Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з вказаною позовною заявою до відповідача посилаючись на те, що в КЗ «Херсонський обласний Будинок дитини» Херсонської обласної ради понад два роки, а саме з 15.10.2013 року на повному державному утриманні перебувають малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти були влаштовані до закладу тимчасово по заяві батька [PERSON], згідно з рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 11.10.2013 р. № 123 терміном на один рік. Під час влаштування, мати дітей відповідно до рішення перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР. У жовтні та листопаді 2013 року батьки тричі відвідували дітей. Під час відвідування гр. [PERSON] тільки спостерігала за дітьми, не проявляла ініціативи щодо спілкування з ними. Протягом 2014 року мати відвідувала дітей 6 разів, останній раз 05.12.2014 року. Батько дітей гр. [PERSON] відвідав лише [PERSON] 1 раз - 03.10.2014 р., яке було останнім його відвідуванням дітей у закладі. Після закінчення терміну перебування батьки повторно написали заяву. 10.10.2014 року виконавчим комітетом Комсомольської районної у м. Херсоні ради було прийнято рішення № 115 про подовження терміну перебування дітей у закладі на два роки. Протягом 2015 року батьки дітей сина та доньку не відвідували, не телефонували, не цікавилися станом здоров'я та долею, ніякої допомоги не надавали, не приймали участі у вихованні. У грудні 2015 року адміністрація закладу направила рекомендовані листи за місцем реєстрації батьків, про намір звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення їх батьківських прав. Лист адресований гр. [PERSON], повернувся до Комунального закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» ХОР з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Повідомлення на лист, адресований гр. [PERSON], до закладу взагалі не повернулося. 06.01.2016 року до закладу о 16:00 годині прийшла жінка без офіційних документів, підтверджуючих особу, яка представилася матір'ю [PERSON] та [PERSON]. Вона вимагала у грубій формі показати їй дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (діти [PERSON], малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у закладі з 22.05.2010 р. по 25.03.2011 р., та були влаштовані у прийомну сім'ю). Жінка поводилась неадекватно, кричала, після чого покинула територію закладу, про що зафіксовано в медичних документах. Оскільки, на сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] перебувають в одній віковій групі, знають що вони брат та сестра, [PERSON] піклується про [PERSON]. Перебуваючи тривалий час у закладі по заяві батьків, діти фактично позбавленні батьківського піклування, в зв'язку з чим, позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Суд вважає можливим провести заочний розгляд за їх відсутності, за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи в судовому засідання не заперечував проти задоволення позовних вимог. З пояснень представника позивача, представника третьої особи та досліджених матеріалів справи вбачається, що 21.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER]. Від даного шлюбу в них народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON], 19.09.2013 року звернувся до завідуючої у справах дітей, із заявою, в якій просив направити його дітей [PERSON] та [PERSON] в дім дитини, у зв'язку з тим, що мати дітей, а саме [PERSON], знаходиться на лікуванні у КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР, а він не має можливості займатися дітьми, тому що знаходиться у скрутному матеріальному стані, зобов'язується відвідувати дітей в дитячому будинку дитини. Рішенням Виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 11.10.2013 року малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] вирішено тимчасово влаштувати на повне державне утримання за заявою батька до обласного будинку дитини для дітей з уражанням центральної нервової системи терміном на один рік. 30.09.2014 року [PERSON] звернулася до завідуючої у справах дітей, із заявою, в якій просила продовжити строк перебування її дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в обласному будинку дитини, у зв'язку зі скрутним матеріальним положенням. 06.10.2014 року [PERSON] звернувся до завідуючої у справах дітей, із заявою, в якій просив продовжити строк перебування його дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в обласному будинку дитини строком на два роки у зв'язку з складними життєвими обставинами, а саме відсутність постійного місця роботи, станом здоров'я матері дітей. 10.10.2014 року рішенням Виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради № 115 термін перебування малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в обласному Будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи продовжено на два роки. 18.12.2015 року Комунальний заклад «Херсонський обласний Будинок дитини» направив рекомендовані листи на адресу відповідачів за місцем їх реєстрації про намір звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення їх батьківських прав. Згідно довідки Комунальний заклад «Херсонський обласний Будинок дитини» № 71 від 28.01.2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебувають у закладі на повному державному утриманні з 15.10.2013р. по теперішній час. Малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають у Комунальному закладі «Херсонський обласний Будинок дитини» на державному утриманні, з 15.10.2013 року по теперішній час батько дитини відвідав дітей востаннє 03.10.2014 року, мати - 05.12.2014 року. З того часу батьки та ніхто із рідних та близьких дітей не відвідували, станом здоров'я та долею не цікавилися, не приймали участі у вихованні, ніякої допомоги не надавали, що підтверджується актом про невідвідування малолітніх дітей № 72 від 28.01.2016 року. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вбачається, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками Вищезазначене не суперечить і доповнює вимоги п.3 ст.9 та ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, яка набрала чинності 27.09.1991 року, згідно до якої держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком коли це суперечить найкращим інтересам дитини, та докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, так як батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а також шостому принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи те, що відповідачі повністю ухилилися від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не проявляють батьківської турботи та уваги до них, суд приходить до висновків про те, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved