Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом в Ленінський районний суд м. Кіровограда в обґрунтування якого вказав, що 20 серпня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу марки ЗАЗ DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, який належав відповідачу на праві власності. Сума вищезгаданого договору становила 40000,00 грн., яку позивач оплатив відповідачу, що підтверджується актом-прийому передачі вищезгаданого автомобіля та розпискою [PERSON] Пунктом 2.1 даного договору визначено, що автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведеться судові спорі, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договір з відчуження. Про існування обтяжень на даному автомобілі позивачем відомо не було. З моменту укладення договору позивач користувався даним автомобілем, що підтверджується також полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортного засобу на автомобіль ЗАЗDAEWOO Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий седан В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], укладений з страховою компанією ПрАТ УСК «Княжа Вієна іншурасн груп» та СК «Країна», з 2014 по 2016 роки. З урахування вищевикладеного, вважаючи, що він набув право власності на даний автомобіль, позивач просить визнати за ним право власності на даний транспортний засіб та звільнити його з під арешту в судовому порядку. Позивач та представник позивача у судове засідання з`явилися, надали пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач 1 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача 2 у судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення проти позову та заяву, згідно з якими позовні вимоги не визнав, просив справу розглянути без його участі. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. 158 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за даної явки та на підставі наявних матеріалів і доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір купівлі-продажу транспортного засобу ЗАЗDAEWOO Т13110, 2007 року випуску, тип ТЗ легковий седан В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належав останньому на праві власності у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №176098 від 15.08.2007 року виданого ДАІ ГУ УМВСУ м. Кіровограда. Пунктом 2.1 даного договору визначено, що автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведеться судові спорі, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договір з відчуження. З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2013 року [PERSON] складено розписку про те, що він отримав від [PERSON] кошти в розмірі 40000,00 грн. в якості оплати за договором купівлі продажу від 20.08.2013 року відносно автомобіля марки ЗАЗDAEWOO Т13110, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Копію акту приймання передачі вищезгаданого автомобіля, на який посилається позивачем до суду не надано. Згідно з матеріалами справи, власником автомобіля ЗАЗ DAEWOO Т13110, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. В свою чергу, правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах, договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що укладення договору купівлі-продажу без належного оформлення перереєстрації автомобіля в уповноваженому на те органі, а також володіння, користування даним автомобілем не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. А тому, враховуючи те, що вказаний вище автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за [PERSON], суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України. Враховуючи викладене суд не бере до уваги надані позивачем поліси обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позовна вимога щодо звільнення майна з під арешту не підлягає задоволенню за наступного. Порядок звільнення майна з-під арешту в рамках виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року. Згідно положень статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки позивач не є власником автомобіля, який просить звільнити з під арешту тому його право на вільне розпорядження та користування своїм майном не є порушеним. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності (ч.2 ст. 158 ЦПК України).

Outcome: dismissed