Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїни Леонтіївни від 19.03.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , індексний номер: 978764, номер запису про право власності: 383800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23699551101; зобов`язати Юридичний департамент Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 383800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23699551101. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження органу приватизації за №1133 від 19.11.1996 року та свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 19.11.1996 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, їй та сину [PERSON] , належать по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . 31.01.1997 року зазначене свідоцтво було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №213нр, стр.148, р.№495, про що зроблена відмітка на зворотній частині. У 2019 році [PERSON] випадково з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 19.03.2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 978764, на підставі якого право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири було зареєстровано за [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] також стало відомо, що підставою виникнення права власності за [PERSON] послугувало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-120, видане Четвертою одеською нотаріальною конторою від 19.03.2013 року. При цьому, позивач [PERSON] зазначає, що хто такий [PERSON] їй та сину нічого невідомо; про таку особу вони ніколи не чули та ніколи не знали; до їх родини [PERSON] та належної їм на праві спільної часткової власності квартири ніякого відношення не має; вона з сином були та залишаються єдиними співвласниками спірної квартири; з моменту приватизації квартира жодного разу нікому не відчужувалася. На виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року по справі №523/16810/10, прийнятої в порядку забезпечення доказів до подання позову, Одеським державним нотаріальним архівом була надана відповідь за вих.№4444/01-20 від 20.12.2019 року, відповідно до якої було повідомлено, що згідно із записом в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїни Леонтіївни 13.03.2013 року за реєстровим №4-120 вчинено іншу нотаріальну дію. Згідно відомостей з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїни Леонтіївни 19.03.2013 року свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] не видавалося. Факт правомірності володіння нею та сином квартири [ADDRESS] , підтверджується листом КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за №5624-10/262-23 від 21.08.2019 року, відповідно до якого згідно матеріалів інвентаризаційної справи та запису у реєстраційній книзі 213пр, стор.148, р. №495 в комунальному підприємстві право власності на кв. [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району 19.11.1996 року, №01133. Тобто, 13.03.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною насправді була вчинена інша нотаріальна дія, ніж видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , а свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] ніколи не видавалося; здійснена 19.03.2013 року реєстраційна дія щодо реєстрації за [PERSON] права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , була вчинена державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною помилково. Позивач [PERSON] зазначає, що правові підстави для прийняття державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 978764, про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , за [PERSON] були відсутніми, що підтверджується відповіддю Одеського державного нотаріального архіву за вих.№4444/01-20 від 20.12.2019 року, з якої вбачається, що сам [PERSON] до спірної квартири ніякого відношення не має. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача [PERSON] до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені про час та місце слухання справи належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та письмові докази, судом було встановлено наступне: Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи. Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації за №1133 від 19.11.1996 року та свідоцтва про право власності на житло за № [NUMBER] від 19.11.1996 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, [PERSON] та [PERSON] належать по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . 31.01.1997 року зазначене свідоцтво було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №213нр, стр.148, р.№495, про що міститься відмітка на зворотній частині. Відповідно до технічного паспорту належна [PERSON] та [PERSON] на праві власності квартира [ADDRESS] складається з 2-х кімнат, загальна площа квартири складає 45,7 кв.м. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №176307095 від 05.08.2019 року [PERSON] стало відомо, що 19.03.2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 978764, на підставі якого право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири було зареєстровано за [PERSON] . Підставою виникнення права власності за [PERSON] згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно послугувало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-120, видане Четвертою одеською нотаріальною конторою від 19.03.2013 року. Разом з тим, при вивченні судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №176307095 від 05.08.2019 року були встановлені наступні помилки: помилка у написанні по-батькові власника переоформленої частини квартири: « [PERSON] » замість « [PERSON] »; помилка у написанні опису об`єкта, а саме: невірно зазначена загальна (45 кв.м.) та житлова (65 кв.м.) площа квартири, замість вірної загальної площі 45,7 кв.м.; зазначено, що квартира є однокімнатною, що суперечить фактичним даним, оскільки квартира згідно технічних характеристик є двокімнатною. Також судом було встановлено, що Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2019 року по справі №523/16810/19, прийнятої в порядку забезпечення доказів до подання позову, щодо витребування у Одеського нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції в Одеській області копії свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-120 від 19.03.2013 року на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , видане державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною, Одеським державним нотаріальним архівом була надана відповідь за вих.№4444/01-20 від 20.12.2019 року, відповідно до якої було повідомлено, що згідно із записом в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїни Леонтіївни 13.03.2013 року за реєстровим №4-120 вчинено іншу нотаріальну дію. Згідно відомостей з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїни Леонтіївни 19.03.2013 року свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] не видавалося. Ухвалою про витребування доказів від 02.03.2020 року в межах даної справи з Одеського державного нотаріального архіву були витребувані належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, в рамках якої державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] була вчинена нотаріальна (реєстраційна) дія від 19.03.2013 року за реєстровим №4-120. На зазначену ухвалу від 02.03.2020 року Одеським державним нотаріальним архівом була надана відповідь за вих.№1587/01-20 від 25.05.2020 року, відповідно до якої суд було повідомлено, що згідно реєстру для реєстрації нотаріальних дій Четвертої одеської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-120 не вчинялись нотаріальні дії, тому надати належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи від 19.03.2013 року не уявляється можливим. Відповідно до п.п.1,2,3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1)\~встановлює відповідність\~заявлених прав\~і поданих/отриманих\~документів вимогам\~законодавства,\~а також\~відсутність суперечностей\~між заявленими\~та вже\~зареєстрованими речовими\~правами на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяженнями,\~зокрема:відповідність обов`язкового\~дотримання письмової\~форми правочину\~та його\~нотаріального посвідчення\~у випадках,\~передбачених законом;відповідність повноважень\~особи,\~яка подає\~документи для\~державної реєстрації\~прав;відповідність відомостей\~про речові\~права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що містяться\~у Державному\~реєстрі прав,\~відомостям,\~що містяться\~у поданих/отриманих\~документах;наявність обтяжень\~прав на\~нерухоме майно;наявність факту\~виконання умов\~правочину,\~з якими\~закон та/або\~відповідний правочин\~пов`язує можливість\~виникнення,\~переходу,\~припинення речового\~права,\~що підлягає\~державній реєстрації;2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Отже, державний реєстратор зобов`язаний перед здійсненням державної реєстрації права пересвідчитися в дійсності цих прав, а також відповідності таких прав поданим до реєстрації документам. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені законодавчі підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації прав. Так, відповідно до ч.1 ст.24 цієї статті у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заява про\~державну реєстрацію\~прав подана\~неналежною особою;подані документи\~не відповідають\~вимогам,\~встановленим цим\~Законом;подані документи\~не дають\~змоги встановити\~набуття,\~зміну або\~припинення речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження;наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. В той же час, матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною насправді була вчинена інша нотаріальна дія, ніж видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] ; а свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] ніколи не видавалося, здійснена 19.03.2013 року реєстраційна дія щодо реєстрації за [PERSON] права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , була вчинена державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною помилково. Таким чином, суд робить висновок, що правові підстави для прийняття державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 978764, про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , за [PERSON] були відсутні, оскільки з відповідей Одеського державного нотаріального архіву за вих.№4444/01-20 від 20.12.2019 року та за вих.№1587/01-20 від 25.05.2020 року вбачається, що сам [PERSON] до зазначеної квартири ніякого відношення не має. Факт правомірності володіння [PERSON] \~та [PERSON] квартири [ADDRESS] , підтверджується і листом КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за №5624-10/262-23 від 21.08.2019 року, відповідно до якого було повідомлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи та запису у реєстраційній книзі 213пр, стор.148, р. №495 в комунальному підприємстві право власності на кв. [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району 19.11.1996 року, №01133. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати йогоу власність або взяти в оренду. Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому п.п. «в» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено у ст.19 ЦПК України, а саме: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Як вже вказувалося вище, предметом позову [PERSON] є захист права власності на об`єкт нерухомого майна на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що була перереєстрована на іншу, невідому особу [PERSON] , поза її відомом та поза її волею, а також реєстрацію права за яким здійснив державний реєстратор державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїна Леонтіївна. Оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом права власності [PERSON] на належну їй частку квартири, зазначений спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Саме такий правовий висновок викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (провадження №11-1093апп18), від 20.03.2019 року (провадження №14-22цс19), від 15 травня 2019 року (провадження №522/7636/14-ц), від 30 жовтня 2018 року (провадження №11-858апп18) та від 11 грудня 2018 року (провадження №11-994апп18), від 14 червня 2016 року (провадження №21-41а16). Таким чином, враховуючи що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на частку у спірній квартирі, отримала свідоцтво про право власності на житло згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а внести зміни до записів Державного реєстру прав, іншим шляхом, як на підставі рішення суду неможливо (ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), то єдиною можливістю поновити свої права співвласника на частку у квартирі суд вважає визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїни Леонтіївни від 19.03.2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності на Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , індексний номер: 978764, номер запису про право власності: 383800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23699551101. Разом з цим, під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа Четверта одеська державна нотаріальна контора припинила свою діяльність 19.10.2018 року, номер запису: 15561110005034001. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зі\~ст.6\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» організаційну систему державної\~реєстрації прав\~становлять:1)\~Міністерство юстиції\~України та\~його територіальні\~органи;2)\~суб`єкти державної\~реєстрації прав:виконавчі органи\~сільських,\~селищних та\~міських рад,\~Київська,\~Севастопольська міські,\~районні,\~районні у\~містах Києві\~та Севастополі\~державні адміністрації;3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України: 1)\~забезпечує формування\~та реалізацію\~державної політики\~у сфері\~державної реєстрації\~прав;2)\~здійснює нормативно-правове\~регулювання у\~сфері державної\~реєстрації прав;3)\~забезпечує створення\~та функціонування\~Державного реєстру\~прав,\~є його\~держателем;4)\~організовує роботу,\~пов`язану із\~забезпеченням діяльності\~з державної\~реєстрації прав;5)\~здійснює контроль\~за діяльністю\~у сфері\~державної реєстрації\~прав,\~у тому\~числі шляхом\~проведення моніторингу\~реєстраційних дій\~відповідно до\~цього Закону\~та приймає\~обов`язкові до\~виконання рішення,\~передбачені цим\~Законом;6)\~забезпечує доступ\~до Державного\~реєстру прав\~державних реєстраторів,\~суб`єктів державної\~реєстрації прав,\~визначених цим\~Законом,\~інших суб`єктів,\~право доступу\~яких визначено\~цим Законом,\~та приймає\~рішення про\~тимчасове блокування\~або анулювання\~такого доступу\~у випадках,\~передбачених цим\~Законом;7)\~розглядає скарги\~на рішення,\~дії або\~бездіяльність державних\~реєстраторів,\~суб`єктів державної\~реєстрації прав,\~територіальних органів\~Міністерства юстиції\~України та\~приймає обов`язкові\~до виконання\~рішення,\~передбачені цим\~Законом;8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом\~України про\~адміністративні правопорушення; 9)\~організовує роботу\~з підготовки\~та підвищення\~кваліфікації державних\~реєстраторів;9-1)\~надає узагальнені\~роз`яснення щодо\~застосування законодавства\~з питань\~державної реєстрації\~прав;10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1)\~громадянин України,\~який має\~вищу освіту\~за спеціальністю\~правознавство,\~відповідає кваліфікаційним\~вимогам,\~встановленим Міністерством\~юстиції України,\~та перебуває\~у трудових\~відносинах з\~суб`єктом державної\~реєстрації прав; 2)\~нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Реєстраційні дії, пов`язані з веденням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вчиняються нотаріусами не на підставі Закону України «Про нотаріат», а на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також відповідних договорів, укладених з Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України як адміністратором названих Реєстрів. Міністерство юстиції України як держатель відповідного реєстру є суб`єктом повноважень, який делегує свої повноваження з ведення реєстру Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке у свою чергу укладає відповідні договори з реєстраторами - державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами. Самі ж нотаріуси, у даному випадку, виступають як суб`єкти делегованих повноважень. Оскільки Четверта одеська державна нотаріальна контори, в трудових відносинах з якою знаходився відповідач по справі державний реєстратор - державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїна Леонтіївна, яка виконувала лише делеговані повноваження з ведення реєстру, надані Міністерством юстиції України, припинена (ліквідована), то саме Міністерство юстиції України уповноважене виконувати функції ліквідованої установи згідно приписів ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За приписами ст.38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, у тому числі за розголошення відомостей, одержаних ними в результаті проведення реєстраційних дій, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. При цьому, суд зазначає, що правовий аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» призводить до висновку про те, що повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відносяться до повноважень контролюючого органу у цій сфері, посадові особи Міністерства юстиції України не мають повноважень на виконання реєстраційних дій у державному реєстрі на нерухоме майно. Втім, частина 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна. Відповідно до п.2.2. Розділу 2 «Положення про юридичний департамент Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради за №248-VII від 03.02.2016 року на Юридичний департамент Одеської міської ради покладаються функції здійснення повноважень суб`єкта державної реєстрації прав, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підпункт 7 п.2.3. Розділу 2 «Положення про юридичний департамент Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради за №248-VII від 03.02.2016 року для виконання функцій, визначених п.2.2. цього Положення, Департамент, зокрема, забезпечує проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ведення Державного реєстру прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, формування та ведення реєстраційних справ, а також здійснення інших повноважень суб`єкта державної реєстрації прав, передбачених нормативно-правовими актами України. Відтак, враховуючи той факт, що місцезнаходженням нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , та враховуючи факт ліквідації Четвертої одеської державної нотаріальної контори, суд приходить до висновку, що належним способом захисту позивача буде зобов`язання Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 383800, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23699551101. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved