Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся з названим позовом до суду, посилаючись на те, що 15 серпня 2013 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 18500,00 грн. зі строком повернення 20 вересня 2013 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 15 серпня 2013 року. Станом на 10 січня 2014 року сума позики відповідачем не повернута, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі 18500 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 737,96 грн., три відсотки річних у розмірі 170,24 грн., та компенсацію від інфляції у розмірі 203,5 грн., а разом 19611,70 грн., а також судові витрати з оплати судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, а тому, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передачу наймодавцем певної грошової суми. У даному випадку підтвердженням укладання договору позики між сторонами є розписка, з якої вбачається факт отримання відповідачем 18500 грн.( а.с.5). Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішені справи по суті позовних вимог суд враховує, що стороною позивача не надано доказів в частині правомірності та обґрунтованості стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 737,96 грн., тому в цій частині вимоги до задоволення не підлягають. З відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати з сплати судового збору в розмірі 243,60 грн., які підтверджені квитанцією у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial