Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій вказав, що 11.11.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4TP43190420, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6853,00 грн. строком до 11.11.2008 р. включно, із сплатою процентів за користування кредитом. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Вважає, що датою 11.11.2008 р. в договорі саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання [PERSON]. своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань вцілому. Отримані кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, таким чином вважає, що кредитний договір не є розірваним чи припиненим, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Строк прострочення за тілом кредиту складає період з 16.01.2011 р. по 16.01.2016 р., що у сумарному виражені складає 25013,45 грн., яку просив стягнути з відповідача. Також просив стягнути судовий збір по справі. Представник позивача у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Згідно кредитного договору № DNH4TP43190420 від 11.11.2006 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 6853,00 грн. строком до 11.11.2008 р. включно, із сплатою процентів за користування кредитом. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Отримані кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті. Строк прострочення за тілом кредиту складає період з 16.01.2011 р. по 16.01.2016 р., що у сумарному виражені складає 25013,45 грн. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої зобовязання по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої зобовязання за договором. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої зобовязання по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої зобовязання за договором, а тому позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості по кредитному договору та відсотків підлягають задоволенню. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1378,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved