Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 29.08.2006р. між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № IFU0GA00000255 строком до 29.08.2016р., відповідно до якого позивачу надається кредит в обмін на зобов'язання позичальника надати банку належним чином оформлений договір особистого страхування. На виконання цих зобов'язань для отримання кредиту ним було укладено договір особистого страхування № IFU0LK00018403 від 29.08.2006р. крім цього, банк при наданні кредиту врахував суму страхових виплат за весь період дії кредитного договору та включив цю суму до загальної кредитної суми. При укладенні договору особистого страхування позивачем були надані страховику всі необхідні документи згідно переліку, в тому числі і посвідчення ІІ категорії «Чорнобильця». 15.07.2010р. він звернувся до ПАТ «СК «Інгострах» із заявою про страхову виплату, однак у цьому йому відмовлено, оскільки встановлення інвалідності внаслідок хвороби не є страховим випадком та надано умови страхування. Відповідно до договору особистого страхування, не визнаються страховими випадками зокрема стійка втрата застрахованою особою працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку, які відбулися в результаті впливу ядерної енергії, іонізуючого випромінювання. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «СК «Інгострах» з самого початку знали про те, ці обставини не є страховим випадком, але не зважаючи на це уклали з ним даний кредитний договір та договір особистого страхування з метою подальшого невиконання їх та заволодіння його майном, що перебуває в іпотечній заставі. Тобто уклали правочин (договір особистого страхування) без наміру створення правових наслідків. Вважає дані договори фіктивними правочинами, тому просив суд визнати недійсними кредитний договір № IFU0GA00000255 від 29.08.2006р. та договір особистого страхування № IFU0LK00018403 від 29.08.2006р., та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні позивач - [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини. Просили позов задоволити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Длугош І.І. в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на письмове заперечення (а.с.29-30) та пояснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфіковано як фіктивний. Передача грошових коштів позичальнику є передачею майна, а відповідно, кредитний договір не може бути визнано фіктивним. Щодо договору особистого страхування, то той факт, що правочин був укладений без наміру створення правових наслідків, характерних для даного правочину, не є належно доведеним позивачем. У договорі страхування може бути передбачене власне розуміння сторонами поняття «страховий випадок», а також винятки з нього. Тому передбачений абзац договору страхування як виняток із правила про стійку втрату працездатності та встановлення інвалідності внаслідок нещасного випадку у результаті впливу ядерної енергії чи іонізуючого випромінювання як страховий випадок не суперечить законодавству та принципу свободи договору. Позивач укладаючи договір страхування, знайомився з його умовами, що підтверджується його підписом, у зв'язку з цим його посилання на те, що відповідачі усвідомлено передбачали у договорі страхування вказаний пункт щодо нього як особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не є доцільним. Позивач також усвідомлював сутність даного положення і все одно підписав договір страхування. Вважає позов необґрунтованим та безпідставним, тому просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник ПАТ «СК «Інгосстрах» в судове засідання 19.08.2014р. не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», враховуючи пояснення представника відповідача ПАТ «СК «Інгосстрах», надані ним в судовому засіданні 21.05.2014р., дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.08.2006р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № IFU0GA00000255 строком до 29.08.2016р. (а.с.4,5). Умовою надання кредиту у договорі було передбачено надання належним чином оформленого договору особистого страхування (п.1.3 та п.2.2.7 кредитного договору). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. На виконання зобов'язань для отримання кредиту позивачем було укладено договір особистого страхування № IFU0LK00018403 від 29.08.2006р.(а.с.3), згідно з умовами якого (п.7) страховими випадками: 1) є смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку; 2) стійка втрата працездатності внаслідок нещасного випадку; 3) смерть застрахованої особи ,яка наступила внаслідок захворювання. Крім цього, відповідно до умов вказаного договору особистого страхування (п.4.2), не визнаються страховими випадками, зокрема стійка втрата застрахованою особою працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку, які відбулися в результаті впливу ядерної енергії, іонізуючого випромінювання. Як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] від 25.12.2009р. (а.с.7) [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1-ша категорія). В судовому засіданні встановлено, що 26.08.2010р. [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, так як дана подія не визнається страховим випадком відповідно до договору особистого страхування, не входить в перелік страхових випадків, оскільки не являється стійкою втратою застрахованої особи працездатності (встановлення інвалідності) в результаті нещасного випадку, а також не визнаються страхові випадки, які виникли в результаті іонізуючого випромінювання (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. При вирішенні даного спору суд також враховує положення ч. 1 ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони ж вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню ( ч. 1 ст. 61 ЦПК України). В той же час, суд критично оцінює посилання позивача та його представника на те, що, відповідачі ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «СК «Інгосстрах» знали про те, що обставини, наведені позивачем не є страховим випадком, але не зважаючи на це уклали з позивачем даний кредитний договір та договір особистого страхування з метою подальшого невиконання їх та заволодіння майном позивача, оскільки таке на знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд встановив, що свої обов'язки за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» перед позивачем виконав, надавши кошти у кредит. Дану обставину позивач та його представник в судовому засіданні не заперечили, як і не заперечили факт підписання [PERSON] оспорюваних договорів. На думку суду позивач, укладаючи договір страхування, повинен був детально знайомитися з його умовами і після цього ставити свій підпис. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи те, що в судовому засіданні позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, які б свідчили про те, що оспорювані правочини вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, суд вважає, що підстав для задоволення позову [PERSON] немає. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed