Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду і просить ухвалити рішення яким припинити сервітут відповідачів на квартиру [ADDRESS],висилити [PERSON] та [PERSON] з вищезазначеної квартири,стягнути з відповідачів на його користь в якості відшкодування збитків за період проживання останніх в квартирі з 01.09.2009 року по 01.09.2013 року 24000.00грн., а також в якості завданої йому неправомірними діями відповідачів моральну шкоду в сумі 6000.00грн. Врахувати його важкий матеріальний стан(пенсіонер за віком),завдану йому матеріальну шкоду відповідачами та звільнити від сплати судового збору,стягнувши його з відповідачів. Зазначені позовні вимоги [PERSON] були уточнені заявами, в яких він просив суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно в якості відшкодування збитків за період проживання в квартирі з 01.09.2009 року по 01.09.2013року 24172.8грн. та збільшивши вказану суму за період з 01.09.2009року по 01.02.2014 року 26172.8 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим,що 19.10.2012 року Світловодським міськрайонний судом було постановлено рішення по справі за його позовом до [PERSON] та [PERSON] щодо повернення відповідачами належного йому майна, а саме: квартири [ADDRESS], яке знаходиться в незаконному володінні та виселення їх з житла. Вказаним рішенням було встановлено між ним і відповідачами сервітут щодо користування житловим приміщенням. За період користування сервітутом відповідачами, він декілька разів намагався заключить з ними договір про сервітут в якому виклав зміст його вимог згідно ст.403 ЦК України та ст.ст.810-826 ЦК України про найм житла,але останні відмовились його укласти як на той час так і на теперішній, чим порушують його як матеріальні так і процесуальні права. В судовому засіданні позивач разом зі своїм представником позовні вимоги підтримали та додали,що відповідачі систематично не сплачують кошти за користування квартирою,мають значні борги за комунальні послуги, на протязі 4-х років користування вищезазначеним житлом жодного разу не сплатили йому квартплату. Крім того,[PERSON] та [PERSON] позбавляють позивача права користуватися та розпоряджатися квартирою. Вони змінили замок на вхідних дверях, не надають ключі від вхідних дверей,не впускають в квартиру його та членів його родини. Ці обставини мають істотне значення для функціонування сервітуту і їх невиконання,згідно ч.2 ст.406 ЦК України є безумовно,причиною припинення сервітуту. На сьогоднішній день вони мають достовірну інформацію про те,що [PERSON] зі своїм співмешканцем придбала квартиру [ADDRESS] і фактично там проживає,тобто, вона задовольнила таким способом свої житлові проблеми і право користування чужим майном(по рішенню суду від 19.10.2013 року) втратила. Відповідачі за час користування квартирою не сплачували позивачу квартплату. Особисто до [PERSON] як власника квартири,постійно надходили вимоги про погашення боргів за комунальні послуги, а ЖЕК №5 навіть звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача заборгованості. Крім завданих матеріальних збитків(за розрахунком за період з 01.09.2009 року по 01.02.2014 року )-26172.8грн., відповідачі своїми неправомірними діями спричинили позивачу і моральну шкоду,яка вбачається в тому,що [PERSON] як власник житла на протязі тривалого часу позбавлений можливості користуватися своїми правами, відволікається від повсякденних справ,звертаючись у різні інстанції з даного приводу,все це позбавляє позивача душевної рівноваги, в зв»язку з чим погіршується і його фізичний стан, а тому на користь позивача з відповідачів солідарно слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 6000.00грн. Відповідачі позов не визнали та надали суду письмове заперечення з якого слідує,що вони вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, незаконними та такими,що не відповідають фактичним обставинам справи. Їх законне право на проживання у вищезазначеній квартирі було встановлено попередніми судовими рішеннями. Особисто вони сплачують всі види комунальних платежів,навіть розрахункові книжки виписані на ім»я [PERSON], а власник [PERSON] самоусунувся від такої сплати. Крім того в зазначеному житлі зареєстрована спільна дитина [PERSON] та [PERSON] - син [PERSON],який постійно мешкає з матір»ю та сестрою. Право на відшкодування збитків,в розумінні ст.22 ЦК України ,має особа,якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права. Вважають ,що позивачем не доведено ,що ними та їхніми діями,останньому спричинені матеріальні збитки та моральна шкода. В судовому засіданні відповідач [PERSON] свою позицію,викладену у письмовому запереченні підтвердила та додала,що вони з [PERSON] є колишні члени родини власника спірної квартири. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишніми членами його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням ,а така угода між ними відсутня, вони мають вносити квартирну плату і оплачувати комунальні послуги на тих засадах,що і власник. Вона сплачує ці платежі по мірі свого матеріального забезпечення. Іншого житла окрім спірної квартири ні вона ,ні їх спільний з позивачем син [PERSON] та [PERSON] не мають. Просить суд критично оцінити письмову відповідь ЖБК №12 стосовно начебто її мешкання в [INFO],оскільки викладені в ній дані не відповідають дійсності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, до судового засідання не з»явилась, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення позивача та його представників, відповідача [PERSON],дослідивши та вивчивши матеріали справи,суд приходить до наступного. [PERSON] на підставі договору дарування від 23.12. 1998року є власником квартири [ADDRESS] (а.с.13). За рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2010року,що набрало законної сили,встановлений факт проживання сторін по справі однією сім»єю з 1998року по 2009рік та надання у користування,як членам сім»ї,відповідачам,спірної квартири,починаючи з 1998 року,якою вони користуються по теперішній час,після припинення сімейних відносин. З свідоцтва про народження(а.с.37) слідує,що у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є спільна дитина-син [PERSON] [INFO] З довідки КП « Житлосвіт 2012» та довідок Світловодсьської РС УДМС України слідує ,що [PERSON],[PERSON] та неповнолітній [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS](а.с.14,24-25). Відповідно рішення Світловодського міськрайонного суду від 16.02.2010року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON],[INFO] стягнуто аліменти в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно,починаючи з 24.11.2009року і до повноліття [PERSON],[INFO](а.с.38-39). Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 26.10.2010року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] ,третя особа-орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради,про примусове виселення з жилого приміщення та зняття з реєстрації в задоволенні позовних вимог було відмовлено(а.с.41-44). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 21.12.2010року(а.с.45-46) апеляційна скарга [PERSON] відхилена , а вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до рішення Світловодського міськрайонного суду від 19.10.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON],треті особи-орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради,ЖЕК №5 про зобов»язання передати майно-квартиру,про вселення позивача до квартири та виселенні відповідачів з займаного житлового приміщення (а.с.47-49) ,позов було задоволено частково,а саме: вирішено вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS],а в решті позовних вимог(щодо виселення з підстав визначених ст.116 ЖК УРСР ) ,відмовлено Ухвалою апеляційної інстанції від 19.12.2012 року(а.с.50-52).вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін,а апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Відповідно до вимог ч.2 ст.386 ЦК України власник,який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою,може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій,які можуть порушити його право,або з вимогою про вчинення дій для запобігання такому порушенню. Власник майна,відповідно до ст.391 ЦК України,має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак, згідно до ч.1 ст.156 ЖК України передбачено,що члени сім»ї власника будинку(квартири),які проживають разом з ним у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку,якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку(квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила ст.162 ЖК України ,згідно якої плата за користування жилим приміщення у квартирі,що належить громадянинові на праві приватної власності,встановлюється угодою сторін, і наймач забов»язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Позивач,обґрунтовуючи свої доводи,щодо наявності у відповідача [PERSON] іншого житла,надав суду довідку з ЖБК №12 м.Світловодська про те,що в [ADDRESS] мешкає [PERSON] та [PERSON],без реєстрації(а.с.82). Даючи оцінку вказаній довідці,суд дійшов висновку,що вона не можу бути взята до уваги,як доказ ,який би підтверджував постійне місце проживання останньої за вказаною адресою. Суд виходить з того,що спірна квартира [ADDRESS] є постійним житлом відповідачів ,а позбавлення їх житла можливе на підставі закону,який регулює житлові правовідносини. Відповідно до ст.403 ч.1 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. За ч.3 даної статті особа,яка користується сервітутом ,зобов»язана вносити плату за користування майном,якщо інше не встановлено договором, законом,заповітом або рішенням суду. Частина 5 ст.403 ЦК України передбачає,що сервітут не позбавляє власника майна,щодо якого він встановлений ,права володіння,користування чи розпорядження цим майном. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин,які мають істотне значення. Сервітутне право підлягає державній реєстрації,це право припиняється з моменту внесення за заявою уповноваженої особи відповідного запису до державного реєстру. Визнання недійсним правочину або розірвання договору,що є підставою встановлення сервітуту,припиняє сервітут. Сервітут також може бути встановлений шляхом укладення відповідного договору,тому розірвання такого договору ,яке може вчинятися за загальним правилом,за згодою сторін(ст.653 ЦК України), також є підставою припинення сервітуту. Позивач не надав суду жодного доказу про його намагання укласти відповідний договір з відповідачами, а також належних та допустимих доказів відносно обставин,які унеможливлюють для нього як власника житла,права користуватися та розпоряджатися спірною квартирою. З оглянутих в судовому засіданні розрахункових книжок (копії яких знаходяться в матеріалах справи на а.с.58-59) слідує,що вони оформлені на ім.»я [PERSON] З довідки КП «Жилстрой 2012» слідує,що у мешканця [PERSON]([ADDRESS] ) заборгованості по квартирній платі станом на 25.11.2013 року не має(а.с.57). З попереджень(а.с.81,97) слідує,що за теплову енергію мається борг станом на 07.10.2013 року 1294.95, та станом на 01.02.2014 року 2081.06грн. Дані попередження виписані на ім.»я [PERSON] Позивачем в обґрунтування вимог про стягнення з відповідачів на його користь збитків, було надано їх розрахунок з посилкою на ст.ч.7 ст.403,ст.ст.623 ч.3,ч.2 ст.625 ЦК України(а.с.15,92-93). Суд не може погодитися з даною вимогою,оскільки вона спростовується вищезазначеними матеріалами справи. За приписами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала ,за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» передбачено,що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди,протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд,зокрема,повинен з»ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,а також інші обставини,що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.61 цього Кодексу. [PERSON] не надав суду належних доказів про те,що йому безпосередньо відповідачами [PERSON],[PERSON] була завдана як матеріальна так і моральна шкода. З урахуванням з»ясованого в судовому засіданні предмету та підстав позову,встановленого характеру спірних відносин та норм права,якими вони регулюються,суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved