Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності та зняття з-під арешту майна, посилаючись на те, що він отримав від [PERSON] автомобіль «MITSUBISHI COLT», 1985 року випуску, номерний знак [NUMBER], зареєстрований у ВРЕР ДАІ міста Маріуполя, а в подальшому 12 січня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду купівлі-продажу автомобіля, оформлену як біржовий контракт. За цією угодою [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти за автомобіль в сумі 12000 грн. При цьому дружина відповідача не заперечувала проти зазначеної угоди. На підставі переліченого позивач набув право власності на вказаний автомобіль. 29 квітня 2011 року він видав довіреність на управління даним автомобілем [PERSON] та [PERSON] Однак 20 серпня 2013 року він вказаних осіб він дізнався, що його транспортний засіб було арештовано державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ в рамках виконавчого провадження за боргами [PERSON] перед ПАТ «Приватбанк». Враховуючи, що цими діями позивач був позбавлений права користування та розпорядження своєю власністю, то просив суд визнати за ним право власності на спірний транспортний засіб із скасуванням арешту, що був на нього накладений державним виконавцем. Ухвалою суду від 19 грудня 2013 року процесуальний статус Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області було змінено з відповідача на третю особу, а також залучено в якості співвідповідача ПАТ «КБ «Приватбанк», стягувача за виконавчим провадженням, постанову про накладення арешту за яким оскаржує позивач (а. с. 76). Позивач, [PERSON], в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, посилаючись на письмові пояснення, та просив суд задовольнити позов повністю. За письмовими поясненнями [PERSON] вказував, що з моменту передання йому автомобіля «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] та сплати за нього обумовленої договором суми грошей, він набув право власності на це рухоме майно. Також посилається на те, що «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також саморобних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок та моделей, причепів, полупричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів», затверджений постановою КМУ від 7 вересня 1998 року, не передбачено порядок реєстрації права власності на транспортний засіб, бо реєстрація автомобіля не впливає на право власності на нього. Враховуючи зазначене вважає, що реєстрація транспортного засобу не впливає на визначення права власності або перехід такого права. Таким чином позивач має право на захист свого права власності на зазначений автомобіль шляхом визнання судом за ним право власності на автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] із зняттям з нього арешту. Відповідач, [PERSON], до суду не з'явився, надавши заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник ПАТ «КБ «Приватбанк», Пархоменко М. О, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON], зазначаючи при цьому, що [PERSON] не є учасником виконавчого провадження щодо стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк», та не є власником автомобіля «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER], який належить [PERSON], який був арештований та переданий стягувачу на підставі постанови державного виконавця та акту опису майна, враховуючи, що свої зобовязання [PERSON] до теперішнього час не виконав перед банком. Зазначала також, що оформлення довіреності на розпорядження транспортним засобом не є переходом права власності на автомобіль. Оскільки спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON], то саме він є його власником. Таким чином законних підстав для задоволення позову представник ПАТ «Приватбанк» не вбачала та просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] Представник Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, що діє на підставі довіреності, Ігнатоля В. С., в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити вказаний спір у відсутність представника 3-ї особи, при цьому заперечуючи проти задоволення заявленого позову, посилаючись на письмові заперечення. За наданими письмовими заперечення представника 3-ї особи вбачається, що у провадженні виконавчої служби перебуває виконавче провадження щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» суми боргу за виконавчим листом. Оскільки добровільно борг відповідач не погашає, то державним виконавцем було накладено на автомобіль [PERSON] арешт. Вказує, що оскільки автомобіль зареєстрований за даними ВРЕР ДАІ за відповідачем, то саме [PERSON] є його власником. Згодом цей автомобіль було розшукано, вилучено та передано представникам банку на зберігання. Посилалась також на «Правила роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами», затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції від 31 липня 2002 року, та на «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також саморобних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок та моделей, причепів, полупричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів», затверджений постановою КМУ від 7 вересня 1998 року, умови яких повинні були виконані при оформленні переходу права власності на спірний автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] шляхом зняття з обліку автомобіля перед укладенням угоди його купівлі-продажу, чого позивачем не було дотримано. Таким чином просила суд відмовити у задоволенні заявлених [PERSON] позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, які з'явились, дослідивши надані суду докази, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» при розгляді спорів про право власності на описане майно та право їм володіти відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Суд розглядом справи встановив, що на підставі рішення від 13 березня 2013 року Іллічівського районного суду міста Маріуполя було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» суму боргу в розмірі 23043,25 грн. разом із судовими витратами на суму 230,43 грн., за яким був виданий 23 квітня 2013 року виконавчий лист, на підставі якого була винесена 16 травня 2013 року постанова про відкриття виконавчого провадження Іллічівським відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про його примусове виконання, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 50-51, 52, 101-103). На підставі ухилення [PERSON] від погашення існуючої заборгованості перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за зазначеним виконавчим провадженням державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ 15 серпня 2013 року було винесено постанову про арешт автомобіля «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] із забороною здійснювати його відчуження, який зареєстрований за даними ВРЕР міста Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області за [PERSON] (а. с. 11, 12). За постановою від 15 серпня 2013 року Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ було оголошено у розшук зазначений автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] та внесено відомості про його арешт до державного реєстру обтяжень рухомого майна (а. с. 13, 14). Згідно до акту опису та арешту майна від 20 серпня 2013 року автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] на підставі переліченого описано та арештовано із переданням ключів, технічного паспорту представникам ПАТ «КБ «Приватбанк» та зберіганням зазначеного автомобіля на стоянці стягувача (а. с. 15-18). На підставі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Згідно до ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За ч. 5 ст. 57 Закону про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Відповідно до ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Суд за матеріалами справи встановив, що згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія ЯНВ № 231708 у МРЕВ міста Маріуполя від 26 грудня 2003 року автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] на підставі угоди від 10 вересня 2003 року (а. с. 63). При цьому відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом 31 липня 2004 року, вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати та розпоряджатися переданим йому автомобілем «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] (а. с. 6). На підставі біржового контракту № ПР-457А від 13 січня 2005 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER] за 12 000 грн., що також підтверджується розпискою [PERSON] від 13 січня 2005 року про отримання ним грошей у зазначеному розмірі від позивача. При цьому дружина відповідача, [PERSON], не заперечувала проти укладання угоди купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу [PERSON] (а. с. 7, 8, 9). Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. На підставі ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підставі п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 (двадцять) і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 181 ЦК визначено, що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. При цьому в ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно до п. 1 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі за текстом - Порядок), цим Порядком була встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Відповідно до п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Однак суд зазначає, що з такою реєстрацією транспортних засобів за законодавством України не пов'язано виникнення у особи права власності, бо в разі набуття права на автомобілі за відповідними угодами повинні застосовуватись загальні правила цивільного законодавства про перехід та виникнення права власності. Аналізуючи перелічені норми суд виходить з того, що діючими нормами цивільного законодавства передбачено виникнення права власності на рухоме майно на підставі письмової угоди сторін про купівлю-продаж транспортного засобу внаслідок передачі такого майна та сплати за це майно обумовлену договором суму грошей. При цьому реєстрація транспортного засобу в органах ДАІ не впливає на факт виникнення або перехід права власності у такому разі у особи на придбаний автомобіль. Тому внаслідок несвоєчасного переоформлення реєстраційних документів на придбаний транспортний засіб в особи у відповідних випадках може наставати адміністративна відповідальність за порушення умов переоформлення транспортного засобу, що однак не впливає на момент виникнення права власності на автомобіль. Враховуючи положення Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що для визнання права власності на автомобіль достатньо довести факт сплати грошей покупцем за придбаний автомобіль та передання йому зазначеного транспортного засобу продавцем за відповідною угодою. При цьому суд відхиляє посилання представників Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ на «Правила роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами», затверджені Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року № 228, які регламентують основні вимоги щодо організації роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, іншими транспортними засобами (транспортні засоби) вітчизняного та іноземного виробництва і номерними агрегатами до них (двигуни, шасі, кузови, рами) як новими, що не були в експлуатації та не були зареєстровані в органах ДАІ, так і такими, які були в експлуатації (комісійна торгівля), а також скупленими транспортними засобами і номерними агрегатами, оскільки вказані Правила не регулюють питання виникнення права власності на транспортні засоби, та на час вирішення справи у суді вже втратили чинність. Згідно до ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Перевіривши доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] було доведено його право власності на автомобіль «MITSUBISHI COLT» н/з [NUMBER], яке виникло у позивача 12 січня 2005 року, на який було у подальшому накладено арешт із забороною відчуження автомобіля. На підставі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням переліченого суд вважає, що позивач, звернувшись до суду із позовом про визнання за ним права власності на майно, з виключенням його з акту опису та арешту, діяв у межах, визначених законодавством України, тому вимоги останнього підлягають задоволенню. На підставі зазначеного належний [PERSON] автомобіль «MITSUBISHI COLT» підлягає звільненню з-під арешту зі скасуванням заборони на його відчуження. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню у рівних частках судовий збір, сплачений в розмірі 230 грн. позивачем при поданні позову до суду, на підставі задоволення позовних вимог останнього, що підтверджується оригіналом квитанції (а. с. 69).

Outcome: approved