Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 24 травня 1984 року, зареєстрованому Привільською міською радою м. Лисичанськ, актовий запис № 36. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені з середини 2016 року, через несхожість характерами. Рішення позивача остаточне. На примирення не згоден. Вважає що сім'ю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з'явилася, позов визнала, просила справу розглядати за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого 24.07.2018 Привільською міською радою м. Лисичанськ, [PERSON] та [PERSON] 24 травня 1984 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 36. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 5). [INFO] народилася [PERSON], про що зроблено актовий запис № 03. Її батьками зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 6). З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися і строк для примирення йому не потрібен. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Неповнолітня донька залишається проживати з матір'ю. Спору про поділ майна сторони не мають. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого, позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved