Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, 05 червня 2008 року відповідачем було підписано заяву б/н. Відповідно до цього 05 червня 2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 17.05.2017 складає 16311,83 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, а також проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що кредитну картку у нього було викрадено, на даний час кримінальне провадження відносно особи, яка скоїла крадіжку, перебуває у провадженні суду. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, з метою отримання банківських послуг, 05 червня 2008 року відповідачем було підписано заяву б/н. Відповідно до цього 05 червня 2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Даний факт не оспорював ся відповідачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ч.2 ст.1050 та ч.2 ст. 1054 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати належних йому відсотків. У порушення умов даного договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, в звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 17.05.2017 року становить: 9810,15 грн. тіло кредиту; 2006,04 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 3480,79 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 250 грн. штраф (фіксована частина), 764,85 грн. штраф (процентна складова), а всього 16311,83 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь ПАТ «Приватбанк». Що стосується заперечення відповідача щодо відсутності вини у неналежному виконанні зобовязання у звязку з чим у позивача відсутнє право на стягнення боргу, суд вказує на наступне. Відповідно до ст.\~607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Згідно зі ст.\~614 ЦК особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ст.\~617 ЦК). Таким чином посилання відповідача на відсутність його вини у виникненні заборгованості за договором внаслідок непричетності його до даного кредиту є безпідставними. Крім того, як пояснив відповідач в судовому засіданні, ним у кримінальному провадженні предявлено цивільний позов до обвинуваченої особи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1600 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № PROM6B0YSC від 26.05.2017 року, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 16311,83 грн. заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 17 911 грн. 83 коп.

Outcome: approved