Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 64 565, 23 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позову вказав, що 06.06.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5382196-02-10-01 за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] . 11.08.2019 року на автодорозі М05 Київ - Одеса 89 км. сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] та автомобіля ВАЗ 2101 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На підставі поданої заяви страхувальника та рахунку СТО , 23.08.2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 64 565, 23 грн. На підставі викладеного, ПрАТ «СК «ВУСО» вважає, що у нього виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, оскільки транспортний засіб яким керував відповідач [PERSON] не мав договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.07.2020 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, представник позивача в поданій позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 09 грудня 2020 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що 11.08.2019 року о 19 год. 50 хв. на автодорозі М05 Київ - Одеса 89 км., водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду. В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. За результатами дорожньо - транспортної пригоди на [PERSON] за порушення вимог 2.3б та п. 13.1 ПДР України був складений протокол про адміністративне правопорушення. 06.09.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили16.09.2019 року. Частинами 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті даної ДТП з вини водія [PERSON] був пошкоджений автомобіль маркиHYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки«HYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 64 565, 23 грн. 23.08.2019 року Приватним акціонерним товариством «СК «ВУСО» складений страховий акт № 10017 про виплату ТОВ «ДАРАВТО» страхового відшкодування у розмірі 64 565, 23 грн., згідно рахунку на оплату № 2204 від 14.08.2019 року та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 12.08.2019 року, що підтверджується копією платіного доручення № 22272 від 23.08.2019 року. 30.09.2019 року ТОВ «ДАРАВТО» виконало ремонті роботи автомобіля маркиHYUNDAI TUCSON д.н.з. [NUMBER] та надало акт виконаних робіт № 2922, згідно якого вартість відновлювального ремонту склала 64 565, 23 грн. Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Як вбачається із централізованої бази даних МТСБУ, що станом на день дорожньо - транспортної пригоди, а саме: 11.08.2019 року договір добровільного страхування власників наземних транспортних засобів у автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] був відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ПрАТ «СК «ВУСО» до [PERSON] ґрунтується на вимогах закону, тому для повного відшкодування завданої шкоди із відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 64 565, 23 грн., у межах заявлених позовних вимог і наданих позивачем доказів. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved