Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі - 32 868 грн. 42 коп. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 16.12.2014 року по 10.07.2015 року в Київському міському центрі зайнятості перебував на обліку [PERSON], який звернувшись із заявою від 16.12.2014 року просив надати статус безробітного, оскільки не мав постійного або тимчасового заробітку, зокрема зазначив, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності. Наказом Київського міського центру зайнятості від 22.12.2014 року йому було надано статус безробітного та призначено матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 10.07.2015 року наказом Київського міського центру зайнятості №НТ150710 [PERSON] припинено реєстрацію як безробітного у зв'язку з встановленням факту подання недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття. Позивач зазначає, що відповідач, не повідомляючи Київський міський центр зайнятості, що на момент звернення із заявою про надання статусу безробітного, він являвся суб'єктом підприємницької діяльності, безпідставно отримав соціальну допомогу по безробіттю у розмірі 32 868 грн. 42 коп. Посилаючись на ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з відповідача виплачене матеріальне забезпечення, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим. Представник позивача - Ярмолицька О.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що після проведення перевірки було встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, реєстрація припинення підприємницької діяльності відповідача вчинена лише 07.07.2015 року. Тобто, на момент звернення до центру зайнятості - 16.12.2014 року відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, отже не мав права на отримання статусу безробітного та соціальної допомоги по безробіттю. Відповідач свідомо приховав інформацію про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, що призвело до безпідставного надання йому статусу безробітного та незаконного отримання допомоги по безробіттю у розмірі 32 868,42 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених в письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що дійсно був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 2004 року, однак з 2006 року підприємницької діяльності не здійснював, доходів не отримував. Реєстрація його як суб'єкта підприємницької діяльності відповідно до закону надавала йому право на зайняття підприємницькою діяльністю, але він розпорядився наданим правом на свій розсуд та не здійснював такої діяльності, зокрема і на момент звернення із заявою про надання йому статусу безробітного. Вказує, що жодних повідомлень, пов'язаних із підприємницькою діяльністю від Державної податкової інспекції він не отримував, а тому вважав діяльність припиненою, а отже вказав у заяві про надання статусу безробітного від 16 грудня 2014 року, що є безробітнім, не являється суб'єктом підприємницької діяльності та ніякого доходу не має. На думку відповідача, він діяв в межах законодавства України та законно отримував допомогу по безробіттю, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовним вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.12.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та просив призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років він не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 3). Як убачається із Витягу із наказів про прийняття рішення по особі: [PERSON], ПК №026614121600006, наказом Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 22.12.2014 року №НТ141222 [PERSON] з 16.12.2014 надано статус безробітного та з 23.12.2014 року по 17.12.2015 року призначено допомогу по безробіттю (а.с. 4). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15.07.2015 року №20881853, [PERSON] з 16.02.2004 року зареєстрований у Державному реєстрі як суб»єкт підприємницької діяльності. 07.07.2015 року за власним рішенням підприємницька діяльність відповідача припинена (а.с. 5-6). Наказом від 10.07.2015 року №НТ150710, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 10.07.2015 року у зв'язку з призначенням виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості та припинено реєстрацію як безробітного (а.с. 4 зворот). Згідно довідки-розрахунку від 30.07.2015 року №3814-05/24 Дніпровського районного центру зайнятості, сума коштів яку отримав [PERSON] в якості допомоги по безробіттю за період з 23.12.2014 року по 09.07.2015 року складає 32 868,42 грн. (а.с. 7). Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 10.07.2015 року №368 доручено направити листа [PERSON], з пропозицією добровільного повернення коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю (а.с. 8). Вказаний лист отриманий [PERSON] 11.08.2015 року, однак виплачені кошти добровільно повернуті не були (а.с. 9-10). Позивач в обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач в період отримання допомоги по безробіттю був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та приховав дану обставину, що призвело до неправомірного нарахування допомоги по безробіттю у сумі 32 868,42 грн. Проте, суд не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. За даними довідки ДПІ у Дніпровському районі ГУДФС України у м. Києві від 20.07.2015 року №7965/П/2653170512 [PERSON] отримав Свідоцтво про Державну реєстрацію суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи [NUMBER] від 16.02.2004 року. З 01.01.2012 року по 31.12.2014 року знаходився на загальній системі оподаткування. Згідно поданих декларацій про майновий стан і доходи, доходів не отримував (а.с. 30). За ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку встановленому законом. За змістом ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, Державна реєстрація засвідчує факт набуття або позбавлення статусу підприємця, а отже його право на зайняття підприємницькою діяльністю. Під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] з 01.01.2012 року доходів від підприємницької діяльності не отримував, звітності не подавав, підприємницьку діяльність у зв»язку із чим на момент звернення із заявою про надання йому статусу безробітного вважав припиненою, а тому вказав про це у заяві від 16.12.2014 року при зверненні до Київського міського центру зайнятості. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приймаючи до уваги пояснення відповідача, які узгоджуються із дослідженими у справі доказами, враховуючи, що його доводи не спростовані позивачем у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність у діях [PERSON], на момент звернення до позивача із заявою про надання йому статусу безробітного та здійснення відповідних виплат, умисного невиконання своїх обов'язків та зловживання ними, як єдиної та обов»язкової умови передбаченої ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» для стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, на що позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Київського міського центру зайнятості щодо стягнення із [PERSON] коштів у розмірі 32 868 грн. 42 коп. задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed