Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Державну реєстрацію вказаного будинку проведено 02 серпня 1999 року підприємством, яке на той час мало право на проведення державної реєстрації нерухомого майна, - Державним комунальним підприємством «Імпульс». Враховуючи те, що державна реєстрація його будинку була проведена, він, позивач, є повноцінним власником цього майна. Відповідач [PERSON] є його знайомим, який був зареєстрований в його будинку з його, позивача, дозволу з 03 серпня 2007 року, але з 2014 року не проживає у будинку, на даний час місце його перебування позивачу невідоме. Тим, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, порушується право останнього на власність, а саме у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, оформлення субсидії, реєстрація відповідача та його право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні позивачем відчуження будинку. Відповідач не проживає більше семи років у будинку позивача без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знявся, не використовує житлову площу за цільовим призначенням більше семи років без поважних причин. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні ним, [PERSON] , правом власності та визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав, просив їх задовольнити. Просив не стягувати з відповідача на свою користь сплачені ним, позивачем, 908,00 грн. судового збору, бо відповідач все одно покинув межі України сім років тому і не з`являється відтоді в Україні. Позивач не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи 14 липня 2021 року та 27 серпня 2021 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду, у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, відзив на позов не подав. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 і ст.280 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 1979 року проживає постійно в [ADDRESS] . Позивач у справі є її сусідом, вона добре знає і позивача, і його родину. Свідку відомо, що відповідач у справі [PERSON] був зареєстрованим у будинку позивача, але в ньому ніколи не жив. У 2014 році [PERSON] виїхав до Автономної Республіки Крим, і відтоді у м.Пологи вона його не бачила, бо [PERSON] не приїздив до України . Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, свідка, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] судом встановлено, що він зареєстрований у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] . З копії договору купівлі-продажу від 22 липня 1999 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест», реєстраційний номер ПН-166, встановлено, що [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку зареєстрований ДКП «Імпульс» 02 серпня 1999 року за реєстровим номером 5166. З копії довідки №1300 про склад сім`ї, виданої 20 травня 2021 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і має склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає. З копії довідки, виданої квартальним комітетом №12 м.Пологи Запорізької області 19 травня 2021 року, встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та за цією адресою прописаний [PERSON] [INFO] , але не проживає з 2014 року. З акту, складеного та підписаного [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [PERSON] підтверджують, що громадянин [PERSON] дійсно не проживає в будинку [ADDRESS] з серпня 2014 року, так як виїхав до АР Крим в м.Феодосія, зв`язок з ним втрачений. З копії домової книги прописаних громадян у будинку [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] , судом встановлено, що в цьому будинку [PERSON] зареєстрований 03 серпня 2007 року. Розпорядженням міського голови Пологівської міської ради Запорізької області від 19 лютого 2016 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Зі свідчень свідка судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача, фактично з 2014 року у будинку [ADDRESS] не проживає. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником (співвласником) будинку, не є членом сім`ї позивача, не проживає в будинку позивача без поважних причин більше останніх семи років, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку порушує право останньої як власника будинку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved