Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 14.06.2020 в м. Києві по вул. Набережно-Рибальській сталася ДТП за участю автомобіля «Ніссан», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ДАФ», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , працівника ФО - П [PERSON] при виконанні своїх трудових обов`язків. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20.07.2020 винним у вчиненні вказаної ДТП визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ДАФ», державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СТ «Гарантія» згідно полісу АО №4413801, з франшизою у розмірі 2000 грн. Для визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан», державний номер [NUMBER] , складено звіт про оцінку автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 129 247,10 грн., а вартість матеріального збитку складає 70 709,96 грн. ПрАТ «СТ «Гарантія» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 66 758,56 грн. Позивач зазначає, що додатково ним понесені витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до адреси його проживання в розмірі 1000 грн. 01.09.2020 відповідачу направлено досудову вимогу про відшкодування завданої шкоди, у відповідь на яку відповідачем перераховано позивачу 2000 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 61 488,54 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. та судові витрати в розмірі 2102 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач фізична-особа підприємець [PERSON] в першому судовому засіданні частково визнавав позовні вимоги, в частині стягнення з нього матеріального збитку в розмірі 34639,12 грн., подав до суду відзив, в якому вказав, що дійсно під час дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] виконував свої трудові обов`язки як його працівник, у зв`язку з чим ним було перераховано позивачу суму франшизи в розмірі 2000 грн., яка передбачена договором страхування. Зазначив, що позивачем не надано доказів понесення витрат на евакуацію його автомобіля та здійснення його ремонту, тому зауважив, що сума матеріального збитку має бути зменшена на 20% ПДВ, які враховувались при підрахуванні вартості відновлювального ремонту у звіті. Крім того, вказав, що позивачем понесено витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., натомість він просить стягнути з відповідача 2102 грн. В подальшому, відповідач змінив свою позицію та просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу про те, що відшкодованих страховою компанією коштів, не вистачило для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. У свою чергу сторона позивача ствердила, що пошкоджений транспортний засіб відремонтований власними силами без звернення до спеціалізованих суб`єктів діяльності. Вказувала на те, що жодних доказів на підтвердження вартості проведеного відновлювального ремонту немає однак вказала, що вона становить ту вартість, яка зазначена у звіті. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.06.2020 в м. Києві по вул. Набережно-Рибальській сталася ДТП за участю автомобіля «Ніссан», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «ДАФ», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено транспорті засоби. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20.07.2020 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.11). Для визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан», державний номер [NUMBER] , 16.07.2020 СПД [PERSON] складено звіт №4234 автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 129 247,10 грн., а вартість матеріального збитку складає 70 709,96 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ДАФ», державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СТ «Гарантія» згідно полісу АО №4413801, з лімітом за шкоду майну в розмірі 130 000 грн. та франшизою у розмірі 2000 грн. (а.с.10). З матеріалів справи убачається, що ПрАТ «СТ «Гарантія» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 66 758,56 грн. (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно із п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до ст. 36.6 вказаного вище Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З пояснень позивача убачається, що [PERSON] під час скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки як водій ФО-П [PERSON] , що визнавалося відповідачем в судовому засіданні. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено позивачу 2000 грн. франшизи, передбаченої договором страхування (а.с.22,23). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним понесені витрати на евакуацію його автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, а також його відновлювальний ремонт, здійснення якого також підтвердив у судовому засіданні його представник. Проте будь-які докази, які б підтверджували понесення позивачем вказаних витрат, в матеріалах справи відсутні. Представник позивача вказував на те, що таких доказів немає, оскільки ремонт проводився власними силами. Будь - яких платіжних документів про придбання запасних частин для відновлення пошкодженого транспортного засобу, також не існує. Крім того зазначав, що не може повідомити конкретну вартість проведених відновлювальних робіт. Враховуючи викладене, а також те, що страховою компанією в межах ліміту передбаченого договором страхування було відшкодовано позивачу завдану дорожньо-транспортною пригодою шкоду, при чому відповідачем компенсовано суму франшизи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed