Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Регіональної інформаційно-рекламної щотижневої газети «Наш город» про захист честі, гідності, ділової репутації в якому просить суд визнати недостовірними та такими що не відповідають дійсності, ганьблять його честь гідність, ділову репутацію, являються наклепом дії відповідача з виготовлення та поширення інформації стосовно нього у статті, опублікованій в даній газеті в №47 (9086) під назвою: «Дело милиционера, который довел подростка до самоубийства, снова расследуют» 21 листопада 2018 р., а також зобов`язати відповідача спростувати відомості, поширені 21 листопада 2018 року у вказаній статті, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що в даній статті мовою оригіналу вказані наступні цитати, які він вважає такими, що ганьблять його честь гідність та ділову репутацію та являються наклепом: «…Милиционер, который довел подростка до самоубийства»; «Резонансное преступление доведение до самоубийства ученика Грушовской школы [PERSON] , возглавлявшим в 2015 году сектор БНОН Купянского ГО ГУМВД»; «А тогдашний «главный борец» с незаконным оборотом наркотиков и его сослуживцы не понесли заслуженого наказания»; «Их сына нет среди живых, а безнаказанный [PERSON] живет, работает, ходит по городу»; Позивач вважає, що відповідач поширив неправдиві відомості стосовно нього про те, що він скоїв злочин, вказавши його прізвище, ім`я, посаду яку він очолював та додавши особисте фото. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та заявили, що дійсно в газеті «Наш город» від 21.11.2018 р. була надрукована стаття про яку вказує позивач. Дана публікація являється повним відтворенням (копіюванням) публікації інтернет-видання «Нарком» за 14 листопада 2018 року, розміщеної в мережі Інтернет, містить відповідне посилання на джерело інформації та скрін-копію вказаної публікації. Отже, публікація з назвою «Дело милиционера, который довел подростка до самоубийства, снова расследуют» з фотографією позивача була поширена та доведена до невизначеного кола користувачів всесвітньої мережі Інтернет до того, як було здійснено її повне відтворення в газеті «Наш город». Представники відповідача стверджували, що публікація даного матеріалу в місцевій газеті була викликана тим, що факт смерті неповнолітнього мешканця [PERSON] району [PERSON] визвала великий резонанс не тільки в цьому районі, а і в м. Куп`янську і громадськість була зацікавлена в отриманні інформації про хід розслідування даної справи. Також вони заперечили, що дана стаття принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача чи являлась наклепом на нього, тому що дана публікація не містить жодної неправдивої інформації. З`ясувавши думку позивача та представників відповідача, допитавши свідків, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Ст.ст.297, 299 ЦК України встановлюють право фізичної особи звернутися до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. Судом встановлено, що 09.11.2018 р. ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області була задоволена скарга [PERSON] та [PERSON] та скасована постанова слідчого СВ Куп`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області Гришина С.В. від 26.11.2015 р. про закриття кримінального провадження №12015220370001615 від 04.07.2015 р. та відновлено досудове розслідування по даному кримінальному провадженню за ч.1 ст. 120 КК України. З вказаної ухвали вбачається, що 04.07.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015220370001615 були внесені відомості за ч.1 ст. 115 КК України за фактом виявлення в лісовому масиві села Благодатівка Куп`янського району Харківської області трупу неповнолітнього [PERSON] зі слідами значних гнилісних змін, який покінчив життя самогубством через повішення. Згідно висновку судово-медичної експертизи №2-4-КПт/15 від 17.08.2015 р. причиною смерті [PERSON] стала механічна асфіксія, обумовлена здавленням органів шиї петлею, що затягувалася під дією тіла покійного. 12.08.2015 р. слідчим склад вказаного кримінального провадження було змінено з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 120 КК України. Відповідно до вказаної ухвали слідчого судді під час досудового розслідування було встановлено, що в ніч з 8 на 9 червня 2015 р. [PERSON] стало погано і він повідомив, що вживав наркотики, після чого його відвезли до лікарні. Після цього працівники поліції неодноразово спілкувалися з ним, а 12.06.15 р. [PERSON] разом із матір`ю викликав до себе тодішній начальник СБНОН Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] , який повідомив, що за непритягнення до кримінальної відповідальності вони повинні сплатити йому 15 тисяч гривень. По дорозі додому [PERSON] сильно нервував, а одразу після повернення зник і його труп знайшли через 3 тижні повішеним. В судовому засіданні сторони не заперечували про те, що дійсно 14.11.2018 р. вже після винесення вказаної ухвали слідчого судді інтернет-видання «Нарком» розмістило публікацію з назвою «Дело милиционера, который довел подростка до самоубийства, снова расследуют» з фотографією позивача. Після цього в газеті «Наш город» у випуску від 21 листопада 2018 року з`явилася стаття з аналогічною назвою та в якій фактично була відтворена інформація, яка містилася в статті інтернет-видання «Нарком». Відповідно до інформації ст. секретаря Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.02.2019 р. в провадженні судді Цендри Н.В. знаходиться кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.2 ст. 189 КК України (а.с.96). Відповідно до інформації ст. секретаря Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06.05.2019 р. в провадженні судді Цендри Н.В. знаходиться кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.3 ст. 120 КК України, яке надійшло до суду 06.03.2019 р. (а.с.116). Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам. Обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з ч.2 ст. 30 Закону крани «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналізуючи характер оспорюваної інформації, суд дійшов висновку про те, що інформація, викладена у статті з назвою «Дело милиционера, который довел подростка до самоубийства, снова расследуют» з фотографією позивача, в тому числі її заголовок, є висвітленням ходу розслідування смерті неповнолітнього [PERSON] статті викладається суб`єктивна думка автора щодо подій навколо смерті останнього, яка склалася на підставі вивчення ухвали слідчого судді від 09.11.2018 р., пояснень його батьків, тощо. Хоча дана стаття була передруком зі статті, опублікованої раніше в інтернет-виданні «Нарком», але її повне відтворення газетою «Наш город» свідчить про повне співпадіння позиції даної газети з приводу вищевказаного розслідування з позицією автора статті в інтернет-виданні. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про інформаційні агентства» громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність. Згідно із п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства» інформаційне агентство, суб`єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «Інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (Карпюк та інші проти України №30582/04, 32152/04 від 06 жовтня 2015 року). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зникнення неповнолітнього [PERSON] , а потім з`ясування обставин його загибелі викликало значний резонанс серед жителів сел Благодатівка та Глушківка Куп`янського району, інших сел району та мешканців міста Куп`янська. До теперішнього часу громадськість слідкує за перебігом справи по розслідуванню його смерті і публікації в пресі з цього приводу дуже важливі для батьків загиблого та для всіх хто його знав. Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві і хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менше, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Оскільки вищевказана стаття, включаючи її назву, є висвітленням досудового розслідування за фактом смерті неповнолітнього [PERSON] , зміст статті відповідає суті справи, яка викладена в ухвалі слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду від 09.11.2018 року, суд не вбачає підстав для спростування такої інформації чи визнання її змісту таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а також не являється наклепом. Крім того, суд приймає до уваги, що в судовому засіданні сам позивач пояснив, що після оприлюднення даної статті в газеті «Наш город» жодних утисків на теперішній роботі він не зазнав, зміни відношення до нього зі сторони керівництва не відбулося. На підставі ст.ст. 34,40 Конституції України, ст.ст. 23, 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 263-265 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1,

Outcome: approved