Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив відібрати малолітнього [PERSON], [INFO] у батька, [PERSON], та матері, [PERSON], без позбавлення батьківських прав; стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу та заробітку батька і матері, але не менше 30% прожиткового мінімуму. В обґрунтування своїм вимог позивач посилався на те, що батьки малолітнього [PERSON] самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, а утриманням дитини фактично займається бабуся, [PERSON]. Крім того, на думку позивача, перебування малолітнього [PERSON] в родині, на вихованні батька може загрожувати життю, здоров'ю та моральному вихованню дитини, оскільки батько його бив. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. У подальшому представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали, своїх представників до суду не направили. Представник служби у справах дітей АЦР ММР до суду не з'явилася, надала заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Прокурор у судовому засіданні вимоги позову підтримав та вважав, що вони підлягають задоволенню. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів у порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо відомостей про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. В той же час, із матеріалів справи вбачається, що батьки, всупереч ст. 150 СК України, неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки з виховання та розвитку дитини. Так, як вбачається із висновку про доцільність відібрання дитини від 14.06.2016 року № 1339/020201-22/22/14/16, [PERSON] проживає разом з батьком, [PERSON], бабусею, [PERSON], та дідусем, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Мати [PERSON] проживає окремо, участі у житті та вихованні сина не приймає, оскільки майже з його народження вихованням та утриманням дитини займалися його бабуся та дідусь. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку у службі у справах дітей АЦР ММР як такий, що зазнав фізичного насилля в родині, оскільки його б'є батько. Під час бесіди у службі у справах дітей [PERSON] підтвердив, що батько дуже сильно його бив по голові, по спині і по руках. За результатами повідомлення про вчинення фізичного насилля над дитиною, Центральним ВП ГУНП у Миколаївській області на відповідача [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насилля в сім'ї. На теперішній час [PERSON] навчається у Миколаївській загальноосвітній школі № 13, де також перебуває на обліку школи як такий, що зазнав фізичного насилля з боку батька. Згідно з характеристикою зі школи, вихованням дитини займається бабуся. Мати жодного разу не поцікавилася успіхами та навчанням сина, до навчального закладу не приходила, у телефонному режимі із класним керівником та адміністрацією школи не спілкувалася. Ані бабусі, ані працівникам служби у справах дітей відомості про місце проживання або перебування відповідачки [PERSON] не відомі. Відповідно до інформації із дошкільного навчального закладу № 128 від 01.06.2016 року, вихованням [PERSON] займалася його бабуся. Мати дитини протягом перебування малолітнього у закладі не цікавилася його життям та навчанням і взагалі не з'являлася на території ДНЗ № 128, у тому числі і на випускний бал дитини. Батько [PERSON] до сина ставився погано, бив його та ображав, у зв'язку з чим дитина приходила до ДНЗ із синцями. Відповідач часто брав [PERSON] із собою на нічні прогулянки і повертався із хлопчиком пізно, інколи вранці, у зв'язку з чим дитина у ці дні не відвідувала ДНЗ. Згідно з характеристикою із Центрального ВП ГУНП у Миколаївській області від 15.02.2016 року відповідач [PERSON] характеризується як особа, яка систематично чинить насильство в сім'ї. Неодноразові запрошення до служби у справах дітей [PERSON] ігнорує, долею сина не цікавиться, станом на 03.06.2016 року не володів інформацією про місце його перебування. Із батьком [PERSON] проводилася профілактична бесіда щодо недопущення вчинення насильства в сім'ї та попереджено про адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП. Крім того, [PERSON] також було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до соціально-психологічного висновку щодо [PERSON] від 17.06.2016 року № 1067, [PERSON] має середній рівень тривожності, як сім'ю сприймає себе, матір, батька, бабусю та дідуся. Стосунки із матір'ю є недовірливими, напруженими, емоційно дискомфортними. Між [PERSON] та матір'ю спостерігаються порушення психоемоційного зв'язку. З боку матері дитина не відчуває захисту, підтримки, любові; спостерігається порушення прив'язаності до матері. Стосунки із батьком є емоційно напруженими, недовірливими, конфліктними, існує порушення емоційного зв'язку. Дитина відчуває страх та образу на батька за фізичну розправу з ним та членами сім'ї. З боку батька дитина не відчуває захисту, забезпечення безпеки та любові. Допитана у судовому засіданні бабуся дитини пояснила, що батько фактично не займається вихованням дитини, постійно знущається над дитиною, б'є її практично двічі на тиждень, порушує режим сну. Крім того, бабуся [PERSON] пояснила, що вона не зможе опікуватися дитиною, оскільки проживає разом із батьком дитини, який одного разу побив її до струсу мозку, після чого вона вимушена була жити в іншому місці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачі неналежним чином виконують батьківські обов'язки по вихованню і утриманню дитини, оскільки в достатній мірі не піклуються про сина, життям дитини не цікавляться, про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток [PERSON] не піклуються. Батько дитини застосовує до дитини фізичне насильство. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідачів ухилянням від виконання батьківських обов'язків з виховання дітей та жорстоким поводженням з дитиною, що згідно з п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка в даному випадку потягне за собою серйозні правові наслідки як для матері і батька, так і для їх малолітньої дитини. При цьому позбавлення батьківських прав допускається лише у тому разі, коли змінити поведінку батьків в кращий бік неможливо. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав може передувати такий захід впливу на батьків, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, що передбачено ст. 170 СК України. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає за можливе не позбавляти відповідачів батьківських прав. Однак, оскільки відповідачі неналежно виконують свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітньої дитини, що загрожує її життю та здоров'ю, суд вважає за необхідне відібрати малолітнього [PERSON] у батька, [PERSON], та матері, [PERSON], без позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 167 СК України суд передає малолітню дитину відповідачів під опіку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для її подальшого влаштування. В той же час, це не позбавляє відповідачів права, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, звернутися до суду з заявою про повернення дитини. Це також не позбавляє позивача права, в разі тривалого байдужого ставлення матері та батька до подальшої долі дитини та не намагання їх повернути дитину, звернутися до суду з позовом про позбавлення батька та матері батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Враховуючи викладене,

Outcome: approved