Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 263, між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі у них народилось троє дітей, з яких неповнолітнім на сьогоднішній день є син [PERSON], [INFO]. Тільки на перших порах спільного життя у них з відповідачкою були хороші сімейні взаємини. З кожним роком їхні відносини погіршувалися. З'ясувалося, що у них різні життєві цінності та інтереси. Такі напружені відносини негативно позначаються на психологічному стані їхньої дитини та на них самих. На даний час вони проживають окремо на протязі останніх шести років. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити з наведених у ньому підстав, також суду пояснила, що стосунки її довірителя з відповідачкою припинились вже більше шести років тому, вжиття заходів для примирення та збереження шлюбу є недоцільними. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, однак скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, пояснила, що подальше спільне життя у шлюбі не відповідає її інтересам. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони 05 червня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 263, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] /а.с. 1/. У сторін є спільний неповнолітній син: [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] /а.с. 14/. Подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність, і може мати наслідки, встановлені законом, що передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім'ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного та

Outcome: approved