Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло №7689 виданого 09.01.1998року управлінням обліку і використання комунального майна м. Херсона виконкому Херсонської міської ради народних депутатів. Відповідач на даний час зареєстрований за даною адресою, але фактично з 2012 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає. Вказує, що наявність реєстрації відповідача тягне за собою сплату надмірних комунальних послуг які на нього нараховуються але не надаються, чим порушуються права позивача, в звязку із чим вона вимушена звернутись з позовом до суду. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою№37 у буд. 14 по вул.. Будьонного ([PERSON]) у м. Херсоні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.02.2018 року провадження у справі вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №7689 виданого 09.01.1998року управлінням обліку і використання комунального майна м. Херсона виконкому Херсонської міської ради народних депутатів позивач є співвласником квартири [ADDRESS]. Разом з позивачем, іншими співвласниками є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квартира належить вищевказаним особам на праві приватної, спільної сумісної власності. Таким чином відповідач [PERSON] є співвласником житлового приміщення вказаної квартири. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] є співвласником спірного житлового приміщення квартири у суду відсутні правові підстави визнавати його таким що втратив право користування своєю власністю, відповідно позов є таким що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed