Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Херсонська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на ті обставини, що він є власником квартири №2 за адресою: м. Херсон, вул.9-го Січня,49 в м. Херсоні. Однак у спірній квартирі значиться зареєстрованою, але не проживає колишній власник та відповідач по справі [PERSON], яка в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Оскільки він на даний час є власником вищевказаної квартири, а відповідач своїми діями чинити йому перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном. За таких обставин просив суд позов задовольнити позбавити [PERSON] права користування жилим приміщенням, а саме квартирою №2 за адресою: м. Херсон, вул.9-го Січня,49 в м. Херсоні та стягнути з відповідача на його користь понесені та документально підтверджені судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. У вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не сповістила, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу 03.10.2016 року посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] є власником квартири №2 за адресою: м.Херсон, вул.9-го Січня, 49 в м.Херсоні, де відповідач зазначена продавцем. Відповідно до довідки №1730 від 29.09.2016 року виданої начальником ЖЕК-1 Суворовського району встановлено, що зареєстрованою в квартирі 9-го Січня ([PERSON]), 49 в кв.2 значиться [PERSON]. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved