Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 133079,00 гривень, в якості відшкодування матеріальних збитків, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову, який в подальшому було уточнено, вказує, що 19.02.2019 року о 09.30. год. в м. Маріуполі на перехресті просп. Нахімова та вул. Кронштадтської водій [PERSON] , керуючи автомобілем Fiat Scudo н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Superb н.з. [NUMBER] , який належить ГУНП в Донецькій області, чим завдав значні ушкодження автомобілю позивача. За фактом ДТП було підготовлено матеріали, направлено до суду та постановою суду від 15.05.2019 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, яку постановою Донецького апеляційного суду залишено без змін. З метою відновлення пошкодженого автомобіля ГУНП в Донецькій області звернулося до ТОВ «Автоцент-Маріуполь» Заказом-нарядом №21106 зазначено витратні матеріали та автозапчастини, які необхідні для відновлення автомобіля. Загальна сума витрат складає 133079 грн. Враховуючи, що ГУНП в Донецькій області є бюджетною організацією, а витрати пов`язані з відновленням автомобіля після ДТП не передбачені чинним кошторисом, то дану мусу у вигляді залогу було сплачено водієм [PERSON] , що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 27.05.2019 року №1383 та від 09.04.2021 №921. Після оголошення постанови Донецького апеляційного суду, якою вина [PERSON] у вчиненні ДТП була підтверджена, 18.07.2019 ГУНП в Донецькій області звернулося до ТДВ «Київ РЕ» з заявою про сплату страхового відшкодування. Страховою компанією жодних виплат або будь-яких дій з її боку не здійснювалося. МТСБУ повідомило, що 01.08.2019 року, у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ, ТДВ «СК «Київ РЕ» було втрачено статус асоційованого члена та припинено членство. У встановленому законом порядку ТДВ «СК «Київ РЕ» не визнано банкрутом. Проте, відповідно до інформації відкрита велика кількість виконавчих проваджень щодо стягнення коштів. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 09.01.2020 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.01.2020 р. продовжено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 06.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач зазначив, що в квитанціях про оплату зазначено замовлення, що не відповідає наряду. Платником зазначено [PERSON] , який й сплатив суму, а ГУНП в Донецькій області звертається з позовною заявою. До позову не додано висновку експерта. 21.02.2020 року до суду надано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач вказав, що у ГУНП в Донецькій області наявна заборгованість перед СТО у зв`язку з проведенням відновлювальних робіт автомобіля. Оскільки автомобіль фактично було відновлено, тому надання звіту про оцінку є недоцільним. 06.03.2020 надано відповідь на відзив, у якому відповідач зазначив, що позивача відсутні належні та допустимі докази у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 18.06.2020 р. залучено в якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ». Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 31.08.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання про роз`єднання позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача[PERSON] адвокат Пітецький В.В. та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити. Відповідач ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» до суду не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, будь-яких заяв не надав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.05.2019 року за №266/1015/19 встановлено, що 19.02.2019 року о 09.30. год. в м. Маріуполі на перехресті просп. Нахімова та вул. Кронштадтської водій [PERSON] , керуючи автомобілем Fiat Scudo н.з. [NUMBER] перед зміною початку руху не переконався, що буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та перед перестроюванням водій не надав дорогу ТЗ, що рухався по тій смузі на яку він мав перестроїтися в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Superb н.з. [NUMBER] (на синьому фоні). В результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою Донецького апеляційного суду від 05.07.2019 року постанову Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.05.2019 року за №266/1015/19 залишено без змін. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до заказ-наряд №21106 виданого ТОВ «Автоцентр-Маріуполь» від 25.02.2019 року вартість виконаних робіт загалом складає 133079,00 грн., платник - ГУНП в Донецькій області, марка автомобіля - Skoda Superb, 2018 року випуску, держ. номер - [NUMBER] . Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1383 від 27.05.2019 року виданої ТОВ «Автоцентр-Маріуполь» платником від ГУНП в Донецькій області [PERSON] було сплачено 44079,00 грн. за договором замовлення покупця №20337 від 16.05.2019 року. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №921 від 09.04.2019 року виданої ТОВ «Автоцентр-Маріуполь» платником від ГУНП в Донецькій області Поповським С.С. було сплачено 89000,00 грн. за договором замовлення покупця №20337 від 08.04.2019 року. Заява про страхове відшкодування від 18.07.2019 року за вх1172 подана [PERSON] на ім`я директора ТДВ «СК «Київ РЕ» на сплату страхового відшкодування та просить перерахувати кошти на рахунок в розмірі 100000,00 грн. Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПКУкраїни 2004 року, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Судом встановлено, що автомобіль Fiat Scudo н.з. [NUMBER] відповідно до полісу №АМ/3987372 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.05.2018 року, застраховано у ТОВ «СК «Київ РЕ», строк дії полісу до 30.04.2019 року включно, страхова сума шкоди заподіяної майну складає 100000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. Згідно ст. 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Skoda Superb, 2018 року випуску, держ. номер - [NUMBER] зареєстрований за ГУНП в Донецькій області. Відповідно до ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно ст. 36.2. страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Із матеріалів справи та зазначено самим позивачем в позові, що позивач звертався до ТДВ «СК «Київ РЕ» з заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії, в якій було застраховано відповідальність відповідача [PERSON] , проте матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів щодо здійснення або відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування страховою компанією потерпілому від ДТП. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно п.39.1, п.39.2.1 ст. 39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно п. 51. 7 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З наведеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних [PERSON] у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ТДВ Страхова компанія «Київ РЕ», а в разі його ліквідації чи оголошення банкрутом - МТСБУ. Незважаючи на те, що ТДВ Страхову компанію «Київ РЕ» позбавлено з 01 серпня 2019 року права укладати договори страхування, це, в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не позбавляє страхову компанію обов`язку щодо виплати страхового відшкодування за раніше укладеними полісами, а відтак і позивачу, як потерпілій від ДТП особі. На час виникнення та існування спірних правовідносин сторін, законодавство визначає чіткий порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТІІ транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винною у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП і власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим (власником іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника) та здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завданої шкоди замість останнього. За таких обставин, згідно положень закону, покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнової шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника (у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування) або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру фактично завданих збитків. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, суд при вирішенні даного питання зазначає, що лише сам факт не отримання страхового відшкодування не може бути підставою для стягнення всієї суми матеріального збитку з винної особи в ДТП. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Втрата товарного вигляду не підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 32.7, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, суд зазначає, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Дана правова позиція щодо зобов`язання звернення до страховика відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, яка зазначає, що у випадку пред`явлення вимоги до винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність суди повинні відмовляти в задоволенні таких позовних вимог. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у Постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Також, суд зазначає, що під час розгляду справи суду не було надано доказів щодо відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачу. Також, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем на підтвердження розміру матеріального збитку, що просить стягнути з відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру позовних вимог (ані звіту визначення розміру збитку, ані інших належних та допустимих доказів). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1383 від 27.05.2019 року виданої ТОВ «Автоцентр-Маріуполь» платником від ГУНП в Донецькій області Поповським С.С. було сплачено 44079,00 грн. за договором замовлення покупця №20337 від 16.05.2019 року. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №921 від 09.04.2019 року виданої ТОВ «Автоцентр-Маріуполь» платником від ГУНП в Донецькій області Поповським С.С. було сплачено 89000,00 грн. за договором замовлення покупця №20337 від 08.04.2019 року. Однак, номер заказу-наряду №21106 від 25.02.2019 не відповідає номерам у квитанції до прибуткового касового ордеру №1383 від 27.05.2019 та квитанції до прибуткового касового ордеру №921 від 09.04.2019. Згідно вимог статей 22 та 1192 ЦК України збитками є втрати, який особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна. При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. На підтвердження розміру завданої позивачу шкоди діями [PERSON] в результаті вчинення ним 19.02.2019 ДТП до суду не подано ані звіту експертної установи, ані висновку експерта та не було заявлено таких клопотань учасниками судового розгляду щодо проведення експертизи за ухвалою суду. Таким чином, до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку, спричиненого власникові пошкодженого автомобіля, що є підставою позовних вимог, що унеможливлює суд перевірити достовірність визначеного в позові розміру збитку та правомірність заявлених вимог. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що всі ці встановлені судом обставини свідчать про безпідставність вимог позивача та суд відмовляє у позові за недоведеністю та безпідставністю в повному обсязі. У відповідності до ст. 81 ЦПК України позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу для своїх вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, оскільки належним та допустимим доказом, який встановлює розмір матеріального збитку позивача може бути лише оцінка або висновок експерта, здійснені у встановленому законом порядку, а тому підстав для задоволення позову відсутні. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed