Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії в якому зазначив, що позивач є власником нежитлових приміщень (в літ. «А») з №1 по « 21, №№ I, II (групи приміщень №9) площею 343,60 кв. м., №№1,2 (групи приміщень №13) площею 14,8 кв. м., місця вільного користування площею 22, 50 кв. м., загальною площею 380, 90 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є власником нежитлових приміщень (в літ. «А») з №1 по №9, №1а (групи приміщень №10) площею 190,7 кв. м., місця спільного користування площею 36,20 кв. м., загальною площею 226,9 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при купівлі позивачем вказаного приміщення, між приміщенням відповідача та його приміщенням існував дверний прохід, який давав доступ з центрального входу будівлі до приміщень позивача. Відповідач, своїми незаконними діями закрив зі своєї сторони вказаний прохід, що порушує права позивача на вільне користування його майном та порушує норми чинного будівельного законодавства, оскільки даний прохід є евакуаційним виходом з групи приміщень, які належать позивачу. Посилаючись на вказане, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у вільному доступі до приміщення №1а (групи приміщень №10) по [ADDRESS], а саме: у вільному проході через приміщення №13 та приміщення №1а до сходів центрального входу з ІІ поверху по [ADDRESS], зобов'язати відповідача не захаращувати дверних прохід між приміщеннями №13 та приміщенням №1а та ліквідувати перешкоди, що встановлено та які заважають відкрити двері з приміщення №13 до приміщення №1а, демонтувати скляну перегородку з дверима, що відокремлює приміщення №1а (групи приміщень №10) від сходової клітки центрального входу по [ADDRESS], зобов'язати відповідача не захаращувати прохід між приміщеннями №1а та приміщенням №І до сходової клітки через приміщення №13. Судові витрати стягнути з відповідача. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в своїй позовній заяві до відповідача зазначила, що є орендарем нежитлового приміщення (в літ. «А») з №1 по « 21, №№ I, II (групи приміщень №9) площею 343,60 кв. м., №№1,2 (групи приміщень №13) площею 14,8 кв. м., місця вільного користування площею 22, 50 кв. м., загальною площею 380, 90 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать позивачу. В даному орендованому приміщенні, під керівництвом третьої особи функціонує «Образцовый музыкальный театр юного актера Fantazia New», в якому одночасно займаються близь 50 дітей. Під час укладення договору оренди приміщення їй було відомо про наявність евакуаційного виходу на випадок пожежі, який виходить до центральної сходової клітини. Однак зважаючи на те, що відповідач заблокував даний вихід, евакуація дітей через нього є неможливою, що є порушенням норм пожежної безпеки та безпеки самих дітей. Тому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод позивачу у вільному доступі до приміщення №1а (групи приміщень №10) по [ADDRESS] та демонтувати скляну перегородку з дверима, що відокремлює приміщення №1а (групи приміщень №10) від сходової клітки центрального входу по [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Пояснили, що прохід між приміщеннями позивача та приміщеннями відповідача існував, однак відповідач його закрив, чим порушив права позивача та норми будівельних норм в частині пожежної безпеки. Позиція представника третьої особи є аналогічною із позицією позивача, яку в судовому засіданні підтримав її представник. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що згідно із технічною документацією, яка була надана КМБТІ м. Києва, прохід між спірними приміщеннями відсутній. Крім того представник вказував на те, що фактично, позивач та третя особа просить визнати за позивачем право користування майном відповідача, що є його приватною власністю та знести перегородку, яка також є його власністю і фактично відділяє територію, що частково належить відповідачу та територію яка є його приватною власністю. Такі вимоги позивача та третьої особи зазіхають на конституційні права відповідача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Вказував на те, що позивач та третя особа фактично просить встановити право сервітуту щодо його майна, для отримання вільного проходу до приміщення, які належать позивачу через головний вхід будівлі з метою вільного, безоплатного користування майном відповідача для отримання власної вигоди. Зазначав, що позивач вже звертався до відповідача із позовом про надання права безоплатного користування чужим майном - майном відповідача, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2013 року було залишено без задоволення, а ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2014 року зазначене рішення залишено без змін. У відкритті касаційного провадження було відмовлено. Повідомив, що предметом розгляду попереднього позову позивача було теж саме приміщення і фактично ті ж самі вимоги щодо безперешкодного користування майном відповідача. Таким вимогам судами неодноразово було надано правову оцінку. Твердження про те, що саме відповідач своїми діями порушує чиїсь права не заслуговують на вагу, оскільки під час придбання відповідачем приміщення, ним не здійснювалося його переобладнання, що могло б призвести до порушення прав інших осіб. Вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником нежитлових приміщень (в літ. «А») з №1 по « 21, №№ I, II (групи приміщень №9) площею 343,60 кв. м., №№1,2 (групи приміщень №13) площею 14,8 кв. м., місця вільного користування площею 22, 50 кв. м., загальною площею 380, 90 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є власником нежитлових приміщень (в літ. «А») з №1 по №9, №1а (групи приміщень №10) площею 190,7 кв. м., місця спільного користування площею 36,20 кв. м., загальною площею 226,9 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та межують з приміщенням позивача. Відповідач є власником нежитлових приміщень (в літ. «А») з №1 по №9, №1а (групи приміщень №10) площею 190,7 кв. м., місця спільного користування площею 36,20 кв. м., загальною площею 226,9 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позивач та третя особа стверджують, що приміщення №1а групи приміщень №10 фактично є тамбуром і до моменту його відокремлення відповідачем скляною перегородкою, слугувало доступом до приміщень позивача в якості евакуаційного виходу через прохід, який був закритий зі сторони приміщень відповідача, тому дії відповідача чинять перешкоди позивачу та третій особі у вільному володінні та користуванні приміщенням, яке належить позивачу. З такими висновками суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ч. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що згідно копій поверхових планів на нежитловий будинок [ADDRESS], наданих КМБТІ м. Києва (а.с.45), вищезазначені приміщення є відокремленими один від одного (дверний проріз між ними відсутній), мають окремі вхідні групи і не мають спільних місць користування. Згідно листа КП «Київжитлоспецексплуатація» від 04.10.2013 року між приміщенням позивача та відповідача дверний проріз відсутній (а.с.37). Відповідно до плану будинку [ADDRESS] дверний проріз між приміщенням позивача та приміщенням відповідача відсутній (а.с.64,69). У відповідності до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. На підтвердження порушення відповідачем прав позивача та третьої особи учасники посилалися на порушення відповідачем ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва» затверджених наказом Держбуду України від 03.12.2002 року №88 в частині перекриття ним евакуаційного виходу. З такими твердженнями суд погодитися не може виходячи із наступного. З преамбули вищенаведених ДБН вбачається, що норми поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію, технічне переоснащення, реставрацію, капітальний ремонту будинків і приміщень різного призначення. Факту проведення відповідачем перепланування/реконструкції належного йому приміщення №1а групи приміщень №10 заперечується представником відповідача та позивачем не доведений. Представник відповідача відмітив, що жодних перепланувань чи реконструкцій відповідачем проведено не було, а приміщення відповідає тій технічній документації, яка була надана КМБТІ м. Києва. Пунктом 6 преамбули ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва» визначено, що норми є обов'язковими для фізичних та юридичних осіб, незалежно від їхніх форм власності та належності, які здійснюють будівельну діяльність на території України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не здійснює будівельну діяльність на території України. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні, зі слів представника позивача [PERSON] встановлено, що на думку позивача, відповідач заблокував евакуаційний вихід ще влітку 2010 року і з того часу, сторони вели переговори про можливий доступ позивача до цього виходу і його користування майном відповідача. Крім цього в судовому засіданні зазначений вище представник повідомив суд, що фактичною метою звернення до суду є отримання окремого входу з центральної частини будівлі, оскільки дане приміщення здається в оренду для тренування дітей і діти повинні мати доступ до приміщення з його центральної частини. Тобто суд приходить до висновку про те, що фактичною метою звернення позивача та третьої особи до суду з даними позовами, є отримання можливості безоплатно користуватися майном відповідача для задоволення власних економічних потреб. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача та третьої особи, оскільки ті порушення, на які посилалися представники зазначених учасників, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відповідач користується своїм майном добросовісно. Питання щодо безоплатного користування позивачем майном відповідача, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2013 року вже було вирішено. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed