Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, обґрунтувавши його тим, що 16.08.2013 року між ним та кредитною спілкою «Перший діалог» було укладено депозитний договір № 513.1, згідно з яким він передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 86 246,44 грн., на умовах Договору. Крім того, відповідно до Додатку № 1 до вказаного вище депозитного договору позивачем було додатково внесено на депозит 1 488.64 грн. Процентна ставка за користування коштами, які розміщені позивачем до 16.02.2015 року, згідно з умовами договору склала 21% річних. Відповідно до п. 2.8 Договору відповідач був зобовязаний повернути суму [PERSON] і суму нарахованих процентів позивачу в день, наступний за останнім днем строку [PERSON], а саме: 16.02.2015 року, проте кошти повернув лише частково, у звязку з чим відповідач перед позивачем має борг у розмірі 66 841, 63 грн. основний вклад та 14703,80 грн. відсотків. Вважаючи порушеними свої права та інтереси, відповідно до ст. 3 ЦПК України, позивач з даним позовом звернувся до суду. Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення, згідно з якими позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання зявився, надав пояснення, відповідно до яких позов визнав частково, а саме визнав вимогу про стягнення суми внеску, вимогу про стягнення процентів за користування коштами позивача не визнав, мотивуючи скрутним фінансовим становищем, яке склалося в кредитній спілці. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Договором № 513.1 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Строковий 18» від 16.08.2013 року, укладеним між сторонами, позивач вніс внесок (вклад) на депозитний рахунок у сумі 86 246,44 грн., а відповідач прийняв від позивача вказану суму коштів, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 1016 від 16.08.2013 року та взяв на себе зобовязання повернути позивачу [PERSON] та виплатити проценти на [PERSON] на умовах, та в порядку, встановлених цим Договором (п.1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2 Договору, строк дії договору 18 місяців, початком якого є 16.08.2013 року, а закінченням 16.02.2015 року. Процентна ставка за Вкладом встановлюється у розмірі 21% річних (п.2.3 Договору). Згідно з Додатком № 1 до вказаного вище депозитного договору, позивачем було додатково внесено на депозит 1 488.64 грн. Відповідно до п. 2.8 Договору відповідач був зобовязаний повернути суму [PERSON] і суму нарахованих процентів позивачу в день, наступний за останнім днем строку [PERSON], а саме: 16.02.2015 року. Разом з тим, відповідно до матеріалів справи ( видаткові касові ордери від 17.02.,-1.04.,20.05. та 19.06.2014 року) позивачеві було сплачено лише 20 893, 45 грн., що також підтверджується листом відповідача від 29.05.2015 року № 140. Згідно з зазначеним листом відповідача, залишок заборгованості відповідача перед позивачем склав 66 841,63 грн. - депозитний вклад та нараховані відсотки у розмірі 14 703,80 грн., які відповідач немає неможливості сплатити на користь позивача з причини відсутності коштів у касі кредитної спілки. Разом з тим, суд доводи представника відповідача щодо неможливості сплати на користь позивача процентів за користування коштами вважає необґрунтованими, оскільки сплата процентів передбачена умовами вказаного вище договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Таким чином вимоги позивача є доведеними, такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягають судові витрати по справі в сумі 815, 45 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved