Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в інтересах Селидівської міської ради в особі комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому зазначив, що [PERSON], працюючи лікарем анестезіологом КЛПУ Селидівська міська лікарня, скоїв злочин передбачений ч.2 ст.140 КК України, а саме: через неналежне виконання своїх професійних обов»язків, несумлінне до них ставлення, померла [PERSON], [INFO]. Вину [PERSON] у скоєні злочину доведено постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 р., але його звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку зі спливом строку давності. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. з лікарні на користь [PERSON] матері померлої, стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 13000,00 грн. та моральної шкоди, завданої злочином 120000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. в частині стягнення матеріальної шкоди змінено та стягнуто з лікарні на користь [PERSON] у відшкодування витрат на правову допомогу 1000,00 грн. На цей час лікарнею відшкодовано [PERSON] матеріальну та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Оскільки працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, просить суд стягнути з [PERSON] на користь комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня(ЄДРПОУ 01991116) шкоду в порядку регресу, як завдану працівником при виконанні своїх трудових обов»язків у розмірі 15000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Селидівської міської ради в особі комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що вироку, згідно якого його було визнано винуватим немає. Лікарня не використала своє право щодо оскарження рішення Апеляційного суду у Вищому спеціалізованому суді України. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Судом встановлено, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку зі спливом строків давності. Провадження по кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України закрито на підставі 49 КК України у зв»язку зі спливом строку давності. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня на користь [PERSON] стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 13000,00 грн. та моральної шкоди, завданої злочином 120000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. в частині стягнення матеріальної шкоди змінено та стягнуто з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня на користь [PERSON] у відшкодування витрат на правову допомогу 1000,00 грн. Згідно платіжних доручень: № 12 від 27.02.2015 р., № 30 від 24.03.2014 р., № 251 від 23.04.2015 р. [PERSON] комунальною лікувально-профілактичною установо Селидівська центральна міська лікарня відшкодовано матеріальну та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Відповідно до Статуту Селидівська центральна міська лікарня за своєю організаційно-правовою формою є юридичною особою, заснованою на комунальній власності територіальної громади м.Селидове. Засновником є Селидівська міська рада. Лікарня фінансується за рахунок грошових коштів місцевого бюджету, фінансування діяльності здійснюється фінансовим управлінням Селидівської міської адміністрації виконкому Донецької області, з видатків, передбачених на охорону здоров»я. Згідно ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги до видної особи в розмірі сплаченого відшкодування. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» регресна вимога може бути пред»явлена протягом трьох років з дня виконання зобов»язання про відшкодування шкоди(відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Згідно норм ч.1, ч.2 ст.130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків; при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників ґрунтуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями(бездіяльністю) працівника. Відповідно до п. 3 ст.134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди , заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Суд не приймає доводи відповідача, оскільки з постанови Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 року вбачається, що [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку зі спливом строків давності. Провадження по кримінальній справі закрито з нереабілітуючих підстав, а дії лікарні щодо оскарження попереднього рішення суду правового значення для вирішення вказаного спору не мають. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.. На підставі ст. 1191 ЦК України, ст..ст. 130,134 Кодексу законів про працю України та,

Outcome: approved