Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності без обтяжень на транспортний засіб Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] та визнати його добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказує, що 23.12.2016 р. на підставі договору-купівлі продажу транспортного засобу № 7304/16/000200, укладеного з ТОВ «Ваш Авто», набув право власності на вказаний транспортний засіб. Згідно умов вказаного договору Продавець надав гарантії відсутності будь-яких обтяжень на автомобіль. При цьому ТОВ «Ваш Авто» під час укладання правочину діяв на підставі договору комісії транспортного засобу № 7304/16/00020 від 23.12.2016 р., що був укладений з [PERSON], згідно умов якого ТОВ «Ваш Авто» зобов'язалося за рахунок [PERSON] здійснити від свого імені продаж фізичній чи юридичній особі транспортний засіб. 17.01.2017 р. позивач звернувся до Територіального сервісного центру 8045 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві з заявою про реєстрацію транспортного засобу, на яку отримав відповідь № ВН-11/8045, в якій його було повідомлено про наявність в базі автоматизованої інформаційної системи МВС даних про обтяження автомобіля - арешт, накладений ВДВС Ленінського РУЮ в м. Севастополь АР Крим, що унеможливлює перереєстрацію автомобіля. При цьому, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна така інформація відсутня. З урахуванням зазначеного Позивач вказує, що оскільки в державному реєстрі обтяжень рухомого майна будь-які відомості стосовно обтяжень належного йому транспортного засобу відсутні, він в розумінні положень ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є добросовісним набувачем транспортного засобу, а відмова Відповідача у переоформленні автомобіля - є протиправною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день. час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність Відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник Позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як визначено у п. 1 та п. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.11 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Судом встановлено, що 23.12.2016 р. між [PERSON] (Комітент) та ТОВ «Ваш Авто» (Комісіонер) укладено Договір комісії транспортного засобу № 7304/16/00020, за умовами якого Комісіонер взяв на себе зобов'язання за рахунок Комітента здійснити від свого імені продаж фізичній або юридичній особі транспортного засобу Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER]. На підставі вищевказаного Договору комісії 23.12.2016 р. ТОВ «Ваш Авто» згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7304/16/000200 продало Позивачу транспортний засіб Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER]. Положеннями п.3.3 Договору купівлі-продажу Продавець стверджував, що на момент укладання Договору, транспортний засіб не перебуває під арештом чи забороною відчуження, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений та не перебуває у податковій заставі. Листом Територіального сервісного центру 8045 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 17.01.2017 р. № ВН-11/8045 Позивача повідомлено, що згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС автомобіль [NUMBER] значиться в арешті, який накладено ВДВС Ленінського РУЮ в м. Севастополь АР Крим. В даному листі зазначено, що відповідно до п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають у розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця забороняється. Вказане унеможливлює перереєстрацію транспортного засобу на Позивача. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач вказує, що відмовляючи в перереєстрації транспортного засобу Відповідачем фактично не визнається право власності Позивача на транспортний засіб та добросовісність його набуття, оскільки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 08.02.2017 р. дані про реєстрацію обтяжень на транспортний засіб номер державної реєстрації [NUMBER] - відсутні. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 124 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. При цьому, спором визнаються будь-які непорозуміння між суб'єктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є суб'єктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані. Відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Помилка або притягнення відповідачем особи, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, є підставою для відмови в позові. Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Між тим, судовим розглядом не встановлено, Позивачем в належний спосіб не доведено, що Відповідачем порушується, оспорюється, не визнається право власності та добросовісність набуття Позивачем автомобіля [NUMBER]. Листом Територіального сервісного центру 8045 регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 17.01.2017 р. № ВН-11/8045 лише констатується факт відсутності у Територіального сервісного центру 8045 правових підстав для перереєстрації транспортного засобу на ім'я Позивача в зв'язку з наявністю у нього даних про обтяження вказаного транспортного засобу. Виходячи з вищевстановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed