Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до [PERSON] і просить стягнути з останньої грошові кошти передані їй в якості авансу у розмірі 25 тисяч гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 250,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що в листопаді 2013 року вона, в усній формі, домовилась з відповідачкою про купівлю квартири за адресою [ADDRESS], яка є власністю останньої. Разом з відповідачкою вони домовились про те, що остання продасть їй вказану квартиру за 80 тисяч гривень. Відповідачка запевнила її, що вказану угоду вони нотаріально оформлять через три тижні, коли вона збере усі необхідні для продажу документи та отримає згоду відділу опіки та піклування, так як співвласниками квартири є також її неповнолітні діти. 16 листопада 2013 року їй зателефонувала відповідачка і попросила сплатити аванс, в рахунок майбутньої оплати за квартиру, в розмірі 15 тисяч гривень, на що вона погодилась і в присутності свідка передала [PERSON] вказану суму і отримала від останньої письмову розписку про це. Згодом в січні 2014 року відповідачка знову попросила у неї ще грошові кошти в рахунок майбутньої оплати за квартиру в розмірі 10 тисяч гривень і про отримання коштів написала розписку, при цьому запевняла, що найближчим часом вона збере всі необхідні документи і вони нотаріально засвідчать договір купівлі-продажу квартири. В подальшому позивач дізналася від відповідача про те, що остання не бажає виконувати їх домовленість і продавати вищевказану квартиру. Повернути безпідставно отримані кошти відповідач також відмовилась. Посилаючись на наведене позивач просила задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в них. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала. Зазначила, що до теперішнього часу, сплачена нею, в рахунок авансу за квартиру, яку мала намір купити у відповідача, їй не повернута. Відповідач, будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення 05.02.2015 року, в судове засідання не з»явився. Про причини не явки до суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв»язку з викладеним, враховуючи пояснення позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважав можливим розглянути справу у відсутність відповідача по справі, за матеріалами, які є наявними в справі і постановити заочне рішення, направивши відповідачу копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. В листопаді 2013 року [PERSON] з метою придбання в майбутньому квартири за адресою [ADDRESS], 16.11.2013 року та 12.01.2014 року передала [PERSON] грошові кошти в сумі 25 тисяч гривень, на підтвердження чого відповідач видала позивачу розписки від 12.01.2014 року та 16.11.2013 року (а.с.22, 23). Розпискою від 16.11.2013 року (а.с.23) підтверджується, що [PERSON] отримала від [PERSON] задаток за квартиру 15 тисяч гривень. Розпискою від 12.01.2014 року (а.с.22) підтверджується, що [PERSON] взяла у [PERSON] гроші в сумі 10000 гривень за квартиру. З інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.02.2015 року № [NUMBER] вбачається, що відповідачка [PERSON] є власницею 1\\3 частини квартири за адресою [ADDRESS]. Співвласниками вказаної квартири, в частках 1/3 кожний, є також [PERSON] та [PERSON]. Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст..626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст..570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст..655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передатимайно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст..657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку(квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. В судовому засіданні, з пояснень позивача встановлено, що попереднього договору про купівлю-продаж квартири вона з відповідачкою не укладали. Після передачі грошових коштів договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог ЦК України між ними так і не був укладений, так як відповідач відмовився це зробити і не має наміру продавати квартиру, грошова сума 25 тисяч гривень, яка належить позивачу [PERSON], залишилась у відповідача [PERSON]. Враховуючи те, що сторони порушили вимоги щодо форми правочину, він не є укладеним, зобов'язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, тому сума, сплачена на забезпечення виконання майбутнього зобов'язання, згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 ЦК України, є авансом і повертається в тому розмірі, в якому вона надавалася. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи те, що зобов»язання купівлі-продажу між сторонами не виникло, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України сплачена позивачем відповідачу грошова сума 25 тисяч гривень є авансом і тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 250,00 грн., сплата якого підтверджується доданою до матеріалів справи квитанцією.

Outcome: approved