Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності на нерухоме майно належить квартира [ADDRESS] . В квартирі на даний час проживає його дружина [PERSON] та син [PERSON] . В жовтні 2016 року відповідачка виїхала на роботу в Чеську республіку, а в березні 2017 року повернувшись з Чехії забрала всі свої речі та дітей. 04.08.2017 року відповідачка розлучилась з його сином [PERSON] і в данйи час проживає з іншим чоловіком від якого має дитину. З того часу в квартирі не з`являється, місце її проживання позивачу не відоме. Через реєстрацію відповідача в квартирі не може оформити субсидію. Будь яких перешкод в користуванні квартирою відповідачці він не чинив. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Позивач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом\~ встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.08.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року,\~ квартира [ADDRESS] \~ на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 6, 7). З копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] прописані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-13). Факт відсутності відповідача за місцем постійної реєстрації підтверджується поясненням [PERSON] , наданими в судовому засіданні, а саме, що [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , з листопада 2016 року. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 7 Закону України\~ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з\~ реєстрації\~ місця\~ проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подала. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що\~ відповідач [PERSON] , понад три роки, не проживає за\~ адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного,\~ відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved