Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач звернувся з даним позов в суд до відповідача, в якому з підстав ст.ст.230,233 ЦК України просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між сторонами від 24.08.2009 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між сторонами від 24.08.2009 року; стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що не мав жодного бажання укладати оспорювані договори, оскільки це його спадщина, збирався проживати там у старості. У 2000 р. племінниця [PERSON] попросила дозволу провести її весілля у його хаті, він не заперечив. В подальшому відповідачка не звільнила будинок, просила почекати, коли знайде інше житло. А у 2009 р. почала намовляти на укладення договорів купівлі-продажу, вказувала, що добре заплатить і розрахується за весь період користування будинком. 24.08.2009 р. були укладені оспорювані договори. При укладені договорів відповідачка настирно просила підписати їх, а гроші віддасть пізніше, коли будуть мати кошти. Підстав недовіряти їй не було, оскільки вона є близькою родичкою. Причиною укладення договору було надто складне матеріальне становище. Нотаріус належно не ознайомив із договором, не пояснив наслідки договору і умови договору. Пізніше виявилося, що у договорі зазначено, що гроші позивач отримав у присутності нотаріуса, однак жодних грошей не отримував, це підтверджується листуванням з відповідачкою, де вона вказує, що немає змоги повернути гроші і потрібно ще чекати. Крім цього вважає продаж земельної ділянки та житлового будинку вчинений за цінами, які не відповідають вартості нерухомого майна. Він перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечити нормальне життя, тому даний договір підписаний під впливом тяжкої обставини, оскільки за інших обставин не підписував жодних договорів стосовно відчуження свого житлового будинку та земельної ділянки. Тяжкими обставинами є похилий вік позивача, крайня нужденність, відсутність будь-яких доходів, відсутність іншого житла, різке погіршення стану здоровя. І лише по причині того, що відповідачка ввела його в оману, вимагала укласти договір, погрожувала самогубством і з підстав того, що йому потрібні були кошти на лікування погодився укласти договір купівлі-продажу. Також вказав, що постійно приходив до нотаріуса для того, щоб одержати примірник договору, однак вона йому відмовляла, тому не мав змоги скоріше звернутися до суду, тому вважає, що слід поновити строки позовної давності. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав заявлених у позовній заяві, просить його задовольнити. Також вказав, що оскільки у нього великі борги за комунальні послуги, укладений кредитний договір, тому вважає, що дані причини мають бути враховані при поновленні строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, оскільки він є безпідставним та вважає, що немає підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Третя особа представник Бродівської нотаріальної контори подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно ч. 1ст.261 ЦК України\~\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З копії оспорюваних договорів вбачається, що сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку 04.08.2009 р.(а.с.8) та уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки 04.08.2009 р. (а.с.9) та були ознайомлені з його змістом, про що свідчать їх власноручні підписи. Із позовом до суду позивач звернувся лише 05.06.2014 року (а.с.2), тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду. Із змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивач просить поновити строк позовної давності у даній цивільній справі. В судовому засіданні позивачем зазначено причини пропуску строку позовної давності. Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доказів поважності причин пропущення строку позовної давності. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК Укрїни, без поважних причин, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 256,257,267 ЦК України

Outcome: dismissed