Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 11 березня 1993 року було розірвано шлюб між ним та громадянкою [PERSON]. Житловий будинок, який належав їм на праві власності в [ADDRESS] було поділено між ними на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.07.1994 року по справі №2-199. Після проведення зміни поштової адреси ? частка житлового будинку, що належить йому на праві власності має таку адресу: [ADDRESS]; а ? частка, що належить відповідачці має таку адресу: [ADDRESS]. На теперішній час його частка будинку не виділена в натурі, що завдає йому значні незручності стосовно розпорядження своїм майном. Вирішити питання виділу частки за домовленістю сторін не представляється можливим, бо відповідач не відповідає на його пропозиції і не з'являється до нотаріуса для посвідчення відповідного договору, хоча технічною документацією на нерухоме майно, що перебуває у спільній частковій власності, передбачено можливість такого поділу, а саме виділу в натурі часток без погіршення стану об'єкту та порушення прав кожного співвласника. Працівниками БТІ Оріхівської районної ради виготовлено окремий технічний паспорт на його частку будинку. Земельна ділянка площею 0,0800 га, на якій розташована його частка будинку, належить йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №610664, виданого на підставі рішення Преображенської сільської ради №10 від 25.10.2009 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011027500044. Тому просить виділити в одиницю 1/2 частини нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], до складу якого входять приміщення: №1 підвал, №2 коридор, №3 житлове приміщення, №4 житлове приміщення, №5 котельня, №6 коридор, №7 кухня, №8 сан.вузол, №9 коридор, №10 кладова, №11 житлове приміщення житлового будинку з підвалом і мансардою, літ. А; паркан №1 та ворота з хвірткою №2 загальною площею 125,1 кв.м, житловою площею 64,4 кв.м та визнати за [PERSON], ідентифікаційний [NUMBER], право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (шістнадцять), до складу якого входять приміщення: №1 підвал, №2 коридор, №3 житлове приміщення, №4 житлове приміщення, №5 котельня, №6 коридор, №7 кухня, №8 сан.вузол, №9 коридор, №10 кладова, №11 житлове приміщення; житлового будинку з підвалом і мансардою, літ. А; паркан №1 та ворота з хвірткою №2 загальною площею 125,1 кв.м, житловою площею 64,4 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 0,0800 га з правом реєстрації в відповідних органах. В судовому засіданні представник позивача на позові довірителя наполягає і прохає його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши викладені в позові обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 11.03.1993 р. Оріхівським відділом РАГС було розірвано шлюб між громадянином [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.07.1994 року по справі №2-199 житловий будинок, який належав подружжю на праві власності в [ADDRESS] було поділено між ними. Відповідно до довідки Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області №472 від 02.04.2014р. встановлено, що після проведення зміни поштової адреси ? частка житлового будинку, що належить позивачу на праві власності має таку адресу: [ADDRESS]; а ? частка, що належить відповідачці має таку адресу: [ADDRESS]. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №610664, виданого на підставі рішення Преображенської сільської ради №10 від 25.10.2009 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011027500044, земельна ділянка площею 0,0800 га, на якій розташована частка будинку позивача, належить йому на праві власності. На теперішній час частка будинку, що належить позивачу, не виділена в натурі, що завдає йому значні незручності стосовно розпорядження своїм майном. Стаття 364 Цивільного кодексу України передбачає право співвласника на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності за домовленістю. Згідно вимог чинного законодавства, розпорядження майном, яке перебуває у спільній частковій власності, можливе лише за згодою всіх співвласників, що обмежує права власника на самостійне розпорядження своєю власністю. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивач не може вирішити питання виділу частки за домовленістю сторін, бо відповідач не з'являється до нотаріуса для посвідчення відповідного договору. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач не відповідає на пропозиції позивача і не з'являється до нотаріуса для посвідчення відповідного договору, тому вирішити питання виділу частки за домовленістю сторін не представляється можливим, хоча технічною документацією на нерухоме майно, що перебуває у спільній частковій власності, передбачено можливість такого поділу, а саме виділу в натурі часток без погіршення стану об'єкту та порушення прав кожного співвласника. В поданій до суду заяві відповідач вказує, що вона не приймала пропозицію позивача щодо укладення договору про виділ майна по причині необхідності оплачувати послуги нотаріуса. Однак, оскільки позивач звернувся до суду, то вона не має наміру йому суперечити та перешкоджати у виділі його частки із спільної часткової власності, претензій до позивача щодо умов виділу в натурі його частки нерухомого майна не має. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту - визнання права. За таких обставин суд находить позов позивача таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved