Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 76092,30 грн., з яких 66092,30 грн. як відшкодування кінцевого розрахунку при звільненні, 10000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди. Також, просив за наслідками розгляду справи постановити окрему ухвалу, щодо неправомірних на його думку дій відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 02.08.1993 року по 15.06.2015 року він працював у ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Виконавчого органу Київради (КМДА), в тому числі на посаді головного інженера. 15.06.2015 року приблизно о 17.00 год. до його робочого кабінету зайшли треті особи [PERSON], [PERSON] та інші, де повідомили позивача, що він звільнений і ознайомили його з підписаним [PERSON] наказом № 156-к від 15.06.15 року про звільнення з посади головного інженера КП «Київський крематорій» у зв'язку з припиненням повноважень, згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України. 16.06.2015 року позивачу було видано розрахунковий листок, який містив невірний розрахунок сум при звільненні та довідку №44 з невірними даними. Крім того, позивачу внаслідок незаконного звільнення було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 10000,00 грн. Враховуючи викладене, просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що з боку Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» відсутні будь-які помилки чи недоплати під час розрахунку всіх необхідних виплат позивачу, а тому відповідачем було проведено повний розрахунок з [PERSON] по всім нарахуванням, здійснено утримання згідно законодавства та виплачено в повному обсязі 15.06.2015 року на загальну суму 105384,31 грн. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02.08.1993 року по 15.06.2015 року працював у ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Виконавчого органу Київради (КМДА). Наказом №156-к від 15.06.2015 року позивача [PERSON] було звільнено з посади головного інженера КП «Київський крематорій», на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України (у зв'язку з припиненням повноважень). Як пояснив позивач у судовому засіданні, 16.06.2015 року йому був виданий розрахунковий листок, який містив невірний розрахунок сум при звільненні. Зазначив, що пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України розмір шестимісячного середнього заробітку, повинен був визначатись із середньої зарплати за шість попередніх місяців: в грудні 2014 р. - 21539,20 грн. - 23 р.д.; в січні 2015 р. - 21567,22 грн. - 19 р.д., в лютому 2015 р. - 21611,06 - 21 р.д., в березні 2015 р. - 8873,17 грн. - 16 р.д.; в квітні 2015 р. 6764,76 грн.+432,39 грн. = 7197,15 грн. - 20 р.д.; в травні 2015 р. 596,31 грн. - 1 р.д. Шестимісячний заробіток за один день складає 813,80 грн. (81380,11 грн.100 р.д.). Кількість робочих днів для нарахування шестимісячної вихідної допомоги складає (з липня 2015 року по грудень 2015 року) 130. Отже, вважає, що шестимісячний середній заробіток є 105794,00 грн. (813,80 грн. * 130). Позивачу було виплачено згідно листка (за 123 р.д.) тільки 43091,82 грн. Різниця складає 62702,18 грн., у зв'язку з чим просив стягнути зазначену заборгованість. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до п.п. «Є» п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: є) виплати вихідної допомоги. Згідно із абз.3 п.2 та абз.2 п.4 Постанови №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час; при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до довідки про розрахунок середньої заробітної плати позивача, середня заробітна плата за день складає 350,34 грн. (7357,07 з/п за останні два місяці : 21 день). За таких обставин середня заробітна плата позивача підлягає множенню на кількість робочих днів за шість місяців, що дорівнює (350,34 грн. * 123 днів) = 43091,82 грн. Крім того, що стосується недоплати заробітної плати позивачу у травні 2015 року, то слід зазначити, що позивач невірно трактує порядок нарахування заробітної плати та «лікарняних». Згідно відомості нарахування і виплати заробітної плати в травні 2015 року відповідачем було нараховано заробітну плату та «лікарняні» за рахунок Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» - 511,05грн. та «лікарняних» за рахунок фонду соціального страхування - 15618,58 грн. Всього було нараховано за травень 17129,63 грн. (утримано із зарплати 3310,50 грн.), всього до виплати - 13819,13 грн. У Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» є строки виплати заробітної плати за повний відпрацьований місяць до 7-го числа наступного місяця, у зв'язку з цим виникає поточне сальдо, яке склало на початок травня 2015 року і склало 2552,62 грн. за квітень 2015 року. У травні 2015 року фактично виплачено заробітну плату за квітень 2015 року в сумі 2552,62 грн., а також заробітна плата і «лікарняні» за травень 2015 року в сумі 2821,31грн. Всього виплачено [PERSON] - 5373,93 грн. Лікарняні за рахунок соціального страхування виплачуються після фактичного отримання коштів на спеціальний рахунок відповідача, а саме в сумі 10997,82 грн., які були виплачені позивачу в червні 2015 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зі сторони Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» відсутні будь-які помилки чи недоплати під час розрахунку всіх необхідних виплат позивачу, а тому відповідачем було проведено повний розрахунок з позивачем по всім нарахуванням, здійснено утримання згідно законодавства і виплачено в повному обсязі 15 червня 2015 року на загальну суму 105384,31 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 66092,30 грн. як відшкодування кінцевого розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. Також, судом при розгляді справи не встановлено порушень закону, а тому не вбачається підстав для винесення окремої ухвали. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, оцінивши докази, зібрані у справі, в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed