Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що 01.06.2015р. о 18год. 20хв. по автодорозі Мліїв-Городище сталася ДТП за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача по справі [PERSON] та належним на праві власності автомобілем [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобіль був пошкоджений, зокрема, передня та ліва його частини. Постановою Городищенського районного суду Черкаської області від 30.06.2015р., водія автомобіля марки «ВАЗ-21104» [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача по справі, як водія автомобіля [NUMBER], не була застрахована у встановленому законом порядку. У звязку з тим, що відповідач не бажає в позасудовому порядку врегулювати спір, шляхом сплати коштів на відновлення пошкодженого транспортного засобу, змушений був замовити проведення експертного авто-товарознавчого дослідження, з метою визначення матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля. По результатах детального огляду пошкодженого автомобіля, експертом 14.07.2015р. складено висновок за №081, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 18594,00грн., вартість матеріального збитку, який спричинений власнику автомобіля, складає 14787,00грн.. Зважаючи на те, що належний автомобіль було суттєво пошкоджено, час протягом якого він залишається невідновленим є тривалим, то сума компенсації [PERSON] має бути відповідною, а саме в розмірі 4000,00грн., яка є достатньою і співрозмірною завданій моральній шкоді. Просить стягнути з [PERSON]: матеріальні збитки в розмірі 14787,00грн. (1); компенсацію моральної шкоди в розмірі 4000,00грн. (2); 1000,00грн. за проведення автотоварознавчого дослідження (3), та судові витрати повязані із розглядом справи. 15.01.2016 року, до участі по справі, як співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки відшкодування шкоди, завданої водіями транспортних засобів, які не застрахували свою цивільно-правову відповідальність, а відповідач [PERSON]М є саме таким, так як 01.06.2015 року, керуючи автомобілем [NUMBER], з порушенням вимоги п.14.2 «б» ПДР, на момент вчинення ДТП, не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, належить за п. «а» ст.41.1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ. У судовому засіданні позивач, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві, та просили стягнути із [PERSON], винуватця, як матеріальну, так і моральну шкоду, що завдана ДТП, з огляду на те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не було повідомлене про настання страхового випадку у встановленому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і не бажають позиватися до останнього, а також відшкодувати понесені судові витрати, за сплату судового збору, за правову допомогу, та за публікацію оголошення про виклик відповідача до суду. Відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, у судове засідання не зявився, представник надав заперечення проти позову, вказавши, що позовні вимоги до МТСБУ не визнає, з тих підстав, що виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється на підставі положень ст. 29, 33, 34, 35, 37, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і зазначає, що для отримання відшкодування повинно бути звернення потерпілої особи до МТСБУ. Право на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, виникає у потерпілого не з моменту настання ДТП, а з моменту звернення до МТСБУ у встановленому Законом порядку. Позивач по справі таких вимог закону не виконав, не подав заяву про повернення страхового відшкодування, а отже не набув права на отримання страхового відшкодування, оскільки таке відшкодування може відбутися лише у чіткій відповідності до Закону. Крім того, і винуватець ДТП, не повідомив МТСБУ про настання страхового випадку. Водій транспортного засобу, причетний до транспортної пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, шкода відшкодовується завдавачем шкоди, тобто [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивач обрав способом захисту своїх прав стягнення суми з винуватця ДТП через суд, та в даному випадку, ані винуватець ДТП, ані позивач не звернулися до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, тому підстав для стягнення з МТСБУ не існує. Оскільки позивач має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а поширення юрисдикції судів на всі правовідносини не виключає обовязку особи діяти у порядку і спосіб, що визначені в законодавстві, виходячи з вищезазначеного, жодних порушень прав позивача з боку МТСБУ допущено не було, тому в частині вимог до МТСБУ, суду потрібно відмовити у повному обсязі, так як дані вимоги є передчасними. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не зявився, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчить поштове відправлення, а також оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр», 03.11.2015 року, вівторок, №204 (за адресою реєстрації відповідач адресат не проживає), причини своєї неявки суду не повідомив, як і не надходило до суду заяв про слухання справи за його відсутності, чи про перенесення слухання справи на іншу дату. Частини 5, 9 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином; відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання, та заслухавши позивача, представника позивача/адвоката, врахувавши думку представника відповідача [PERSON] (транспортного) страхового бюро України, положення частин 5, 9 ст.74, ч.2 ст.77 ЦПК України, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, та матеріали справи №691/691/15-п, провадження №3/691/272/15 про притягнення до адміністративної відповідальності гр. [PERSON] за ст. 124 КУпАП, приходить до наступного. Відповідно до загальних положень цивільного процесуального законодавства, суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). Позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу. Предметом вимоги позивача є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення понесених судових витрат. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом зясовано та підтверджено матеріалами, що 01.06.2015 року о 18 годині 20 хвилин, по автодорозі Мліїв-Городище Городищенського району Черкаської області, гр. [PERSON], відповідач по справі, керуючи автомобілем [NUMBER], здійснюючи маневр обгону автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], позивача по справі, який рухався попереду по тій самій смузі, не переконавшись, що водій ЗАЗ 110307 не подав сигнал про намір повороту ліворуч, здійснив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.14.2 б Правил дорожнього руху України. Водія автомобіля [NUMBER] [PERSON], відповідача у даній справі, за постановою судді Городищенського районного суду Черкаської області від 30.06.2015 року, яка вступила в законну силу 10.07.2015 року, визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку - ст. 1187 Цивільного Кодексу України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (з наступними змінами) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] є [PERSON], позивач по справі, а [PERSON], відповідач по справі, керував транспортним засобом ВАЗ-21104 державний номер [NUMBER], який за інформацією Департаменту інформаційного забезпечення, аналізу та методології страхування [PERSON] (транспортного) страхового бюро України від 05.01.2016 №7/2-28/294, на дату ДТП 01.06.2015 року, відсутній в ЦБД договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного по відношенню до транспортного засобу д.н. [NUMBER], тобто не був застрахований. Отже, у справі безспірно встановлено, що [PERSON], відповідач по справі, керуючи транспортним засобом ВАЗ-21104 державний номер [NUMBER], на день ДТП не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, внаслідок чого вказаний автомобіль не був забезпечений у розумінні ЗУ ««Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. «а» ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7. статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі. І для отримання відшкодування/виплати, особа, яка має право на відшкодування/потерпіла особа повинна звернутися до МТСБУ із заявою, з дотриманням ст.35 даного Закону, та МТСБУ приймається рішення, після зясування обставин ДТП на підставі документів зазначених у п.35.2 ст.35 Закону. Вбачається, що до МТСБУ із відповідною заявою про страховий випадок ані позивач, ані відповідач, не зверталися. Оскільки [PERSON], який є винною у скоєні ДТП особою, не виконав обовязку про повідомлення МТСБУ про ДТП, ст.33 ЗУ ««Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а поважності причин пропуску строку судом не зясовано, то відповідно до зазначених норм матеріального права, він втратив можливість скористатися коштами фронду захисту потерпілих для відшкодування шкоди, на умовах визначених цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач обрав способом захисту своїх прав стягнення суми з винуватця дорожньо-транспортної пригоди через суд. Таким чином, суд, приходить до висновку про стягнення понесених позивачем витрат та завданих збитків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, лише із винуватця ДТП, тобто відповідача [PERSON]. Особа, якій задано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування ст.22 ЦК України. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За висновком експертного автотоварознавчого дослідження №081 від 14.07.2015р., матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 01.06.2015р., складає 14787,00грн., а вартість відновлювального ремонту 18594,00грн.. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, в тому числі моральна шкода. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Отже, до відшкодування підлягає як матеріальна так і моральна шкода, при цьому, вартість відновлювального ремонту автомобіля, як завданої матеріальної шкоди, позивач не ставить за вимогу, тому, задоволенню підлягає лише 14787,00грн. матеріальний збиток, який завданий 01.06.2015р. внаслідок ДТП. Стягуючи моральну шкоду з відповідача, суд виходить з доведеності факту завдання позивачу моральних страждань через пошкодження транспортного засобу, який більше восьми місяців залишається не відремонтованим, за відсутності у позивача коштів, та небажання відповідача, в добровільному порядку відшкодувати завдану матеріальну шкоду, а також необхідністю докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Враховуючи положення ст.79 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, поніс витрати в розмірі 3117,20грн., які складаються із: 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за проведення автотоварознавчого дослідження, 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. - за сплату судового збору, 630 (шістсот тридцять) грн. 00 коп. за розміщення оголошення про виклик відповідача до суду в газету, та 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. - витрати на правову допомогу, суд, стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст.88 ЦПК України, де зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно-процесуальним законодавством України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved