Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28, вселити його в квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28 та встановити наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28: [PERSON] виділити у користування кімнату №8 площею 9,9 кв.м.; коридор №1 площею 6,4 кв.м, коридор №2 площею 2,4 кв.м., коридор №3 площею 3,7 кв.м., ванну кімнату №8 площею 2,6 кв.м., вбиральню №6 площею 1,1 кв.м., кухню №12 площею 9,4 кв.м., комору №10 площею 2,2 кв.м., комору №13 площею 0,6 кв.м., лоджію площею 1,65 кв.м. - залишити в загальному користуванні всіх співвласників квартири, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що йому належить на праві власності 1/6 частки квартири номер 28, яка знаходиться в будинку номер 36 корпус 2 по вулиці Героїв Сталінграда міста Кіровограда, що підтверджується свідоцтвом, зареєстрованим приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу [PERSON] за № 778 від 18.09.2013 року . Право власності на частку вищевказаної квартири зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дана квартира складається з 4-х жилих кімнат, загальною площею 86,0 кв.м. в тому числі житловою площею 50,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим ОКП «Кіровоградське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» станом на 17.06.2009 року . Відповідно до довідки про належність нерухомого майна № 70085 співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 30 травня 2011 року Ленінський районний суд м. Кіровограда розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відповідно до рішення суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 181 438, 40 грн. та судові витрати у розмірі 1820 грн.. Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.09.2013 року рішення частково виконано, стягувачеві передано нереалізоване майно боржника на суму 47560,00 грн. З 2014 року виникла потреба у користуванні частиною квартири, що належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що неодноразово безпосередньо звертався до відповідачів з проханням не перешкоджати здійснювати користування квартирою, але з боку останніх не знайшов порозуміння, тому просить задовільнити позов повністю. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що 26.04.2015 року позивач намагався домовитись з відповідачами про порядок користування вказаною квартирою, але було відмовлено. Після чого, позивач 27.04.2015 року усно звернувся до дільничного інспектора, та повідомив, що не може увійти до квартири. Дільничний інспектор повідомив, що не може нічого зробити, оскільки наявні цивільно-правові відносини. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник всіх відповідачів позов не визнали та в обґрунтування заперечень зазначили, що між попередніми власниками укладений договір про порядок користування житловим приміщенням квартирою між учасниками сумісної часткової власності від 11.01.2013 року у зв»язку з чим в одній кімнаті проживають батьки , в іншій син інвалід, в третій донька з цивільним чоловіком , а в четвертій син з дружиною та малолітньою дитиною. Тому , вважають , що позов не може бути задоволеним , оскільки виділення позивачу навіть найменшої житлової кімнати 9,9 кв.м. позбавить права одного з членій сім»ї на проживання в даному житлі. Зазначають, що 1/6 частина від 50,5 кв.м. житлової площі квартири складає 8,41кв., що є меншим ніж кімната, яку просить виділити в користування позивач. Крім того, представник відповідачів звертає увагу суду на наявність декількох вимог немайнового характеру та відсутність сплаченого судового збору за кожну вимогу та зазначила про наявність у позивача у власності іншого житла - трикімнатної квартири у якій проживає лише він з донькою, на підтвердження факту відсутності у позивача необхідності у житлі. Судом встановлено наступні факти. [PERSON], належить на праві власності 1/6 частки квартири номер 28, яка знаходиться в будинку номер 36 корпус 2 по вулиці Героїв Сталінграда міста Кіровограда, що підтверджується копією свідоцтва ( а. с. 5). Право власності на частку вищевказаної квартири зареєстровано, що підтверджується витягом з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дана квартира складається з 4-х кімнат жилих кімнат, загальною площею 86,0 кв.м. в тому числі житловою площею 50,5 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру, виготовленим ОКП «Кіровоградське обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» станом на 17.06.2009 року ( а. с. 6). Відповідно до довідки про належність нерухомого майна № 70085 станом на 12.03.12 року співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 7). 30 травня 2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Відповідно до рішення стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 181 438, 40 грн. та судові витрати у розмірі 1820 грн. (а. с. 8). На підставі акта про про передачу майна стягувачу в рахунок боргу видано свідоцтво про право власності позивачу ( а.с. 5). Відповідно до вимог ч.І ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно з вимогами до ст.ст.355,356,358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, а саме зобов'язати не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28, вселити в квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28 та встановити наступний порядок користування квартирою, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, к. 2, кв. 28: а саме [PERSON] виділити у користування кімнату №8 площею 9,9 кв.м.; коридор №1 площею 6,4 кв.м, коридор №2 площею 2,4 кв.м., коридор №3 площею 3,7 кв.м., ванну кімнату №8 площею 2,6 кв.м., вбиральню №6 площею 1,1 кв.м., кухню №12 площею 9,4 кв.м., комору №10 площею 2,2 кв.м., комору №13 площею 0,6 кв.м., - залишити в загальному користуванні всіх співвласників квартири. При цьому , суд вважає безпідставною вимогу позивача про надання йому можливості користування лоджією площею 1,65 кв.м., оскільки остання має вихід з кімнати , яка знаходиться у користуванні сім»ї [PERSON]. Сторони добровільно не дійшли згоди про порядок володіння та користування належним їм на праві спільною часткової власності квартирою , проте це не позбавляє позивача права на володіння та користування належною їй часткою. Відступ від частки є незначним, сторони можуть узгодити між собою питання оплати цієї частки розділивши особовий рахунок на окремі, або іншим шляхом, а в разі виникнення спору з цього питання розвязати його в судовому порядку. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. При винесенні даного рішення , суд виходить з тих підстав, що відповідачі [PERSON] всі є членами однієї сім»ї, виділена судом кімната у користування позивача має незначний відступ від ідеальної частки до розміру саме житлової площі, що не є підставою для відмови в позові , оскільки не ставиться питання виділення частки в натурі , а лише питання користування. Питання користування трьома кімнатами сім»єю [PERSON] може бути вирішено ними окремою угодою, оскільки не є предметом розгляду, та між ними відсутній спір. Суду не надано доказів проживання дружини з дитиною , окрім реєстрації дитини [PERSON], цивільного чоловіка доньки та їх права на проживання чи користування даним житлом. Тому зазначеним спростовуються пояснення відповідачів та їх представника, щодо порушень прав на житло відповідачів. Даючи оцінку , як доказу, договору про порядок користування житловим приміщенням від 11.01.13року ( а.с. 139), судом було встановлено, що він укладався сторонами під час розгляду цивільної справи за позовом до колишньої дружини відповідача [PERSON], про , що було зазначено в судовому засіданні [PERSON] При цьому, останнім та представником відповідачів зазначено в судовому засіданні про інший фактичний порядок користування квартирою, про , що зазначено вище. Таким чином, укладений договір не відповідає фактичному користуванню квартирою співвласниками і не може бути доказом на підтвердження заперечень проти позову. Згідно ст.88 ЦПК України з урахуванням факту , що [PERSON] є інвалідом , що підтверджується довідкою ( а.с. 80) суд стягує з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] - 243, 60 грн. судового збору по 81,20 грн. Згідно розрахунку відповідно до Закону Ураїни від 20.12.11 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] - 2000грн. витрат на правову допомогу по 500 грн. з кожного .

Outcome: partial