікул.\~ У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду письмові пояснення, в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що нею виконується рішення Апеляційного суду Херсонської від 02.09.2014 року та не чиняться перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Просила у задоволенні позову відмовити.\~ Представники третьої особи:\~ служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, пояснила, що не заперечує проти задоволення позову.\~ Представники третьої особи:\~ служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради, надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі.\~ Заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17.10.2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Суворовської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.12.2012 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17.10.2012 року залишено без змін. Відповідно до рішення виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 11.10.2013 року № 178 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], щотижня з 14.00 години суботи до 17.00 години неділі, канікулярні та святкові дня порівну за домовленістю батьків. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.07.2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, голови Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради [PERSON], начальника служби у справах дітей Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради [PERSON], завідуючої сектора Виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради [PERSON], треті особи [PERSON], прокурор Суворовського району м. Херсона Феронов [PERSON] про визнання незаконним рішення, бездіяльності, визначення способу участі у вихованні дитини, стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 02.09.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.07.2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визначення способу участі батька у вихованні дитини скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, визначено участь [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], встановивши спілкування з сином кожні першу та третю суботу з 14 години до 17 години кожної першої та третьої неділі кожного місяця, окрім часу шкільних канікул, а також другий тиждень зимових канікул та кожен другий тиждень червня, липня та серпня місяця літніх канікул за місцем проживання батька селище Антонівка, вул. Дніпровська, 66, м. Херсон. В решті рішення залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно довідки про склад сімї від 13.06.2017 року № 336, виданої Виконавчим комітетом Степанівської сільської Ради Суворовського району м. Херсона Пластун [PERSON], [INFO], знаходиться на утримання матері [PERSON] та проживає разом з нею. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 154 СК України передбачено, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За вимогами ч.ч.1, 2 ст. 161 ЦПК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що дитина, яка проживає разом з матірю [PERSON] забезпечена необхідним, має особисту прихильність до матері, яка не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком. Обраний позивачем спосіб захисту прав на думку суду не відповідає інтересам дитини, оскільки дитина навчається у школі, має звичний розпорядок життя, відповідно зміна організації умов життя може вплинути на розвиток дитини. Позивач, як батько дитини, не обмежений законом на право брати участь у вихованні дитини. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що саме відповідачем [PERSON] будь-яким чином були порушені права та інтереси дитини, та не надано будь-яких доказів звернення позивача або самої дитини до служби у справах дітей з приводу порушення законних прав та інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed