Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить Стягнути з відповідача - [PERSON] на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичні витрати, пов'язані з навчанням, а саме - грошові кошти в розмірі 11538,03 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом Національного університету внутрішніх справ № 210 від 30.07.2002 року відповідача [PERSON] було зараховано до складу курсантів Університету. 05 жовтня 2002 року між НУВС та відповідачем було укладена Угода про підготовку фахівців в Університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Наказом ХНУВС № 268 від 23.06.2006 року лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано до ГУМВС України в Харківській області. Наказом ГУМВС України в Харківській області № 252 від 25.10.2007 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. Відповідно до угоди, укладеної між сторонами, відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті. Сума витрат складає 11538,03 гривень. Також, позивач зазначив, що інформація про звільнення [PERSON] надійшла до нього 10.08.2012 року листом ГУМВС України. Представник позивача Дверницький В.Г. у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач надав письмові заперечення, якими зазначив про сплив позовної давності для звернення із позовом, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач посилається на те, що позивач мав можливість дізнатися про звільнення позивача протягом трьох років, оскільки орган внутрішніх справ, де працював відповідач, зобов'язаний інформувати навчальний заклад про звільнення відповідача зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до вимог наказу МВС від 14.05.2007 року № 150. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у нього юридичної особи, додані до позову документи частково неможливо прочитати. Відповідач посилається на те, що зі змісту укладеної між сторонами Угоди про підготовку фахівців в Університеті внутрішніх справ вбачається, що після закінчення навчання у відповідача припиняється обов'язок відшкодувати фактичні витрати, оскільки угода втратила чинність у жовтні 2006 року і нею не передбачено, що вона діє до повного виконання та не передбачено стягнення витрат на навчання у судовому порядку. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Наказом Національного університету внутрішніх справ МВС України від 30.07.2002 року № 210 о/с [PERSON] прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом 1-го курсу факультету № 1 - юридичного національного університету внутрішніх справ з 01 серпня 2002 року з присвоєнням спеціального звання - рядовий міліціонер. 05 жовтня 2002 року між [PERSON] та юридичним Національним університетом внутрішніх справ укладено Угоду про підготовку фахівців в університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Як вбачається з п.п. 2, 3 Угоди від 05 жовтня 2002 року, укладеної між позивачем та відповідачем, останній зобов'язався крім іншого приступити до службової діяльності за місцем розподілу, у разі звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого 3-річого терміну за підставами, передбаченими п. 3 цієї Угоди - відшкодувати МВС України витрати за період навчання. Відповідно до п. 3 Угоди, підставою для відшкодування МВС вартості навчання в разі дострокового розірвання угоди є - Звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням без поважних причин. - Звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, вчинення проступку, не сумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ. Відповідно до п. 9 Угоди, її дія припиняється за згодою Сторін (оформляються протоколом) всі спірні питання між Сторонами вирішуються відповідно до чинного законодавства та в судовому порядку. Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що дія Угоди припинена у 2006 року та що нею не передбачено стягнення фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у судовому порядку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Після закінчення навчання, наказом № 268 о/с від 23.06.2006 року лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Харківській області з 25 липня 2006 року з перебуванням у м. Харкові. Наказом від 25 жовтня 2007 року № 252 о/с лейтенанта міліції, оперуповноваженого ВКР Фрунзенського РВ ГУ [PERSON] було звільнено в запас Збройних сил за ст. 64 п. «Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України за порушення дисципліни з виплатою компенсації за невикористану відпустку. 10 серпня 2012 року на адресу позивача надійшов лист ГУМВС України в Харківській області за № 7/2976 від 07.08.2012 року, яким було повідомлено про звільнення молодих фахівців, які до закінчення трирічного терміну були звільнені з органів внутрішніх справ та зобов'язані відшкодувати витрати, пов'язані з їх утриманням. Пунктом 14 Постанови Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», передбачено, що у разі звільнення молодого фахівця за порушення трудової дисципліни протягом трьох років випускник забов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах. Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку у разі: звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни до спливу трирічного терміну після закінчення навчання, у нього виник обов'язок відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті. Позивачем був зроблений розрахунок на фактичних витрат, пов'язаних із навчанням відповідача в Університеті внутрішніх справ, який включає в себе витрати на комунальні послуги, харчування, грошове забезпечення та складає 11538 гривень 03 копійки. Відповідачем та його представником не заперечувався розмір вказаних витрат. Відповідно до ст.ст. 256 та 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особа, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 261 ЦК України,за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як встановлено ч.3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив застосувати позовну давність. Так, в судовому засіданні встановлено, що зобов'язання відповідача щодо служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання, відповідно до умов угоди про підготовку фахівців в Університеті внутрішніх справ від 05 жовтня 2002 року, припинено 23.06.2009 року. Позивач звернувся до суду із позовом шляхом направлення його поштою 28.03.2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. При цьому позовна заява не містить клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності та зазначення причин, з яких позивач не мав можливості своєчасно отримати в органах МВС інформацію щодо проходження відповідачем служби. При таких обставинах, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності. Питання про розподіл судових витрат, сплачених позивачем при пред'явленні позову до суду, суд вирішує у порядку ст. 88 ЦПК України, а саме - судовий збір у сумі 229,40 гривень відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed