Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, у якому просить суд ухвалити рішення яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання [PERSON], [INFO] відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 27.12.2014 року у справі № 757/22396/14 до розміру 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень) щомісяця, починаючи з дати подання позову до повноліття дитини та зменшити розмір пені по аліментах, що стягуються з нього на користь [PERSON] відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2016 по справі № 757/29906/16 до суми у розмірі - 8000 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач посилався на те, що він та відповідач зареєстрували шлюб 22 листопада 2003 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №774 від 22 листопада 2003 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2013 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 757/22396/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, яке було передано на примусове виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як зазначає позивач, йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження. Син хоча й зареєстрований разом із позивачем у квартирі за [ADDRESS], проте на даний час тимчасово проживає за кордоном разом з відповідачкою. Відповідач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів у той час, коли спільний син проживав фактично із позивачем і перебував на його утриманні. На сьогоднішній день матеріальний стан позивача значно погіршився, що полягає у наступному. Він не має офіційного місяця роботи, з 10.12.2014 року позивач приймав участь в антитерористичній операції, квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу на праві власності з 11.08.2005 року є об'єктом спору із відповідачкою, іншого рухомого та нерухомого майна у позивача не має, позивач має на утриманні непрацездатного батька, якому зобов'язаний допомагати матеріально. Також зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2016 року у справі № 757/29906/16 з нього стягнуто пеню по сплаті аліментів у розмірі 14 885,13 грн., яка з огляду на вищевказані обставин є значною для позивача і не може бути сплачена одним платежем. Посилаючись вказані обставини, позивач просить суд задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 26 червня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб та надано відповідачці строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. 26 серпня 2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов відзив представник відповідачки на позовну заяву позивача. Відповідно до змісту якого відповідачка у повному обсязі не визнає вимоги пред'явлені позивачем, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Зокрема в обґрунтування своїх заперечень відповідачка послалася на те, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 757/22396/14-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, яке позивачем не виконується і позивач аліменти на утримання дитини не сплачує. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 30.06.2018 року становить 93 548,24 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у справі № 757/29906/16-ц у зв'язку із невиконанням позивачем своїх зобов'язань по сплаті аліментів стягнуто пеню по аліментах в розмірі 14 885,13 грн. за період з серпня 2014 року по липень 2016 року. Що стосується твердження позивача про те, що його матеріальний стан значно погіршився, то дані твердження відповідач вважає безпідставними з огляду на те, що позивач є молодою і працездатною людиною, його участь в антитерористичні операції відбувалася в різні проміжки часу, що у сукупності не перевищує восьми місяців, а аліменти не сплачуються ним з 2014 року і по теперішній 2018 рік, квартира за [ADDRESS], яка, як зазначає позивач знаходиться в процесі судового спору, саме за його позовом. В процесі розгляду вказаної справи позивач визнавав факт відчуження ним 08.07.2014 року спільно нажитого майна подружжя, автомобіля марки BMW 320, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], за ціною 217 100,00 грн. Крім того, позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0507 га, яка розташована у Київській області, Вишгородський район, Хотянівська с/р, с/т Карат на якій знаходиться самовільно побудований будинок в якому позивач проживає у літній період часу, а квартиру за [ADDRESS] здає в оренду, що підтверджується інформацією зазначеною у рапорті інспектора УПП в м. Києві від 18.07.2018 року. Також позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими засобами доказування факт того, що позивач утримує свого непрацездатного батька, враховуючи його твердження, що він офіційно не працевлаштований. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 22 листопада 2003 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №774 від 22 листопада 2003 року. Від шлюбу у сторін народилася дитина - малолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 31.07.2013 року шлюбі між сторонами був розірваний. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року у справі № 757/22396/14-ц, яке набрало законної сили і не оскаржувалося в апеляційному поряду, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх дитини [PERSON] в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Як було встановлено судом у вищевказаній справі, з кінця червня 2014 року [PERSON] разом із дитиною проживають окремо від [PERSON] Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховував, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, а отже має нерегулярний, мінливий дохід, відтак визначити частку доходу суд вважав неможливим. Враховуючи потреби дитини та необхідність її матеріального забезпечення, суд визнав вимоги про стягнення аліментів у вказаній повністю обґрунтованими. 16.01.2015 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 757/22396/14-ц, виданого 19.12.2014 року, яку було направлено [PERSON] для подальшого її виконання. В той же час, як вбачається з матеріалів справи з 07 серпня 2014 року [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачує. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 30.06.2018 року становить 93 548,24 грн. Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у справі № 757/29906/16-ц, яке набрало законної сили і не оскаржувалося в апеляційному порядку, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто пеню по аліментах в розмірі 14 885,13 грн. за період з серпня 2014 року по липень 2016 року. Як було встановлено судом у вказаній вище справі, станом на 01.07.2016 року відповідач має заборгованість по аліментам в розмірі 45 548,24 грн., що підтверджується довідкою Печерського РВДВС в м. Києві. Таким чином позовні вимоги про стягнення пені зі сплати аліментів за період з серпня 2014 року по липень 2016 року в розмірі 14 885,13 грн. були судом задоволені. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам складеної Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за № 4012/14 від 02.07.2018 заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 30.06.2018 року становить 93 548,24 грн. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2005 року, реєстровий номер 2-1-2595, позивач та відповідач є власниками по 1/2 частині кожному квартири за [ADDRESS] Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0507 га, яка розташована в Київській області, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада, с/т Карат. Згідно відповіді Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 26.02.2018 року за № 401/14-а, боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення, а навпаки вчиняються дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання. З урахуванням даних обставин, 29.09.2016 року державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик з'явитися до державного виконавця 02.11.2016 року з 15.00. до 18.00. для вирішення питання щодо сплати аліментів. На визначений державним виконавцем час, боржник до державного виконавця не з'явися, у зв'язку з чим, 15.03.2017 року державним виконавцем повторно направлено виклик боржнику, яким зобов'язано його з'явитися до виконавця на 24.03.2017, з 9.00.до 12.00. Однак станом на 12.10.2017 року боржник до відділу не з'явися. Згідно відповіді Державної прикордонної служби головного центру обробки спеціальної інформації, боржник неодноразово перетинав кордон потягом останніх років. Крім того, згідно відповіді ПФУ та ДФС України від 06.02.2018 інформація щодо відкритих рахунків позивача, місця його роботи та отримання пенсії відсутня. Як вбачається із доданих позивачем до позову довідок про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 08.04.2016 року за № 2891, [PERSON] безпосередньо брав участь в антитерористичній операції з 17.11.2015 року по 18.01.2016 року, за № 117/АТО від 13.11.2015 року у період з 05.01.2015 по 06.03.2015 та з 12.05.2015 по 12.07.2015, за № 188 від 08.03.2015 року у період з 03 січня по 07 березня 2015 року. Крім того, відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON] від 12.05.2010 року, йому призначена пенсія за віком. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що у нього змінилося матеріальне становище, він не має офіційного місця роботи, нерухомого та рухомого майна у власності, на його утриманні перебуває непрацездатний батько, що є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину до 1200,00 грн. та зменшення розміру пені по аліментах з 14 885,13 грн. до 8 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній праві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, позивач не надав суду доказів на обґрунтування позовних вимог, а саме зміни матеріального становища та перебування на його утриманні непрацездатного батька, враховуючи те, Печерський районний суд міста Києва ухвалюючи рішення 27.11.2014 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі виходив саме із того, що [PERSON] має нерегулярний, мінливий дохід, а як вбачається із пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого на ім'я батька позивача - [PERSON] від 12.05.2010 року, йому призначена пенсія за віком, а отже обставини, щодо перебування [PERSON] на пенсії існували ще на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання дитини, при визначені розміру аліментів, суд враховував: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Визначивши та дослідивши обставини, передбачені статтею 182 СК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав суду доказів погіршення його матеріального стану у порівнянні із його матеріальним станом, якій був врахований Печерським районним судом міста Києва при ухваленні 27.11.2014 року рішення у справі № 757/22396/14-ц та перебування батька, який отримує пенсію за віком, на його утриманні. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідачки надала достатньо переконливих доказів на обґрунтування своїх заперечень. Інших доказів на спростування заперечень відповідачки позивачем не надано з урахуванням достатнього часу для їх надання. Що стосується вимог позивача про зменшення розміру пені по аліментах з 14 885,13 грн. до 8 000,00 грн. у зв'язку із тим, що на сьогоднішній день вказана сума є значною для позивача і не може бути сплачена одним платежем, то згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Розмір неустойки у сумі 14 885, 13 грн. був визначений рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року у справі № 757/29906/16-ц з врахуванням вимог ст. 196 СК України Відповідно до вимог Конституції України, судові рішення, які ухвалюються іменем України є обов'язковими до виконання на всій її території, Європейський суд з прав людини, рішення якого згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, є джерелом права в Україні, неодноразово вказував, зокрема і у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та здійснюється у порядку, визначеному Цивільно-процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 435 ЦПК України визначені підстави відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способи і порядку виконання. З урахуванням цих обставин, оскільки в ході розгляду справи позивачем не доведено наявність обставин, визначених ст. 192 СК України вказана вимога також не підлягає задоволенню. В той же час, позивач який боржником у виконавчому провадженні не позбавлений права у порядку визначеному ст. 435 ЦПК України ініціювати питання розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду з посиланням на обставини зазначені у позовній заяві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed