Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.11.2018 р. в 22год.05хв. він, зі своєї банківської картки № [NUMBER] відкритої в АТ КБ «Приватбанк» при здійсненні інтернет-покупки помилково перерахував свої грошові кошти у розмірі 2800грн.00 коп. на банківську карту № [NUMBER] власником якої є [PERSON] . У зв`язку з цим відразу почав телефонувати відповідачці на її мобільний номер [NUMBER] з проханням перерахувати помилково відправлені кошти, на що вона погодилась. Однак переказ не здійснила. Про факт помилково перерахованих коштів [PERSON] відразу повідомив оператора кол-центру АТ КБ «Приватбанк» та просив їх вжити необхідних заходів для повернення їх мені на картку. Працівники банку повідомили, що без згоди отримувача цих коштів [PERSON] повернути їх на картку не можливо. Позивач не одноразово, шляхом телефонних дзвінків та надсиланням смс-повідомлень у месенджер Viber звертався до відповідача з проханням повернути помилково перераховані кошти. У зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в сумі 2800 грн., 3% річних від зазначеної суми - 18грн.64 коп., інфляційні втрати на суму 61грн.91 коп., а всього 2880грн.55коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2800грн.00коп. 25.04.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 30.05.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В подальшому надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, також просив позов задовольнити та розподілити судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач надала до суду заяву з клопотанням розглянути справи у її відсутності та відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не згодна з позовними вимогами [PERSON] , оскільки вважає їх надуманими та необґрунтованими. В кінці жовтня 2018 р. вона розмістила оголошення в мережі Інтернет про продаж жіночої сумки, вартість якої склала 4000 грн. На початку листопада 2018 р. сумкою зацікавилась жінка на ім`я [PERSON] , вході спілкування вони домовились, що оплата за сумку буде проведена в два етапи, спочатку вона сплатить частину, а після того як відповідач відправить їй фото накладної на підтвердження того, що сумка відправлена, замовник сплатить їй залишок суми. Також було узгоджено, що сплачувати буде чоловік [PERSON] . 05.11.2018 р. на її карту в якості авансу було перераховано 1035 грн., після чого відповідач відправила сумку в м. Дніпро у відділенні у відділення Нової пошти № 155 на ім`я [PERSON] , після чого вона як і домовлялися відправила фото накладної та 08.11.2018 р. на її карту від позивача було перераховано 2800 грн. - залишок грошей за продаж сумки. Однак через деякий час їй почав телефонувати позивач та вимагати повернення йому 2800 грн. Враховуючи викладене, вважає, що гроші які були перераховані позивачем на її карту були сплачені за придбаний товар, а не перераховані помилково, як зазначає позивач, тому просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 09.08.2019 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначає, що зазначені відповідачем у відзиві події не відповідають дійсності, крім того спростовуються наданою перепискою в сервісі Instagram та Viber. Щодо посилань відповідача про погрози які були висловленні у телефонній розмові, позивач зазначає, що такі також не відповідають дійсності, оскільки свої претензії він виклав в письмовій формі на надіслав відповідачу поштою. 05.09.2019 р. відповідач надала до суду заперечення, в яких зазначила, що надані позивачем роздруківки з соціально мережі Instagram та месенджеру Viber є недопустимими доказами, оскільки не зрозуміло між ким відбувається переписка, тому вважає, що позивачем на надано достовірних доказів на підтвердження позовних вимог. В судовому засіданні у якості свідка допитана [PERSON] , яка зазначила, що позивач є чоловіком її рідної сестри. На Новий рік хотіла зробити подарунок сестрі, але у зв`язку з тим, що на картковому рахунку в неї не було грошей попросила сплатити за покупку чоловіка сестри. Сума товару була вказана 1035 грн., після перерахування суми коштів отримала сумку у відділенні Нової пошти. Більше ніяких грошей відповідачу не повинна була перераховувати. Суд, дослідивши матеріали справи приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 08.11.2018 р. з карткового рахунку [PERSON] був здійснений переказ грошових коштів у сумі 2800 грн. на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується дублікатом квитанції АТ «КБ «Приват Банк» № [NUMBER] . Відповідно до повідомлення АТ «КБ «Приват Банк» (далі Банк) від 26.12.2018 р. за № 20.1.0.0.0/7-181212/1415 на звернення [PERSON] щодо повернення помилкового переказу, списання коштів Банком з рахунку неналежного отримувача можливе лише за його власним доручення або за рішенням суду, у зв`язку з тим що Банку не надано розрахункового документа на повернення помилково зарахованих коштів на рахунок неналежного отримувача у Банку відсутні правові підстави для задоволення вимог звернення [PERSON] . Згідно з повідомленнями Національної поліції за зверненням [PERSON] за фактом помилкового переведення грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] та не повернення вказаних коштів проведено перевірку та встановлено, що питання зазначені в заяві відноситься до цивільно-правових відносин та потребують вирішення в судовому порядку. Відповідно до скріншотів, наданої переписки з соціальної мережі Instagram, вбачається, що між особами здійснювалась переписка щодо придбання сумки-рюкзака вартістю 1035 грн. та перерахування визначеної суми коштів та відправки придбаного товару замовнику. Згідно з експрес-накладною № 59000376228007 від 06.11.2018 р. приватна особа [PERSON] (моб. тел. [NUMBER] ) відправила приватній особі [PERSON] (моб. тел. [NUMBER] ) посилку вагою 2 кг., в графів опис зазначено: сумка. З роздруківки по картковому рахунку [PERSON] від 29.05.2019 р. №2К8СМDFD6A9FAKG9 видно, що 05.11.2018 р. на картковий рахунок [PERSON] здійснений переказ з картки Приват Банку на суму 1035 грн., відправник [PERSON] та 08.11.2018 р. також здійснений переказ на картковий рахунок [PERSON] з картки Приват Банку на суму 2800 грн., відправник [PERSON] . Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією зі сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст.1213 ЦК України). Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні витрати та три відсотки річних. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, знайшли підтвердження та підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо недопустимості електронних доказів, а саме скріншотів наданих позивачем суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що між особами був укладений договір шляхом обміну електронними листами (перепискою в Instagram) предметом якого була сумка-рюкзак, і грошові кошти у сумі 1035 грн. перераховані відповідачу в якості оплати за цим договором, що не оспорюється сторонами. Враховуючи, що суд задовольняє пред`явлений позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача, які підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: approved