Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 01.04.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13588,85 грн., та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача до початку судового засідання надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оприлюднення інформації на офіційному веб -порталі судової влади України. Суд, вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] підписано заяву б/н від 01.04.2016 року з метою отримання банківських послуг, згідно якої отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В свою чергу, відповідач зобов'язався відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 17, зворот). Відповідач погодився на те, що, підписавши заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифам Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с. 6). До того ж, відповідно п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, [PERSON] дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його заміну за рішенням та ініціативою банку (а.с. 16). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу відповідач свої зобов'язання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 15.08.2017 року має перед Банком заборгованість у розмірі 13588,85 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту 6189,19 грн., відсотки за користування кредитом 2317,79 грн., пеня 3958,59 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 623,28 грн. (а.с. 5). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (а.с. 17, зворот). Таким чином, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених Договором. Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі за №6-2003цс15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. та його процентної складової в розмірі 623,28 грн. задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд приходить висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 12465,57 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту 6189,19 грн., відсотки за користування кредитом 2317,79 грн., пеня 3958,59 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial