Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього сум боргу за договором позики у розмірі 85089,64 гривень, що складається з: суми основного боргу у розмірі 80\~850,00 гривень; три проценти річних у розмірі 4239,64 гривень, а також судові витрати в розмірі 850,90 гривень, посилаючись на те, що 03.06.2015 року, між ним та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою. Відповідно до умов даної угоди [PERSON] отримав у власність від [PERSON] грошові кошти у позику в розмірі 3000,00 доларів США, та зобовязався повернути їх до 10.06.2015 року. Проте, позивач зобовязання щодо повернення позики не виконав, грошові кошти не повернув. В судове засідання позивач не з'явився, але його представник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Крім того, відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи через оголошення в газеті «Запорізька правда» за № 21 (23756) від 25 травня 2017 року. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши\~\~надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню\~\~з наступних підстав. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід, що при тому існувало порушення цього права. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом\~\~встановлено, що 03.06.2015 року\~\~сторони по справі уклали договір позики оформлений розпискою, предметом якого є грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США (а.с.5). Відповідно до умов розписки, відповідач зобовязаний був повернути передану йому грошову суму 10.06.2015 року. Статтями 525 527 ЦК України передбачається, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно зі ст.. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, станом на 09.03.2017 року сума позики, що залишилася відповідачем неповернутою, у гривні, еквівалентній сумі позики у доларах США за офіційному курсом НБУ складає 80 850,00 гривень (розрахунок 3 000,00 x 26.95 (26.95 грн. за один долар США станом на 09.03.2017р)) (а.с.6). Водночас, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Аналогічне вимоги міститься у частині першій статті 1050 ЦК України, згідно з якою позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплати грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У розумінні статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої-суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, три проценти річних від суми боргу за весь час прострочення виконання зобовязання складають 4239,64 грн. [PERSON] неналежним чином не виконав умови договору позики і до цього часу не повернув позивачу позику, прострочивши виконання грошового зобовязання. В результаті чого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 85 089,64 гривень, що складається з: суми основного боргу у розмірі 80\~850,00 гривень та 3% річних у розмірі 4239,64 гривень. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, заборгованості у сумі 85 089,64 гривень, що складається з: суми основного боргу у розмірі 80\~850,00 гривень та 3% річних у розмірі 4239,64 гривень. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 850,90 гривень.

Outcome: approved