Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 11217,19 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн., мотивуючи тим, що 22.11.2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2700,32 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік від суми залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Сторони в судове засідання не зявились, надіслали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі; представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач просила при винесені рішення застосувати строк позовної давності. Дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 22.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено договір на отримання кредиту у розмірі 2700,32 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Згідно пунктів 3.2.2, 3.2.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.6-12) відповідач зобовязана погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до Заяви та пунктів 4.1, 4.2 Умов. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Також згідно пункту 3.2.7 Умов зобовязана погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані відсотки за весь період користування кредитом, відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеня). Пунктом 5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше, ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. При порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та пунктами 3.2.2, 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення платежу (пункт 5.1 Умов). Відповідно до умов договору позивач свої зобовязання виконав перед відповідачем повністю, а відповідач, в свою чергу, не виконала умови кредитного договору, у звязку з чим сума заборгованості за кредитом станом на 15.12.2015 року становить 11217,19 грн., в тому числі: 2238,20 грн. заборгованість за кредитом; 2,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1701,18 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 6265,10 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 510,34 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4). Доказів про відсутність заборгованості перед позивачем відповідач не надала, хоча, відповідно до статтей 10, 11 ЦПК України - це є її обов'язком. Крім того, згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строки та в порядку, що встановлені договором. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач по справі порушила свої зобовязання по договору і позивач має законне право вимагати стягнення заборгованості, передбаченої договором. Водночас, суд зважає на те, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач просила застосувати строк позовної давності. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена скорочена позовна давність в один рік. Позивач звернувся до суду 30.12.2015 року. Відповідно до заяви позичальника №AN2MRP65940012 (а.с. 5) дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше, ніж 21.11.2013 року. З розрахунку заборгованості за договором №AN2MRP65940012 (а.с. 4) вбачається, що відповідач останній раз сплатила кошти за кредитом 26.03.2012 року, тобто, у відповідності до пункту 5.3 Умов, у позивача право на стягнення фіксованої складової штрафу виникло з 26.04.2012 року. На підставі викладеного, суд дійшов переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом на суму 2238,2 грн., процентами за користування кредитом на суму 2,37 грн., комісією за користування кредитом на суму 1701,18 грн.та процентної складової штрафу на суму 510,34 грн. заявлено в межах строку позовної давності, а тому, підлягають задоволенню. Також, підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, нарахованої після 30.12.2014 року, на суму 3316,98 грн., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за решту періоду та фіксованої складової штрафу - слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1218 грн., а тому, в порядку ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial