Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № [ADDRESS] та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Свої вимоги мотивували наступним. Дочірне підприємство Житлово-побутова фірма «Тис» було створено на підставі рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Машинобудівний завод «Тиса» від 11.11.1997 р., оформленого протоколом № 2, основним предметом діяльності цього дочірнього підприємства є надання житлово-побутових послуг населенню та утримання житлового фонду, а для забезпечення його діяльності засновником створено статутний фонд шляхом передачі у власність ДП ЖПФ «Тис» гуртожитку, який знаходяться за адресою м. Ужгород, [ADDRESS]. Відповідачі у зазначеній квартирі зареєстровані, але тривалий час не проживають. Наявність реєстрації відповідачів за даною адресою є перешкодою для позивача як власника. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідачі до суду не з'явилися, заперечень проти позову не представили, були повідомлені належним чином - через оголошення в газеті «Новини Закарпаття» № 12 (4627) від 18.02.2017 року, завчасно. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. Оскільки, сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. З наданих доказів встановлено: З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що будівля гуртожитку за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Лобачевського,41 належить на праві колективної власності Дочірньому підприємству житлово-побутової фірми «ТИС». Відповідно до п. 4.1. Статуту Дочірнього Підприємства «Житлова-Побутова фірма «ТИС» Відкритого Акціонерного Товариства «Машинобудівний завод Тиса», для забезпечення діяльності фірми, засновник створює Статутний фонд дочірнього підприємства шляхом: передачі у власність ДП «ЖПФ ТИС» двох гуртожитків, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] і які є власністю засновника. Відповідно до додатку №1 до Статуту ДП «ЖПФ ТИС» - Акту прийома-передачі майна ВАТ «Машинобудівний завод Тиса» до Статутного фонду ДП «ЖПФ ТИС» від 27.02.1998, гуртожиток №1 по [ADDRESS] переданий ДП «ЖПФ ТИС». Відповідно до довідки №65 від 24.02.2017 р. Дочірнього підприємства «Житлово-побутова фірма ТИС», [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що зареєстровані за адресою місця проживання [ADDRESS], не є працівниками Публічного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Тиса» починаючи з 2010 року і по цей час. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Виконавчого ккомітету Ужгородської міської ради, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. З довідки №46 Дочірнього підприємства «Житлово-побутова фірма ТИС» випливає, що за адресою м. Ужгород, [ADDRESS]/60, відсутнє газопостачання та теплопостачання, а також не відбувалося використання електроенергії за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 р. Таким чином, судом встановлено, що на даний час відповідачі зареєстровані в [ADDRESS], але фактично там не проживають. Згідно з ст. 71 ЖК УРСР, за наймачем чи членом його сім'ї протягом шести місяців відсутності зберігається право користування жилим приміщенням; член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням у разі його відсутності понад 6 місяців без поважної причини, згідно з ст. 72 ЖК УРСР. Такі ж правила встановлені і стосовно осіб, що проживали в жилому приміщенні, належному особі на праві приватної власності (ст. 167 ЖК). Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Власник у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки, наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою не дозволяє позивачу розпоряджатися своєю власністю, суд вважає можливим усунути перешкоди в користуванні власністю та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS]. Що ж стосується частини позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації в зазначеній квартирі, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 71, 72, 167 ЖК України, ст. ст. 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial