Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що в порядку спадкування нею було набуто земельну ділянку за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 26. Вказує, що в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою нею було виявлено, що відповідач самовільно захопив частину виділеної їй земельної ділянки, на якій поставив огорожу. Позивач вказує, що відповідач відмовляється йти на уступки, чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою та погодженні її меж, що перешкоджає позивачу у реалізації її законного права на розпорядження своєю власністю, у звязку з чим вона звернулась до суду з даним позовом, згідно якого просить суд визначити у натурі межі земельної ділянки, належної позивачу, зобовязати відповідача встановити межові знаки та за власні кошти зруйнувати самовільно збудовану огорожу. У ході судового розгляду справи, представник позивача уточнив позовні вимоги, зазначив, що просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 26, шляхом демонтажу самовільно збудованої ним огорожі та не чинити перешкод у майбутньому. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, у своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у ході судового розгляду справи проти задоволення позову заперечив, надав суду письмові заперечення відповідача, згідно яких останній зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та направленими на захоплення частини земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві приватної власності, у звязку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на розгляд справи не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі рішення ХІ сесії ХХІІ скликання Киблярівської сільської Ради народних депутатів від 25.03.1998 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 26. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1558, [PERSON], донька [PERSON], набула у порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 26. Як встановлено судом [PERSON], на підставі державного акту від 14.05.1997 року користується земельною ділянкою за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 25, суміжною із земельною ділянкою [PERSON]. У звязку з наявність спору щодо меж спірної земельної ділянки, [PERSON] була надіслана [PERSON] претензія про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, однак, така була залишена без реагування. Ухвалою суду від 24.10.2014 року з метою виявлення чи має місце факт порушення порядку землекористування земельною ділянкою за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 26, належною [PERSON], було призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої встановлено факт порушення порядку землекористування вказаною земельною ділянкою, зокрема, порушення меж із суміжних сторін, у тому числі виявлено, що площа захвату [PERSON] у [PERSON] складає 29,29 кв. Оскільки на частині земельної ділянки, захваченої [PERSON] у [PERSON], відповідачем збудовано огорожу, позивач позбавлена можливості реалізувати своє законне право на розпорядження спірною частиною земельної ділянки, у звязку з чим, з метою захисту свого порушеного права вона звернулась до суду з даним позовом. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як встановлено судом позивач та відповідач на відвідній правовій підставі володіють та користуються суміжними земельними ділянками за адресами: Ужгородський р-н, с. Гайдош, 26 та 25 відповідно. Згідно ст.ст. 91, 96 ЗК України, власники земельних ділянок зобовязані, зокрема: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, посеред іншого: самовільне зайняття земельних ділянок. Статтею 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Висновком земельно-технічної експертизи встановлено факт порушення порядку користування земельною ділянкою за адресою: Ужгородський район, с. Гайдош, 26, належною [PERSON], зокрема, порушення її меж із сторони [PERSON], що виявилось у захваті ним частини земельної ділянки, яка належить позивачу, на якій останнім збудовано огорожу. Оскільки на самовільно захваченій частині земельної ділянки позивача відповідачем збудовано огорожу, виходячи із положень ст. 376 ЦК України, слід констатувати, що зазначена споруда є самовільно збудованою. Частиною 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Нормами ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, посеред іншого, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав Положеннями ст. 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки у ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами встановлено факт порушення відповідачем меж земельної ділянки позивача, враховуючи, що на захваченій частині площею 29,29 кв.м. відповідачем самовільно збудовано огорожу, яка перешкоджає позивачу вільно та безперешкодно користуватись належною їй земельною ділянкою, суд вважає, що з метою захисту порушеного права позивача, уточненні позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки твердження відповідача спростовуються встановленими у ході судового розгляду справи обставинами, згідно яких підтверджується факт порушення відповідачем прав позивача на розпорядження своєю власністю.

Outcome: approved