Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до до Публічного акціонерного товариства «Південьзахідшляхбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи позовні вимоги тим, що він наказом № 28-Кр від 04.03.2004 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду головного енергетика відділу головного механіка. Наказом № 47-Кр від 20.01.2014 року позивача було звільнено з роботи з 21.01.2014 року. У день звільнення відповідач з позивачем не розрахувався, а саме не виплатив заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку на загальну суму в розмірі 9488,77 грн. Тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів та просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку на загальну суму в розмірі 9488,77 грн.; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 21.01.2014 року в розмірі 9123,49 грн. В судовому засіданні позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обрахований станом на 10.04.2014 року в розмірі 12164,50 грн., а також просив суд вказати відповідачу додатково сплатити 3041,10 грн. аліментів за затримку виплати заробітної плати. Уточненні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Крім того, позивач не заперечив щодо заочного порядку розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що наказом № 28-Кр від 04.03.2004 року позивач був прийнятий на роботу до відповідача на посаду головного енергетика відділу головного механіка. Наказом № 47-Кр від 20.01.2014 року позивача було звільнено з роботи з 21.01.2014 року (а.с. 5, 6). На день звільнення з роботи відповідач, в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України, належні позивачу до виплати суми не виплатив, а саме: заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку на загальну суму в розмірі 9488,77 грн. (а.с. 7, 27). Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата усіх належних йому сум здійснюється у день звільнення. Згідно із ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 238 КЗпП України визначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Суд під час розгляду справи дійшов висновку про обґрунтованість викладеного позивачем у позовній заяві розрахунку суми середнього заробітку в розмірі 12164,50 грн. за час затримки розрахунку з 21.01.2014 року по 10.04.2014 року. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку на загальну суму в розмірі 9488,77 грн., а також в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 21.01.2014 року по 10.04.2014 року в розмірі 12164,50 грн. підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги в частині вказання відповідачу додатково сплатити 3041,10 грн. аліментів за затримку виплати заробітної плати задоволенню не підлягають, оскільки позивач суду не надав та судом під час розгляду справи не було встановлено доказів щодо наявності у відповідача перед позивачем зобов'язань зі сплати аліментів на суму в розмірі 3041,10 грн. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial