Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначив, що 07 грудня 2004 року його мати, [PERSON], видала довіреність на ім'я відповідача [PERSON], якою уповноважила останнього на свій розсуд розпоряджатися належною їй часткою домоволодіння по вул. Московській, № 49 в м. Житомирі. Діючи від імені [PERSON] на підставі вищезазначеної довіреності, відповідач [PERSON] 23 грудня 2004 року уклав з третьою особою [PERSON] договір дарування 3/100 частин будинковолодіння №49 по вулиці Московській у м. Житомирі. Позивач вказує, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 квітня 2012 року, зокрема, було визнано недійсною вищезазначену довіреність від 07.12.2004 року, видану [PERSON] на ім'я [PERSON]; визнано недійсним договір дарування 3/100 ід.ч. будинковолодіння та земельної ділянки по вул. Московській, 49 в м. Житомирі, укладений 23.12.2004 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON]; витребувано 3/100 ід.ч. будинковолодіння та земельної ділянки по вул. Московській, 49 у м. Житомирі з володіння [PERSON] та виселено останню із 3/100 ід.ч. будинковолодіння. Однак рішенням суду апеляційної інстанції від 12.06.2013 року рішення Богунського районного суду м. Житомира в частині задоволення первісного позовускасоване, ухвалено в цій частині рішення про відмову в задоволенні позову прокурора. Згідно змісту позову, під час розгляду вказаної цивільної справи, а саме 12.01.2012 року позивачу стало відомо, що 23 грудня 2004 року відповідно до дійсних обставин справи та попередніх домовленостей між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] фактично був укладений договір купівлі-продажу частини будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться в м. Житомирі по вул. Московській, 49, за що третя особа [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] 11 тисяч доларів США, а відтак у відповідача [PERSON] відносно [PERSON] виникло грошове зобов'язання, за яким він повинен був передати останній 11 тис. доларів США. Позивач посилається на те, що 14 серпня 2009 року померла його мати [PERSON] та після її смерті він, як її син та спадкоємець першої черги у встановленому законом порядку прийняв спадщину. З урахуванням уточнених вимог просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 11 тисяч доларів США, що на момент розгляду справи еквівалентно 253 000 грн. за продаж 3/100 ід.ч. будинковолодіння по вул. Московській, 49 у м. Житомирі. В судовому засіданні представник позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову. [PERSON] пояснив, що нічого не отримав з дарування частини будинковолодіння по вул. Московській, 49 в м. Житомирі. Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2004 року від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] була видана довіреність, за якою [PERSON] уповноважила відповідача розпоряджатись на свій розсуд належній довірителю частиною будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходиться в м.Житомирі по вул. Московській, 49. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 6152 (а.с.122). 23.12.2004 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON], був укладений договір дарування 3/100 частин будинковолодіння, що знаходиться в м. Житомирі по вул. Московській, 49. За даним договором [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар безоплатно 3/100 частин зазначеного вище будинковолодіння. Судом також встановлено, що 14.08.2009 померла [PERSON] та до майна померлої Другою житомирської державної нотаріальної конторою була заведена спадкова справа №954/2009. Із копій матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] до нотаріальної контори була подана заява від 11.12.2009 року про прийняття спадщини після померлої матері. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі №2-46/12 за позовом Прокурора м.Житомира в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування про визнання доручення недійсним, визнання недійсними договорів дарування частини будинковолодіння та зустрічним позов [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], Прокурор м.Житомира в інтересах [PERSON], орган опіки та піклування про визнання договору дарування частини будинковолодіння договором купівлі-продажу, позов Прокурор м. Житомира в інтересах [PERSON] був задоволений частково. Зокрема, визнано недійсною довіреність від 07.12.2004 року, видану [PERSON] на імя [PERSON] щодо права розпорядження належних їй частиною будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться в м. Житомирі по вул. Московській, 49, а також визнано недійсним договір дарування 3/100 частин будинковолодіння та земельної ділянки, що знаходяться в м.Житомирі по вул. Московській, 49, укладений 23.12.2004 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2013 рішення суду першої інстанції від 06 квітня 2012 року в частині задоволення позову прокурора м. Житомира скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у позові прокурору м. Житомира в інтересах [PERSON] В решті рішення залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2013 було залишено буз змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2013 року. Статтями 237 та 239 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ст.ст. 244, 245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до положень ст.ст. 717-719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Суд, відмовляючи в задоволенні позову керуються серед іншого тим, що на час розгляду справи довіреність, видана 07 грудня 2004 року [PERSON] не скасована, не визнана недійсною, а також не визнаний недійсним зазначений вище договір дарування 3/100 частин будинковолодіння по вул. Московській, 49 у м. Житомирі, що був укладений 23.12.2004 року. Окрім цього на час розгляду справи не існувало судового рішення, яким було би встановлено, що сторонами 23.12.2004 року насправді був вчинений договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, а не договір дарування. За вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених ними вимог, а наведені у цьому абзаці вимоги позивачем не заявлялись. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає заявлені позивачем вимоги передчасними, а тому відмовляє в їх задоволенні. За статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Враховуючи посилання позивача на положення статтей 1000, 1006 ЦК України, суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано доказів укладання між [PERSON] та [PERSON] договору доручення, так як останній є саме договором, тобто погодженою конклюдентною дією двох сторін, а довіреність є одностороннім правочином, що встановлює повноваження однієї особи вчинити певні дії від імені іншої особи і засвідчує повноваження цієї особи перед третіми особами. Матеріали справи містять лише докази видачі [PERSON] довіреності відповідачу. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed