Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до суду, у якому уточнивши позовні вимоги просив визнати недійсним та скасувати рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.11.2013 № 2/3; визнати недійсним та скасувати державний акт виданий [PERSON] на право власності серії КВ № 097815; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.05.2006 № 1-1952, а саме в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки (яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1252 га) для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності серії ЯЕ № 818188, виданий на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 30.05.2006 № 1-1952; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2007 укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлі-продаж земельної ділянки; скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчук С.В.; визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 4222045, виданий [PERSON] та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 3222482000:05:009:0180; скасувати реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру запис на ім`я [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням виконкому Гореницької сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 26 вересня 2000 року № 34/1 йому було виділено земельну ділянку площею 0,1186 га за адресою: Гореницька сільська рада, СТ «Воїн-3», кадастровий номер 3222482000:10:002:5009. Для проїзду до своєї земельної ділянки позивачем, як і іншим членами СТ «Воїн-3», використовувалася дорога, яка на карті має назву [ADDRESS]. Вказана дорога є єдиним можливим під`їздом до земельної ділянки позивача та ділянок інших власників земельних ділянок по [ADDRESS] знаходиться на місці свого розташування до моменту надання земельних ділянок у приватну власність громадянам, які нею користуються. На початку жовтня до Ради власників земельних ділянок, яка знаходяться у с. Гореничі, СТ «Воїн-3», надійшов лист-претензія від [PERSON] , в якому він вказав, що є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] вказував на те, що частина його земельної ділянки розташована на дорозі - [ADDRESS]. [PERSON] у своєму листі просить власників земельних ділянок, які знаходяться навпроти його ділянки по [ADDRESS] , прибрати зелені насадження, які розташовані між парканами та дорогою, для встановлення огорожі на земельній ділянці. [PERSON] повідомив про те, що його земельна ділянка знаходиться на дорозі загального користування і він має намір встановити огорожу на цій земельній ділянці, закривши таким чином проїзд всім жителям вулиці. Згідно з викопіюванням із генерального плану села Гореничі Києво-Святошинського району в масштабі 1:2000 у частині [ADDRESS], земельна ділянка [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222482000:05:009:0180, накладається на дорогу загального користування, повністю перекриваючи її, і практично межує із земельними ділянками навпроти. Отже, при наданні права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] , не було враховано той факт, що в натурі межі земельної ділянки накладаються на дорогу, якою користуються інші власники земельних ділянок, тобто яка фактично є землею загального користування і належить державі. Справа розглядалася судами неодноразово і після скасування ухвалених по ній судових рішень, постановою Верховного Суду від 16.05.2018, була передана на новий розгляд до суду І інстанції. Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не відомо. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Подала до суду письмовий відзив у якому спростовувала доводи позивача. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи її тим, що позивач лише у листопаді 2014 року звернувся до суду за захистом порушеного права, яке відбулося поза межами строку позовної давності. Відповідач [PERSON] та його представник судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не відомо. Представник відповідача [PERSON] подав до суду письмовий відзив, у якому просив відмовити у позові з підстав необґрунтованості та застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] . Представник позивача подав до суду письмові заперечення проти заяв про застосування строків позовної давності та вказав, що перебіг позовної давності розпочався з 03.10.2014, а саме із листа претензії [PERSON] . Заслухавши учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом установлено, що на підставі рішення виконкому Гореницької сільської ради від 26 вересня 2000 року № 31/4 [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Гореницької сільської ради, СТ «Воїн-3». Згідно із описом меж у вказаному державному акті земельна ділянка позивача межує від точки «А» до «Б» із землями загального користування, від точки «Б» до «В» - із земельною ділянкою [PERSON] , від «В» до «Г» - із землями сільської ради, від «Г» до «А» - із земельною ділянкою [PERSON] . Рішенням Гореницької сільської ради від 28 листопада 2003 року (9 сесія 24 скликання) [PERSON] було видано державний акт серії КВ № 097815 на земельну ділянку площею 0,1252 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222482000:05:009:0129. Відповідно до опису меж земельної ділянки, в державному акті, виданому на ім`я [PERSON] , зазначено що земельна ділянка межує від точки «А» до «Б» - із землями загального користування (проїзд), від точки «Б» до «В» - із землями загального користування ( [ADDRESS] , від точки «В» до «А» - із землями загального користування (проїзд). Після смерті [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1252 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222482000:05:009:0129. Відповідно до опису меж земельної ділянки в державному акті, виданому на ім`я [PERSON] , земельна ділянка межує від точки «А» до «Б» із землями загального користування (проїзд), від точки «Б» до «В» - із землями загального користування ( [ADDRESS] , від точки «В» до «А» - із землями загального користування (проїзд). 08 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким останній набув у власність земельну ділянку площею 0,1252 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222482000:05:009:0129. 03 жовтня 2014 року [PERSON] направлено власникам земельних ділянок 349 (кадастровий номер 3222482000:10:002:5009), 350 (кадастровий номер 3222482000:10:002:5010), 351 (кадастровий номер 3222482001:00:101:0000), лист-претензію з проханням власників земельних ділянок, які знаходяться навпроти його ділянки по [ADDRESS] , прибрати зелені насадження, які розташовані між парканами та дорогою, для встановлення огорожі на земельній ділянці. Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 19 червня 2015 року № 8253 межі земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 3222482000:05:009:0129), яка знаходиться по [ADDRESS] відповідно до землевпорядної документації із виготовлення правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку. Відповідно до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 25 грудня 2015 року № 8445 при існуючому розташуванні земельних ділянок [PERSON] (кадастровий номер 3222482000:05:009:0129) та [PERSON] (кадастровий номер 3222482000:10:002:5009), можливість у позивача здійснювати проїзд, (прохід) на свою земельну ділянку відсутня. Мінімальна відстань між межами цих земельних ділянок складає 1,53 м. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, щоКонвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, у тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Згідно із статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів та вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ч.4.ст. 267 ЦК України -сплив позовної давності, про застосуванні якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмовленні у позові; п.5 цієї ж статті передбачає, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Велика Палата ВС у постанові по справі № 372/1036/15-ц від 07.11.2018 вказала, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Позивач звернувся до суду 26.11.2014 та просить визнати недійсним та скасувати рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.11.2013 № 2/3; визнати недійсним та скасувати державний акт, виданий [PERSON] на право власності серії КВ № 097815; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.05.2006 № 1-1952, а саме в частині передачі в приватну власність [PERSON] земельної ділянки (яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1252 га) для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності серії ЯЕ № 818188, виданий на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 30.05.2006 № 1-1952; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.12.2007 укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлі-продаж земельної ділянки; скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчук С.В.; визнати недійсним та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 4222045, виданий [PERSON] та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 3222482000:05:009:0180; скасувати реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру запис на ім`я [PERSON] . Із позовних вимог вбачається, що оскаржувані позивачем акти (правочини) виходять за межі встановленого законом трирічного строку позовної давності. Таким чином, судом встановлено, що права позивача порушено, зокрема, тим, що відбулося накладення земельної ділянки [PERSON] на дорогу, тобто на вулицю Бігову, має наслідком її звуження до 1,53 м, тоді як вимогами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено ширину проїжджої частини з однією смугою руху в 3,5 м. Отже, матеріали справи мають достатні докази того, що земельна ділянка, що належить відповідачу (кадастровий номер 3222482000:05:009:0180), накладається на дорогу загального користування ([ADDRESS]), що виключає можливість у [PERSON] здійснювати проїзд та прохід на свою земельну ділянку. Проте, враховуючи пропуск строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed