Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що з 29.08.1983 р. він працює токарем у ПАТ «Сумське НВО». В порушення вимог законодавства та колективного договору з червня 2014 р. відповідач постійно затримував заробітну плату і не виплачував компенсацію за порушення строків її виплати. На його звернення про надання офіційної інформації щодо точного розміру заборгованості з виплати заробітної плати, підприємство інформації не надавало. Починаючи з липня 2014 р. заробітна плата виплачувалася йому несвоєчасно та не в повному обсязі. У звязку з цим, позивач просить суд в уточнених позовних вимогах від 13.09.2016 р. стягнути з ПАТ «Сумське НВО» заробітну плату за січень, лютий, березень 2016 р.; а також стягнути з ПАТ «Сумське НВО» компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.07.2014 р. по 31.03.2016 р. згідно ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. Зазначив, що заробітна плата [PERSON] виплачена не повністю, так за січень 2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 4 коп., за лютий 2016 р. 30 коп., за березень 2016 р. 7 коп. Компенсація згідно закону не виплачувалася кожного місяця. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився та пояснив, що дійсно у звязку з крутним фінансовим становищем порушуються строки виплати працівникам ПАТ «Сумське НВО» заробітної плати, але відразу же нараховується компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати і у послідуючому вона виплачується, а якщо несвоєчасно виплачується й компенсація, то ще раз нараховувалася компенсація і повністю виплачувалася. Зазначив, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень, лютий, березень 2016 р. та стягнення компенсації за період з 01.07.2014 р. по 31.03.2016 р. не підлягають задоволенню, оскільки вони є виплаченими, що підтверджується довідками про виплачену заробітну плату. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. За змістом ст.ст.10, 58, 60 ЦПК України,- кожна сторона на засадах змагальності зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, шляхом надання належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно наказу №1880 від 29.08.1983 р. позивач прийнятий на посаду токаря ПАТ «Сумське НВО», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-10). Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному права людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. За період роботи позивачеві нараховувалася заробітна плата, але як встановлено у судовому засіданні і факт несвоєчасної виплати заробітної плати не заперечує і представник відповідача, який вказав про наявність несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам ПАТ «Сумське НВО» у звязку зі скрутним фінансовим становищем, але підтвердив, що компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати нараховувалася і виплачувалася, хоча й з запізненням, а коли несвоєчасно виплачувалася компенсація, знову ж нараховувалася компенсація за несвоєчасну виплату як заробітної плати, так і компенсаційних виплат. Пояснення представника відповідача підтверджуються розрахунковими листами про нарахування та виплату заробітної плати позивачеві (а.с.11-14), індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.15), довідкою про нараховану заробітну плату (а.с.101-102), довідкою про виплачену заробітну плату (а.с. 103-105). З твердженнями представника позивача на порушення вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» щодо нарахування компенсації втрати частини доходів суд не може погодитися, оскільки з 1 січня 2000 р. набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати» і з метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року, з 1 січня 2001 року підлягають компенсації на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку від 21 лютого 2001 року № 159. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 р. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про порушення трудового законодавства з боку позивача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, але представник відповідача не надав суду доказів не виплати з боку відповідача компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, а твердження представника позивача, що компенсація лише нарахована, а не сплачена, є лише припущеннями і спростовується довідкою про нарахування заробітної плати, довідкою про виплату заробітної плати, розрахунковими листами, з яких у рядку 167 (шифр виду оплати компенсація втрати частини доходів у звязку з порушенням її виплати) постійно нараховується і виплачується компенсація. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, обставини, які викладені в позові, не знайшли свого документального підтвердження.

Outcome: dismissed