Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, якою просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 43, що розташований за адресою: с. Троянів Житомирського району Житомирської області, вул. Довгалівка, як за спадкоємцем за законом після смерті матері. У судове засідання сторони не з'явились, проте спрямували заяви про слухання справи за їх відсутності. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов визнав. Відтак судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність учасників судового розгляду, що не зявились. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 21 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.6-7). Спадкоємцями останньої, згідно спадкової справи, є позивач та його сестра (дочка померлої спадкодавці) [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається з житлового будинку № 43, що розташований за адресою: с. Троянів Житомирського району Житомирської області, вул. Довгалівка, яким померла володіла на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.13). 30 жовтня 2015 року між позивачем та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна за яким у власність останньої перейшла 1/3 ід. Частина квартири № 18, що розташована в м. Житомирі, вул. Майдан Соборний, будинок № 4, а позивачу, серед іншого, перейшло у власність спірне у даній справі нерухоме майно. Постановою нотаріуса від 30 жовтня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищеназване спадкове майно після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.12). За таких обставин позивач вказує, що вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки іншим чином визнати право власності на належне йому спадкове майно не має змоги, адже за життя його мати прийняла спадщину після свого померлого чоловіка (батька позивача), однак право власності за життя не зареєструвала. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз вищезазначених норм права та обставин справи у своїй сукупності дає підстави суду дійти до висновку, що [PERSON] за життя фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка, однак право власності не зареєструвала, що позбавляє позивача, в даний час, прийняти спадщину. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність даного нерухомого майна, і не може бути позбавлений цього права, оскільки набуття права власності, позивача, як спадкоємця за законом після смерті матері, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене і правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору у розмірі 487,20 гривень з відповідача на користь позивача. Окремо суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved