Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] 1981 року народження і [PERSON] 1977 року народження, зареєстрований 23 вересня Комунарською сільською радою Харківського району, актовий запис №11. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 26 вересня 2003 року між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження актовий запис № 81. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки доказів поважності причин неявки в судове засідання відповідачем не надано, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 26 вересня 2003 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження актовий запис № 81, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 вересня 2003 року. Спільне життя з Відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння і довіри, різного погляду на життя та різного характеру. Останні роки кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. За час спільного проживання дітей не мають, однак Відповідач не виражає бажання з приводу розірвання шлюбу через органи РАЦС, що стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Спільне господарство сторони не ведуть, більше року разом не проживають, спору про розподіл майна не мають. Поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім'ї позивач вважає не можливим, в зв'язку з чим строк для примирення не потрібен. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Частина 3 ст. 105 СК України зазначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до етап і 110 цього Кодексу. Частина 1 ст. 110 СК України вказує, що позови про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Положення ст. 113 К України зазначають, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач виражає своє бажання змінити прізвище на дошлюбне - « [PERSON] ». Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного і

Outcome: approved