Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль ЗАЗ Ланос н/з [NUMBER]. 15 травня 2013 року між ним та «НАСК «Оранта» був укладений договір добровільного страхування вказаного транспортного засобу. Під час дії вказаного договору наступив страховий випадок внаслідок ДТП, яка сталась 9 грудня 2013 року. Про вказаний страховий випадок позивач повідомив страховика, надавши усі необхідні документи. 9 січня 2014 року спеціалістом-товарознавцем було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, який визначив вартість пошкоджень вказаного автомобіля на суму 39278,17 грн. Однак до сих пір суму страхового відшкодування представниками страхової компанії не було сплачено за невідомих причин. Вважаючи дії страхової компанії незаконними, просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування. Також вказував, що оцінка пошкоджень його автомобіля визначалась на момент, коли курс євро до гривні був 1 євро до 10,82 грн., однак на теперішній час курс євро зріс, тому вважає, що необхідно провести перерахунок суми завданої його автомобілю шкоди. Таким чином вважав необхідним стягнути з відповідача 55853,15 грн. за курсом євро до національної валюти станом на 14 липня 2014 року. Вказує, що протиправними діями відповідача йому також було завдано моральні страждання, які він оцінює у 3000 грн. У подальшому позивач позовні вимоги змінив, посилаючись, що внаслідок протиправних дій НАСК «Оранта» відповідач йому повинен відшкодувати неустойку, передбачену умовами договору страхування, що складає 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення. Таким чином просив суд стягнути на свою користь з НАСК «Оранта» суму страхового відшкодування в розмірі 55853,15 грн., завдану позивачу моральну шкоду в сумі 3000 грн., а також неустойку в вигляді пені за прострочення виплати страхового відшкодування з 17 лютого 2014 року по 2 жовтня 2014 року в сумі 10946,60 грн. Позивач в судовому засіданні повністю підтримав змінені позовні вимоги, які просив суд задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримав доводи позивача. Підтвердив при цьому, що позивач дійсно ознайомлювався із висновками дослідження щодо визначення вартості страхового відшкодування, однак не погоджувався на розмір такого відшкодування. Також позивач не погодився на продаж свого пошкодженого автомобіля особі, вказаній, як переможець аукціону. Просив повністю задовольнити заявлені вимоги, оскільки окрім невиплати страхового відшкодування відповідач своїми діями завдав моральних страждань позивачу, а також повинен сплатити неустойку за порушення умов договору. Представник відповідача, ВАТ «НАСК «Оранта», яка діє на підставі довіреності, Сукач Т. В., в судовому засіданні, визнаючи частково заявлені [PERSON] позовні вимоги, вказувала, що із позивачем дійсно було укладено договір добровільного страхування його автомобіля, який був пошкоджений за вини [PERSON] За вказаним страховим випадком НАСК «Оранта» виконала усі відповідні дії, бо було проведено маркетингове дослідження відповідно до умов договору з визначенням вартості страхового відшкодування внаслідок «повної загибелі» автомобіля [PERSON] Однак останній відмовився продавати автомобіль переможцю аукціону за 21000 грн. Внаслідок цього представник відповідача визнає заявлений позов в частині проведення виплати страхового відшкодування позивачу в сумі 22929,84 грн. Представник відповідача також не заперечувала проти проведення стягнення пені за умовами договору страхування, укладеного з позивачем. При цьому повністю заперечувала проти необхідності проведення перерахунку висновків дослідження за курсом євро на тепер, бо вказане не передбачено жодними нормами, а позивач в свою чергу не довів, що ним було проведено якісь ремонтні роботи за час, що минув після проведення дослідження. Не визнавала вимоги [PERSON] також щодо відшкодування йому моральних страждань, оскільки це не передбачено ані умовами договору, ані законом, тому просила суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з відповідача. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, вивчивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі за текстом рішення - Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За ст. 5 Закону страхування може бути добровільним або обов'язковим. Обов'язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Згідно до ст. 6 Закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. При цьому одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту (крім залізничного). На підставі ст. 7 Закону до обов'язкового страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Таким чином суд дійшов висновку, що до зазначених правовідносин застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є Закон України «Про страхування», яким врегульовано відносини при укладенні договору добровільного страхування, яким є договір від 14 травня 2013 року, укладений між сторонами по справі. Відповідно до ст. 8 Закону страховий випадок є подією, передбаченою договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За ст. 9 Закону страхова сума є грошовою сумою, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Натомість страхова виплата є грошовою сумою, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому франшиза є частиною збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно до ст. 16 Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 20 Закону страховик зобов'язаний, крім іншого, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе при цьому майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. На підставі ст. 25 Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. В судовому засіданні було встановлено, що автомобіль [NUMBER] згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданому 1-м ВРЕР міста Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, належить [PERSON] (а. с. 12). Відповідно посвідчення водія від 7 серпня 2012 року [PERSON] має право на керування транспортними засобами категорії «В» (а. с. 15). Згідно до Договору добровільного страхування транспортного засобу від 14 травня 2013 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (страховик) та [PERSON] (страхувальник та вигодонабувач) на строк з 15 травня 2013 року по 14 травня 2014 року вбачається, що за вказаним договором був застрахований транспортний засіб позивача «ЗАЗ Ланос» н/з [NUMBER] на випадок його пошкодження, тобто пошкодження або повної загибелі застрахованого автомобіля або його частин внаслідок ДТП, яка сталась з вини [PERSON], що підтверджено рішенням суду, під час експлуатації вказаного автомобіля при зіткненні із іншим транспортним засобом, що спричинило завдання матеріальних збитків, на підставі чого виникає обов'язок у НАСК «Оранта» здійснити виплату страхового відшкодування позивачу. За п. 1.4 договору виплата страхового відшкодування відбувається з вирахуванням зносу (а. с. 8). Вказаним договором також було визначено ліміт страхової суми в розмірі 50 000 грн., а також визначено франшизу в розмірі 510 грн. (а. с. 8). При цьому за п. 7.4 договору добровільного страхування від 14 травня 2013 року страхувальник зобов'язується за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування сплатити страхувальнику пеню в розмірі 0,1 % суми боргу за кожен день прострочення, але не більше з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня (а. с. 9). На підставі п. 10.1 вказаного договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі заяви страхувальника на страхову виплату та складеного страховиком страхового акту в строк до 15 днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (а. с. 9). В разі пошкодження застрахованого транспортного засобу (п. 10.3 договору) розмір збитків визначається на підставі калькуляції вартості відновлюваного ремонту, що складається аварійним комісаром або спеціалістом (а. с. 9). Згідно до п. 10.8 вказаного договору розмір страхового відшкодування відбувається в межах граничної страхової суми за відрахуванням франшизи (а. с. 9). За змістом договору «повна загибель» - це умова, коли витрати на відновлюваний ремонт становлять понад 75% дійсної вартості застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку (а. с. 9). За п. 10.11.2 розрахунок страхового відшкодування здійснюється у межах страхової суми з урахуванням умов договору та вирахуванням вартості пошкодженого застрахованого транспортного засобу, яка визначається шляхом проведення маркетингового дослідження, з визначенням його вартості (а. с. 9). Відповідно до постанови від 18 грудня 2013 року, що набула чинності, Іллічівського районного суду міста Маріуполя вбачається, що [PERSON] було визнано винним в спричиненні ДТП, що сталась 9 грудня 2013 року в м. Маріуполі по вулиці 130 Таганрозької дивізії в районі будинку 29 за участі автомобіля позивача, «ЗАЗ Ланос» н/з [NUMBER], який отримав пошкодження, із іншим транспортним засобом, на підставі чого [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП України в вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а. с. 27). Таким чином суд дійшов висновку, що пошкодження застрахованого автомобіля [PERSON] за його вини внаслідок ДТП від 9 грудня 2013 року відноситься до страхового випадку за договором добровільного страхування від 14 травня 2013 року. Згідно дослідження № 10.01/5 дод від 10 січня 2014 року було встановлено, що ринкова вартість автомобіля [NUMBER] на момент пошкодження становила 44439,84 грн., вартість відновлюваного ремонту без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 39278,17 грн., а вартість відновлюваного ремонту з врахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 32838,72 грн., внаслідок чого матеріальний збиток, завданий [PERSON], як власнику автомобіля [NUMBER], складає 32838,72 грн., визначений на підставі протоколів огляду від 16 грудня 2013 року, від 31 грудня 2013 року та калькуляції відновлюваного ремонту від 9 січня 2014 року (а. с. 58-61, 62-63, 64). Відповідно до ремонтної калькуляції від 9 січня 2014 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача, «ЗАЗ Ланос» н/з [NUMBER], становить 39278,17 грн., яка була розрахована, виходячи з курсу євро до гривні станом на момент проведення дослідження (1 = 10,8281) (а. с. 10-11). Таким чином суд встановив, що витрати на відновлюваний ремонт автомобіля [NUMBER] становлять понад 75% дійсної вартості застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку, бо 39278,17 грн. більше ніж 33329,88 (44439,84 / 100 х 75 = 33329,88). Відповідно до протоколу № 6002 затвердження результатів аукціону від 4 лютого 2014 року було затверджено результати маркетингового дослідження з визначення вартості пошкодженого застрахованого транспортного засобу «ЗАЗ Ланос» н/з [NUMBER] в сумі 21 000 грн. (а. с. 45). Таким чином суд дійшов того, що на підставі умов договору добровільного страхування від 14 травня 2013 року представниками страховика було проведено маркетингове дослідження внаслідок «повної загибелі» застрахованого транспортного засобу [PERSON] внаслідок ДТП від 9 грудня 2013 року, та було визначено залишкову вартість автомобіля [NUMBER] в сумі 21000 грн. Відповідно до розписки від 31 січня 2014 року вбачається, що [PERSON] з умовами маркетингового дослідження був ознайомлений, за яким було визначено дійсну вартість транспортного засобу «ЗАЗ Ланос» н/з [NUMBER] на момент настання страхового випадку в сумі 44439,84 грн. При цьому позивач не погоджувався на відчуження транспортного засобу переможцю маркетингового дослідження після проведення виплати страхового відшкодування (а. с. 44). Відповідно п. 15 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. З відповіді НАСК «Оранта» від 21 липня 2014 року на звернення позивача представники відповідача визнали обов'язок страховика по виплаті страхового відшкодування в розмірі 22929,84 грн. на користь [PERSON], зазначивши при цьому, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача перевищує 75% від дійсної вартості застрахованого автомобіля (а. с. 46). На підставі розрахунку від 13 лютого 2014 року НАСК «Оранта» було проведено обрахунок суми страхового відшкодування, яку необхідно сплатити [PERSON] за договором страхування від 14 травня 2013 року, на загальну суму 22929,84 грн. (а. с. 47). Згідно страхового акту від 13 лютого 2014 року НАСК «Оранта» була визначена сума страхового відшкодування [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER] на виконання договору добровільного страхування від 14 травня 2013 року в розмірі 22929,84 грн. (а. с. 47). Враховуючи умови страхування автомобіля позивача, страховиком було обраховано суму страхового відшкодування шляхом вирахування з вартості автомобіля на момент ДТП його залишкової вартості та суми франшизи, внаслідок чого борг загальний становить у відповідача в сумі 22929,84 грн. (44439,84 - 21000 - 510 = 22929,84). Суд зазначає, що визначення іншого розміру страхового відшкодування на користь [PERSON] позивачем не було надано суду. Судом при цьому не приймаються до уваги доводи представника позивача про необхідність проведення обрахунку вартості відновлюваного ремонту застрахованого автомобіля [PERSON], виходячи з курсу євро до гривні станом на 14 липня 2014 року, оскільки суд встановив, що доказів проведення іншого експертного дослідження позивачем не було надано, не було ним також надано доказів фактичного проведення ремонтних робіт по відновленню вказаного автомобіля. При цьому суд дійшов висновку, що за умовами договору страхування від 14 травня 2013 року сторони погодили, що внаслідок «повної загибелі» застрахованого автомобіля страхове відшкодування обраховується, виходячи з вартості автомобіля на момент ДТП з відрахуванням його залишкової вартості. Таким чином вимоги [PERSON] в частині стягнення вартості відновлюваного ремонту його пошкодженого автомобіля з відповідача, та з врахуванням курсу євро до національної валюти на 14 липня 2014 року, суперечать закону та умовам укладеного між сторонами договору добровільного страхування. З огляду на перелічене з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між вартістю автомобіля [PERSON] на момент ДТП (44439,84 грн.) та залишковою вартістю вказаного автомобіля (21000 грн.) з відрахуванням франшизи в сумі 510 грн., що становитиме 22929,84 грн. Суд дійшов переконання, що розмір страхового відшкодування позивачу з боку НАСК «Оранта» складає 22929,84 грн. В матеріалах справи маються численні письмові звернення [PERSON] до страховика з вимогою провести виплату позивачу страхового відшкодування та надати для ознайомлення висновок спеціаліста про розрахунок вартості страхового відшкодування (а. с. 14, 17). Суд зауважує, що в судовому засіданні було встановлено, що порушуючи умови договору страхування від 14 травня 2013 року, представники відповідача досі не провели виплату страхового відшкодування за страховим актом в сумі 22929,84 грн., хоча повинні були провести таку виплату протягом 15 днів з дня затвердження розміру страхового відшкодування. Оскільки за договором від 14 травня 2013 року виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі складеного страховиком страхового акту в строк до 15 днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, то відповідач повинен нести відповідальність за п. 7.4 вказаного договору шляхом сплати пені за порушення строків проведення виплати страхового відшкодування. Таким чином можна обрахувати суму пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування страховиком на користь позивача. Суд при цьому обраховує початок нарахування пені за договором від 14 травня 2013 року з 1 березня 2014 року, оскільки починаючи з наступного після 13 лютого 2014 року (дата затвердження страхового акту) дня протягом 15 днів страховик повинен був провести виплату страхового відшкодування, тобто по 1 березня 2014 року. Однак цього представники відповідача не зробили. Враховуючи, що [PERSON] в позовних вимогах заявив період нарахування пені з 17 лютого 2014 року по 2 жовтня 2014 року включно, то суд обраховує пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ саме за період з 1 березня 2014 року по 2 жовтня 2014 року включно. Розмір облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня за вказаною справою визначається за відомостями НБУ, з яких вбачається, що з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року облікова ставка НБУ складала 6,50% (тому подвійна - 13%), з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року відповідно - 9,50% (тому подвійна - 19%), а з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року відповідно - 12,5% (тому подвійна - 25%). Так за період з 1 березня 2014 року до 14 квітня 2014 року минуло 45 днів, з 15 квітня 2014 року до 16 липня 2014 року минуло 93 дні, а з 17 липня 2014 року до 2 жовтня 2014 року минуло 78 днів. Розмір подвійної ставки за кожен день обраховується виходячи з 365 днів на рік, тому за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 13% вбачається, що за кожен день розмір такої ставки складатиме відповідно 0,035616 %. В свою чергу розмір подвійної ставки за кожен день за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 19% відповідно складатиме 0,052054 %. Натомість розмір подвійної ставки за кожен день за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 25% складатиме 0,068493 %. При цьому суд не погоджується з посиланням позивача та його представника на те, що при обрахунку розміру пені за час прострочення такої виплати необхідно брати у розрахунок розмір пені у вигляді 0,1 % суми боргу за кожен день прострочення, оскільки умовами договору страхування від 14 травня 2013 року було наголошено, що розмір пені не може перевищувати розміру пені, обрахованої з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. Так суд встановив, що розмір пені в розрахунку 0,1 % за кожен день від суми прострочення сплати страхового відшкодування перевищує розмір пені за кожен день, розрахований судом за подвійною обліковою ставкою НБУ, тобто 0,1 % більше за 0,035616 %, за 0,052054 % та за 0,068493 %. Таким чином за умовами договору страхування (п. 7.4) необхідно обраховувати пеню саме виходячи розміру пені, обрахованої з суми боргу за кожен день прострочення з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який вона нараховується. На підставі переліченого вбачається, що з 1 березня 2014 року по 14 квітня 2014 року розмір пені за кожен день прострочення виплати страховиком страхового відшкодування в сумі 22929,84 грн. становить 367,50 грн. (22929,84 х 0,035616 х 45 / 100 = 367,50). Натомість з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року розмір пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 22929,84 грн. становить відповідно 1110,04 грн. (22929,84 х 0,052054 х 93 / 100 = 1110,04). В свою чергу з 17 липня 2014 року по 2 жовтня 2014 року розмір пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування [PERSON] становить 1225,02 грн. (22929,84 х 0,068493 х 78 / 100 = 1225,02). Таким чином за період заявлених [PERSON] позовних вимог з ВАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь позивача загальна сума пені в розмірі 2702,56 грн. (367,50 + 1110,04 + 1225,02 = 2702,56). З огляду на наведене з НАСК «Оранта» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума страхового відшкодування та пені в загальному розмірі 25632,40 грн. (22929,84 + 2702,56 = 25632,40). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. На підставі ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд при цьому зазначає, що умовами договору страхування від 14 травня 2013 року не була передбачена сторонами відповідальність за спричинення моральної шкоди. Так само не передбачена відповідальність страховика по сплаті моральної шкоди за змістом спеціального закону, яким є Закон України «Про страхування». Внаслідок цього суд відхиляє заявлені вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь завданої діями відповідача моральної шкоди в сумі 3000 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відноситься також судовий збір. Якщо ж позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] було сплачено судовий збір за подання вимог немайнового характеру в сумі 243,60 грн., в задоволенні яких позивачу було повністю відмовлено. Також позивачем було сплачено судовий збір за подання вимог майнового характеру в сумі 588,53 грн. Однак у кінцевій редакції позовних вимог позивач вимагав стягнути з відповідача суму страхового відшкодування та пеню в загальному розмірі 66799,75 грн. (55853,15 + 10946,60 = 66799,75), внаслідок чого [PERSON] повинен був сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру загалом в сумі 668 грн. (1% від суму заявлених вимог), внаслідок чого недоплата судового збору позивачем становить 79,47 грн. (668 - 588,53 = 79,47). Таким чином вказана недоплачена сума судового збору позивачем підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. Внаслідок часткового задоволення заявлених позивачем вимог останньому за змістом ст. 88 ЦПК України належить відшкодувати відповідачем витрати по сплаті судового збору в сумі 256,32 грн. (1% від суми задоволених вимог позивача).

Outcome: partial