Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача у якому просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 15381,19 грн, три відсотки річних у розмірі 1843,42 грн, інфляційні втрати у розмірі 6534,55 грн; вирішити питання судових витрат. Позов обґрунтований тим, що відповідач всупереч умовам договору та нормам чинного законодавства зобов`язання щодо оплати спожитих у спірний період послуг з водопостачання та водовідведення не виконувала належним чином, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, на яку нараховано інфляційні втрати та проценти річних. 11 червня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подала заяву через канцелярію суду в якій просила застосувати позовну давність, крім того надала ряд квитанцій про сплату боргу. У судове засідання учасники справи не з`явились. Подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає за можливе провести засідання у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, постачання яких здійснює ПАТ «АК «Київводоканал». Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкової системи) опубліковано 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» за № 110. Відповідно до умов оферти договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкової системи), що укладається виконавцем із споживачем-фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання є договором приєднання Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно відповідач приєднався до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 1.1 договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 3.1 цього договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві погоджені між ними послуги за зазначеною вище адресою споживання. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та простроченням виконанням грошового зобов`язання у відповідача виникла заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.07.2014 по 31.03.2021 у розмірі 15381,19 грн, три відсотки річних у розмірі 1843,42 грн та інфляційні втрати у розмірі 6534,55 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.07.2014 по 31.03.2021 включно. Разом з тим, позивач звернувся з даним позовом до суду 26.05.2021. Оскільки спірні правовідносини встановлюють обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення споживачем житлово-комунальних послуг терміну внесення чергового платежу, виконавець в свою чергу має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення позивача до суду щомісячні платежі підлягають стягненню в межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18). За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості за період з 01.07.2014 по квітень 2018 року не підлягають задоволенню - з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Щодо вимог за період з травня 2018 року по квітень 2021 року, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідач не виконував зобов`язання по сплаті за отримані послуги, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював платежі за житлово-комунальні послуги, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з травня 2018 року по квітень 2021 року включно складає - 6138,30 грн, 3% річних - 569,98 грн, інфляційні втрати - 1165,73 грн. На адресу суду від відповідача надійшли квитанції про оплату житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення з травня 2021 року, тобто після подання позову до суду. Зокрема, відповідачем подано квитанції від 20.10.2021 на суму 3000,00 грн, від 15.11.2021 на суму 3000,00 грн, від 18.06.2021 на суму 1500,00 грн, від 20.07.2021 на суму 1000,00 грн, від 20.08.2021 на суму 1500,00 грн, від 17.09.2021 на суму 3000,00 грн, від 20.08.2021 на суму 1500,00 грн, від 19.05.2021 на суму 1500,00 грн. З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання про те, що сплачену відповідачем суму заборгованості необхідно врахувати, що підтверджено доказами та відсутністю заперечень із сторони позивача, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в цій частині позову слід закрити провадження у справі. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо). Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ЦПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04. Однак враховуючи, що боржником прострочено зобов`язання, застосуванню підлягають норми закону про відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, про що позивачем зазначено у позові та позовних вимогах, а також у заяві про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, у зв`язку з простроченням оплати за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, вимоги позивача про застосування статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими, а відтак з відповідача на коритсь позивача необхідно стягнути три відсотки річних у сумі 569,98 грн, та інфляційні втрати у сумі 1165,73 грн, а позов в цій частині задовольнити. Відтак, з огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 752,30 грн.

Outcome: partial