Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON],\~про стягнення\~боргу,\~посилаючись на те, що у лютому 2017 року [PERSON], паспорт серії КО 174742, виданий Полтавським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 06.12.2000р., ідентифікаційний код: [NUMBER], отримав від [PERSON] у борг кошти у розмірі 350 000 (триста пятдесят тисяч) гривень, які він отримав у повному обсязі згідно умов договору позики, укладеного між Позивачем та Відповідачем 11.02.2017 року. Відповідно до пункту 1 даного договору, термін повернення позики 20 квітня 2017 року. У разі порушення термінів повернення коштів, згідно з пунктом З даного договору, Позивач зобовязався сплатити 27 000 гривень за кожен прострочений місяць. У ході телефонних розмов, Відповідач, окрім обіцянок та розповідей про складне фінансове становище, жодних варіантів вирішення ситуації не запропонував. Незважаючи на неодноразові намагання Позивача донести Відповідачеві про закінчення терміну договору 20.04.2017 року і необхідність повернення боргу, Відповідач жодним чином не відреагував. На лист-претензію від 11.05.2017р. з вимогою добровільного погашення заборгованості у розмірі 350 000 (триста пятдесят тисяч) гривень, Відповідач у телефонній розмові повідомив, що займається реалізацією спадщини (будинок) і після продажу поверне всю суму. Проте, протягом року окрім обіцянок, жодних спроб чи намірів вирішення даної ситуації не вжив. На ряду з цим, на лист- претензію від 01.10.2018р., Відповідач взагалі відповіді не надав. Нажаль, вжиті заходи досудового врегулювання спору не досягли своєї мети, а саме позитивного вирішення питання. До сьогоднішнього часу Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Таким чином, невиконання Відповідачем договірних зобовязань, призвело до нанесення матеріальних збитків Позивачу на суму 350 000 (триста пятдесят тисяч) гривень, які були результатом її праці та родини за значний проміжок часу. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та прохав задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про відкладення судового засідання у зв»язку з хворобою його дитини, підтверджень поважності неявки до суду не надав. Однак суд враховує ту обставину , що в судові засідання, призначені на 23.11.2018 року,27.12.2018 року, 16.01.2019 року відповідач будучи повідомлений належним чином не з»являвся в засідання надававши заяви про відкладення розгляду справи , однак в подальшому жодного разу не надав підтверджуючих матеріалів про поважність неявки в минуле судове засіданя, що судом розцінюється як навмисне зловживання відповідачем своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що у лютому 2017 року позивач-Юрченко [PERSON], отримав від відповідача-Зінченко [PERSON] у борг кошти у розмірі 350 000 (триста пятдесят тисяч) гривень, які він отримав у повному обсязі згідно умов договору позики, укладеного між ними 11.02.2017 року. Відповідно до пункту 1 даного договору, термін повернення позики 20 квітня 2017 року. У разі порушення термінів повернення коштів, згідно з пунктом З даного договору, Позивач зобовязався сплатити 27 000 гривень за кожен прострочений місяць. У ході телефонних розмов, Відповідач, окрім обіцянок та розповідей про складне фінансове становище, жодних варіантів вирішення ситуації не запропонував. Незважаючи на неодноразові намагання Позивача донести Відповідачеві про закінчення терміну договору 20.04.2017 року і необхідність повернення боргу, Відповідач жодним чином не відреагував. На лист-претензію від 11.05.2017р. з вимогою добровільного погашення заборгованості у розмірі 350 000 (триста пятдесят тисяч) гривень, Відповідач у телефонній розмові повідомив, що займається реалізацією спадщини (будинок) і після продажу поверне всю суму. Проте, протягом року окрім обіцянок, жодних спроб чи намірів вирішення даної ситуації не вжив. На ряду з цим, на лист- претензію від 01.10.2018р., Відповідач взагалі відповіді не надав. Вжиті заходи досудового врегулювання спору не досягли своєї мети, а саме позитивного вирішення питання. До сьогоднішнього часу Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Таким чином, невиконання Відповідачем договірних зобовязань, призвело до нанесення матеріальних збитків Позивачу на суму 350 000 (триста пятдесят тисяч) гривень. Відповідно до ст.526 ЦК України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положення ч.2 ст.530 ЦК України , якшо строк(термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання(неналежне виконання) Відповідно до ч.1 ст.612 , боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України , боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача мають бути стягнуті судові витрати.

Outcome: approved