Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить визнати видачу [PERSON] розписки від 15.06.2006 року, за якою вона отримала від [PERSON] 3000 доларів США, а саме договору позики, удаваним правочином, визнати видачу [PERSON] вказаної розписки договором купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та застосувати наслідки удаваного правочину шляхом визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15 червня 2006 року він передав [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 3000 доларів США, про що останньою було складено розписку, в якій вона зазначила, що зазначену суму отримала за будинок по [ADDRESS]. Вважає зазначену розписку, яка за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням, тобто договором позики, удаваним правочином, оскільки насправді вона складався за умови переходу права власності на зазначене майно до позивача, що свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу спірного житлового будинку і складалася така розписка відповідачем з метою уникнення останньою правових наслідків, передбачених договором купівлі-продажу. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі змісту розписки [PERSON] від 15 червня 2006 року, остання отримала від [PERSON] 3000 доларів США та 2000 гривень за будинок по [ADDRESS] та зобов'язалася після спливу шести місяців від дня смерті її матері [PERSON] передати все нерухоме майно разом з ділянкою, які належать їй згідно довідки БТІ. З приводу правовідносин, які склалися між сторонами, позивач неодноразово звертався до суду. Як вбачається зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2010 року, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений між сторонами 15.06.2006 року та визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок. Вказаним рішенням в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Як вбачається з рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2014 року, [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] та просив визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказаним рішенням в задоволенні позовних вимог [PERSON] також було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2014 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2014 року залишено без змін. Рішення набрало законної сили. На даний час позивач, звертаючись до суду із даним позовом, обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись на те, що розписка, надана [PERSON] 15 червня 2006 року, є за своєю правовою формою договором позики, а сама видача такої розписки - удаваним правочином. Однак, зі змісту зазначеної розписки не вбачається оформлення правочину саме у формі договору позики, оскільки відсутні ознаки такого договору, передбачені ст. 1046 ЦК України, а саме зобов'язання повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховати інший правочин, при цьому суб'єкт, який вимагає визнання правочину таким, який укладено з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений саме з такою метою. Судом не встановлено, а позивачем не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів того, що у сторін, при укладенні вищевказаного правочину, були наявні всі істотні умови для вчинення купівлі-продажу спірного майна, в тому числі щодо наявності у відповідача будь-якого права, в тому числі права розпорядження, на спірне майно. Відсутність у [PERSON] права власності на спірне майно також встановлена вищевказаними рішеннями Харківського районного суду Харківської області. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ті обставини. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він проживає у спірному будинку, на підтвердження чого останній в ході судового розгляду надав акти Яковліської сільської ради Харківського району Харківської області, оскільки факт проживання позивача у зазначеному будинку не свідчить про укладення сторонами саме договору купівлі-продажу. Таким чином, позивачем не наведено жодних доводів, достатніх для кваліфікації правовідносин, які склалися між сторонами, як удаваного правочину, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для застосування наслідків укладення удаваного правочину. Крім того, як вбачається зі змісту постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2011 року, був встановлений факт шахрайських дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] з приводу заволодіння нею грошовими коштами [PERSON], отриманих від останнього за продаж спірного домоволодіння, а також встановлена сума заподіяної позивачу вказаним злочином матеріальної шкоди. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута така шкода у розмірі 17150 гривень. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, [PERSON] реалізував захист свого порушеного права шляхом стягнення з [PERSON] грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на підставі вищевказаного рішення. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи викладені обставини, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed