Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 10 866, 77 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та 243,60 грн. судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини: 11.02.2010 року між ПрАТ „Страхове товариство „Іллічівське та відповідачем [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № ВС 9251524, забезпечений транспортний засіб марки Опель д.н.з. [NUMBER]. 16.07.2010 року в м. Львові по вул. Хуторівка, мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки Опель, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням Відповідача [PERSON] та автомобіля марки „Тойота реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Відповідача [PERSON]І, визнано винним у вчиненні ДТП. Позивач вказує, що на підставі страхового акту № ЦО-44928-ВС-0009251524-9251524 від 17.04.2014 року та розрахунку страхового відшкодування, відповідно до ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, потерпілій стороні виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 886,77 грн. Позивач вказує, що відповідачем [PERSON] не було повідомлено страховика про настання страхового випадку у строки передбачені ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому у відповідності положень ст. 38 даного закону у страховика виникло право регресної вимоги до страхувальника. На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак ним представлено суду заяву в якій він позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечили. Свої заперечення представник мотивує тим, що дійсно 16.07.2010 року у м. Львові на вул. Хуторівка, у звязку з порушенням ним правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої керований [PERSON] автомобіль марки Опель д.н.з. [NUMBER] та автомобіль потерпілого водія [PERSON] марки „Тойота д.н.з. [NUMBER], зазнали пошкоджень. Твердження позивача про не повідомлення відповідачем [PERSON] страховика про настання страхового випадку не відповідає дійсності, оскільки під час оформлення працівниками ДАІ ДТП, на прохання відповідача [PERSON], у звязку з тим, що він погано розмовляє українською мовою, матірю його дружини [PERSON] по номеру телефону вказаному у страховому полісі було повідомлено страховика про настання страхового випадку. Проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного : Судом встановлено, що 16.07.2010 року в м. Львові по вул. Хуторівка, мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки Опель, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням Відповідача [PERSON] та автомобіля марки „Тойота реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.10.2010 року у справі № 3-1566/10 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі наведеного, суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненні 16.07.2010 року ДТП встановлена та повністю доведена судовим рішенням. Судом встановлено, що на момент скоєння відповідачем [PERSON] дорожньо-трнаспортної пригоди, яка мала місце 16.07.2010 року між ним та позивачем [PERSON] „Страхове товариство „Іллічівське було укладено договір обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.02.2010 року, що підтверджується полісом № ВС9251524, який був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що на підставі претензії страховика потерпілої сторони ПрАТ СК „Граве Україна від 21.02.2012 року про виплату страхового відшкодування, зазначена вище ДТП було визнано страховим випадком, про що 16.04.2014 року було складено страховий акт № ЦО-44928-ВС-0009251524-9251524 та на підставі проведеного розрахунку суми страхового відшкодування на користь ПрАТ СК „Граве Україна виплачено страхове відшкодування у розмірі 10 866, 77 грн. Статтею 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. На підтвердження виникнення права регресної вимоги до відповідача на суми виплаченого страхового відшкодування позивач поликається на те, що відповідач [PERSON] всупереч вимог ст. 33.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не повідомив його, як страховика про настання страхового випадку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такі ж вимоги встановлюються ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підствердждення своїх заперечень відповідач [PERSON]І, покликається на покази допитаної судом в якості свідка [PERSON], яка повідомила, що після події ДТП на прохання [PERSON] по номеру телефону вказаному у страховому полісі повідомлено страховика про настання страхового випадку. Доказів спростування показів свідка [PERSON] позивачем суду не представлено. Окрім цього, Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально; Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків, що відповідає висновкам викладеним Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року по справі № 6-284цс15. На підставі наведеного, враховуючи висновки Верховного Суду України зроблених у справах що виникли з аналогічних правовідносин та надання відповідачем доказів, які спростовують доводи позивача щодо невиконання обовязку повідомлення страховика у встановленому законом порядку про настання страхового випадку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed