Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначив, що він починаючи з липня 2002 року зі своєю родиною проживає в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 344 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на вищезазначену квартиру. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву з прохання справу розглянути без його участі, просив позов задовольнити з підстав в ньому викладених. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача відповідно до п.4 ч. 2 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач починаючи з липня 2002 року зі своєю родиною проживають в квартирі [ADDRESS]. В червні 2002 року згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради від 21.06.2002 року №334 колишні наймачі цієї квартири - родина [PERSON], які раніше проживали в цій квартирі на підставі ордеру на жиле приміщення №5064 від 06.10.1988 року, були переселені до іншої вільної квартири [ADDRESS] визнана аварійною з загрозою обвалу, що підтверджується копією рішення наявною в матеріалах справи (а.с. 7). Оскільки у позивача не було іншого житла, він із своєю родиною вселився в квартиру [ADDRESS]. Підставою для вказаних дій була усна згода всіх сусідів будинку. Після вселення в цю квартиру позивач власними силами та за власні кошти зробив в ній капітальний ремонт, оскільки квартира дійсно була аварійна з загрозою обвалу стін. Протягом останніх 12 років позивач з родиною постійно проживає в вищезазначеній квартирі, сплачує комунальні платежі, підтримує квартиру в гарному стані. Жодних претензій з боку будь-яких осіб щодо прав на цю квартиру чи щодо проживання позивача протягом 12 років не було. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved