Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в сумі 8817,06 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 15 травня 2012 року [PERSON], шляхом оману та на підставі підробленого паспорту, виданого на імя [PERSON], отримала кредитні кошти в Публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» на підставі Договору №91495930000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна. Згідно п. 1 кредитного договору сума наданого кредиту становить 6054 грн. 82 коп, кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 15.04.2013 року. 11 лютого 2013 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова, справа № 2011/18715/12 [PERSON] визнано винуватою в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, та ч. 4 ст. 358 КК України. Вирок набрав законної сили 27.02.2013 року. Таким чином, АТ «УкрСиббанк» вправі вимагати від відповідачки відшкодування нею в повному обсязі реальних збитків, що дорівнює сумі отриманого кредиту 6054 грн. 82 коп. та відшкодування в повному обсязі упущеної вигоди у вигляді нарахованих відсотків, комісій та інших платежів за кредитним договором, які б за звичайних умов позичальник зобовязаний був нести за кредитним договором, сума яких станом на 23.01.2015 рік становила 2762 грн. 24 коп. Таким чином, розмір завданих збитків відповідачем за кредитним договором АТ «УкрСиббанк» станом на 23.01.2015 рік становить 8817 грн. 06 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.02.2013 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 та ч.4 ст. 358 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. З даного вироку судом встановлено, що [PERSON] 15.05.2012 року, в денний час доби, [PERSON], маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, прибула до приміщення магазину «Ельдорадо», за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 43, де діючи повторно, з корисливих мотивів, надавши кредитному інспектору, розташованого там відділення ПАТ «УкрСиббанк» свідомо підроблений паспорт на ім'я [PERSON], [INFO], виданий Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області МТ № 029485, після чого уклала кредитний договір № 91495930000 від 15.05.2012 року, який вона не мала наміру виконувати, на придбання домашнього кінотеатру LG HB-906 ТА (BD/3D), при цьому надала кредитному інспектору, відділення ПАТ «УкрСиббанк», свідомо підроблений документ, а саме паспорт громадянина України на ім'я [PERSON], [INFO], виданий 02.03.2009 року Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, з уже вклеєною в нього своєю фотографією. Після чого шляхом обману заволоділа вказаними домашнім кінотеатром LG HB-906 ТА (BD/3D), чим заподіяла ПАТ «УкрСиббанк» матеріальний збиток на суму 6054,82 гривні. Вказаний вирок суду набрав законної сили 07.02.2013 року. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені\~вони\~цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю\~особистим\~немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача завданих збитків в сумі 6054, 82 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню. Щодо відшкодування відповідачем упущеної вигоди у вигляді нарахованих відсотків, комісій та інших платежів за кредитним договором, сума яких станом на 23.01.2015 рік становила 2762 грн. 24 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 7 кредитного договору №91495930000, процентна ставка встановлена в розмірі 0,01% річних. Відповідно до п. 9 кредитного договору позичальник зобовязалась щомісячно сплачувати банку комісію за управління кредитом в сумі 99 грн.90 коп., починаючи з 16.03.2013 року. З 16.07.2012 року [PERSON] не виконувались виконувати умови кредитного договору по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів. Відповідно до п. 10 Кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання щодо погашення заборгованості по кредиту в строк більше ніж 90 днів з моменту виникнення простроченої заборгованості позичальника за кредитом та/або відсотками за його користування, банк має право вимагати від позичальника сплатити штраф в розмірі 1000 грн. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття кредиту. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ч. 1 ст. 526 зазначеного Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема спата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обовязку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного зобовязання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобовязань боржником. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настання самого факту порушення зобовязання. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, частина 2 ст. 258 ЦК України встановлює спеціальну позовну давність в один рік вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині частково та вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором №91495930000 від 15.05.2012 року у вигляді нарахованих відсотків, комісій та інших платежів за кредитним договором, яка складається з: 918,38 грн. заборгованість за простроченими процентами, 99, 90 грн. заборгованість по комісії; 1000,00 грн. штраф, сума нарахованої пені за прострочення сплати процентів за період з 07.05.2014 року по 23.01.2015 року у розмірі 66,07 грн., пеня за прострочення повернення кредиту за період з 07.05.2014 року по 23.01.2015 року у розмірі 646,60 грн., пеня за несплату комісії за період з 07.05.2014 року по 23.01.2015 року у розмірі 10,67 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного й у відповідності із ст. ст.10,11,57-60,79,84,88,209,212,214-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.\~ 16,251, 252, 526, 527, 530, 549, 610,611, 616, 625, 1054, 1055, 1056-1, 1166 ЦК України, суд, -

Outcome: partial