Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додається до позову) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік та суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідачки у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином, зобовязання за вказаним договором не виконала та станом на 19.10.2015 року має заборгованість 29820.95 грн., яка складається з наступного: - 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 19002,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7818,67 грн. - заборгованість за пенею та комісією; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4060,03 грн., яка була задоволена судовим наказом Іллінецького районного суду Вінницької області від 07.11.2008 року з Відповідача на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», різниця становить 25760,92 грн. а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1288,05 грн. штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається . (Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.) Оскільки взяті на себе зобовязання за договором відповідач [PERSON] не виконала та від їх виконання ухиляється, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду та просить стягнути із [PERSON] на свою користь 27548,97 грн. заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не зявився, проте надіслав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, натомість подала заперечення проти позовних вимог, де зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить в позові відмовити та застосувати до її позову строк позовної давності. Просить розглянути справу у її відсутність та відсутність її представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що - порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що - за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з матеріалів цивільної справи 29.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № б/н від 29.01.2008 року, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 29.01.2008 року, станом на 19 жовтня 2015 року має заборгованість 29820.95 грн., яка складається з: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19002,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7818,67 грн. - заборгованість за пенею та комісією; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4060,03 грн., яка була задоволена судовим наказом Іллінецького районного суду Вінницької області від 07.11.2008 року з Відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приват Банк», різниця становить 25760,92 грн.; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1288,05 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В правовідносинах, які склались між позивачем та відповідачем застосовується загальний строк позовної давності, і починається він 29.01.2008 року. Однак, позивач подав заяву про видачу судового наказу, тобто звернувся до суду, що в свою чергу, на підставі ст. 264 ЦК України, тягне за собою переривання перебігу позовної давності. Судовий наказ був винесений 07.11.2008 року. Саме з цієї дати необхідно рахувати початок перебігу строку позовної давності. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме в п. 31, зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо.) Проте, як видно з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості, позов подано у межах строків позовної давності, оскільки останній платіж відповідач здійснила у 20 лютого 2015 року, а позовна заява була подана 05.11.2015 року. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобовязання, після чого позовна давність починається спочатку. Суд бере до уваги дані твердження оскільки відповідачем 10 лютого 2015 року було погашено борг в сумі 2004,20 за наданий кредит, тим самим дані дії свідчать про визнання нею свого боргу, оскільки після видачі судового наказу сума боргу в добровільному чи примусовому порядку стягнута не була. Відповідачем в своїх запереченнях жодним чином не спростовано факт часткового погашення боргу, згідно розрахунку 11.05.2011 року в сумі 47,14 грн. (а.с.8) та 10.02.2015 року в сумі 2004,20 грн. (а.с.10). Свої зобовязання згідно договору відповідач не виконала, кредитні кошти не повернула та згідно розрахунку заборгованості (а.с.4) за вказаним договором станом на 19.10.2015 року має заборгованість 29820,95 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19002,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7818,67 грн. - заборгованість за пенею та комісією; від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4060,03 грн., яка була задоволена судовим наказом Іллінецького районного суду Вінницької області від 07.11.2008 року з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приват Банк», різниця становить 25760,92 грн. 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1288,05 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, виходячи із засад цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності, суд вважає, що позов слід задоволити.

Outcome: approved