Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , на користь позивача аліменти на утримання сина, [PERSON] у розмірі 1500, 00 коп. від усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.11.2018 і до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що з відповідачем перебував у шлюбі, який було зареєстровано 08.08.2009 у Комінтернівському відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 304. Від шлюбу має неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року по справі № 2034/2-4014/11 шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає з позивачем та утримує малолітнього [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстраціцю місця проживання особи та актами обстеження житлових умов, розпискою відповідачки про передачу дитини позивачу на виховання. Крім того, відповідачка не надає матеріальної допомоги на дитину. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на малолітнього [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., а також судові витрати по справі зі сплати судового збору у сумі 704 ,80 грн. 17.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 13.11.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.03.2020 у протокольній формі суд ухвалив: враховуючи повторну неявку відповідача, якій було направлена судова повістка, а також відсутність даних щодо поважності причин неявки, розглянути справу у заочному порядку. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Позивач пояснив, що малолітній [PERSON] фактично з двох років мешкає із ним, матір не приймає участь у вихованні і утриманні сина. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзивів на позов суду не подала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до суду не з`явився, до суду надійшов висновок разом із заявою про розгляд справи у відсутності їх представника, при ухваленні рішення просили враховувати інтереси малолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у місті Харків народився [PERSON] , про що в актовому запису за № 159, зробленому 27.02.2010 Комінтернівським ВРАЦС ХМУЮ, свідоцтво про народження серії [NUMBER] батьками новонародженого зазначені: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] (а.с. 14). На час народження дитини батьки перебували у шлюбі зареєстрованому 08.08.2009 у Комінтернівському відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 304 (а.с. 26). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року по справі № 2034/2-4014/11 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 13). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виховання та утримання дитини, що підтверджується актом обстеження матеріальних житлово-побутових умов неповнолітньої дитини, в якому зазначено про те, що будинок [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] у будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] -мешкає фактично, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Будинок складається з чотирьох кімнат, обладнаний сучасною побутовою технікою. У будинку здійснений ремонт, дитина мешкає у одній кімнаті із молодшим братом. У дитини є власне ліжко, шафа, письмовий стіл, шафа з книгами, іграшки, спортивний куточок. У гаражі розміщено дитячі транспортні засоби: велосипед, самокат, роліки. У дитини є все для занять фізичного та духовного розвитку. Вихованням дитини [PERSON] займається батько, Мати до сина не приходила близько 6 років (а.с. 18). Згідно інформації Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 35 ХМР Харківської області [PERSON] навчається у даній школі, навчальну програму засвоює на достатньому рівні. Перевагу надає предметам природничого циклу. Не пропускає заняття без поважних причин. Контроль з боку батька, [PERSON] , з навчанням та вихованням дитини здійснюється систематично. У школі навчанням дитини цікавиться тільки батько. Мати [PERSON] , протягом трьох років навчанням, вихованням, фізичним розвитком [PERSON] не цікавилась, з усними та письмовими заявами не зверталась. Відповіддю на запит адвоката КНП Харківської міської дитячої поліклініки № 1 повідомило, дитина перебуває на обліку в поліклініці з народження до 19.07.2011 та з 04.11.2015 до 14.04.2016, станом здоров`я та забезпеченням його належного догляду до 19.07.2011 опікувались обидва батьки, з 04.11.2015 по 14.04.2016 дитину до поліклініки супроводжував батько [PERSON] , лікуванням дитини також займався батько, з 01.01.2013 по теперішній час мати дитини, [PERSON] з усними та письмовими заявами, запитами щодо надання інформації стосовно до стану здоров`я сина - не зверталась (а.с. 20). Також відповіддю КНП «Харківська міська дитяча поліклініка № 24», що дитина перебуває на обліку в поліклініці з 14.04.2016, дитина перебуває у лікарів-фахівців офтальмолога дитячого і невролога з приводу гіперметрофії середнього ступеню обох очей синдрому малої мозкової дисфункції (а.с. 21). Згідно відповіді КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» № 300 Харківської міської ради» про те, що за період відвідування дитини з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2016 року мати дитини жодного разу не приходила до ДНЗ, не спілкувалася з вихователем, адміністрацією дошкільного закладу, не брала участь у батьківських зборах, святах, не забирала дитину додому, дитину [PERSON] зазвичай супроводжував його батько [PERSON] , він же здійснював і матеріальне забезпечення під час перебування дитини у дошкільному навчальному закладі (а.с. 25). Відповідно до відповіді від 31.10.2018 Основянський ВП ГУНП в Харківській області повідомив, що в період з 01.04.2016 і по теперішній час з будь-якими заявами скаргами про перешкоджання у вихованні (спілкуванні) сина - [PERSON] , його мати [PERSON] - не зверталась (а.с. 23). Як вбачається з довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 28.11.2017 за адресою: [ADDRESS] постійно зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . З Висновку Департаменту Служб у справах дітей ХМР вбачається, що Департаментом служб розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього. З вересня 2012 року малолітній [PERSON] мешкає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . З пояснень батька, [PERSON] довгий час ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями. Тому, представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні свідок [PERSON] дала пояснення про те, що приблизно 8 років перебуває у дружніх стосунках з [PERSON] , Відповідача [PERSON] не знає. Вихідні дні, їхні родини часто проводять разом у будинку [ADDRESS] . Син [PERSON] свою мати не знає і вважає дружину [PERSON] своєю матір`ю. Свідок [PERSON] у суді свідчив про те, що з дитинства має дружні стосунки з [PERSON] , є хрещеним батьком [PERSON] , який мешкає з батьком [PERSON] і його дружиною [PERSON] та спільним сином [PERSON] . [PERSON] знає з моменту її знайомства з [PERSON] . Коли подружжя Каракуця почали жити окремо, [PERSON] деякий час проживав із матір`ю, точніше з бабусею. [PERSON] було не більше 2-х років, коли він став проживати разом із батьком за згодою батьків. [PERSON] , яка дома майже не була, займалася влаштуванням свого життя. Мати [PERSON] жодного разу, навіть по телефону не вітала сина з днем народження. [PERSON] вважає своєю матір`ю теперішню дружину позивача [PERSON] . На теперішній час не відомо, де перебуває відповідач. Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] - її син, приблизно у 2012 році [PERSON] зателефонувала її сину і повідомила, що не може утримувати дитину, що її нікуди діти та запропонувала забрати [PERSON] . Вони з сином поїхали до батьків [PERSON] та забрали [PERSON] , якому було тоді 2 роки. Дитину винесла з речами та документами [PERSON] . З того часу, [PERSON] став проживати спочатку з ними, потім [PERSON] одружився і забрав [PERSON] до себе. Хлопчик вважає другу дружину своєю матір`ю. [PERSON] останній раз бачила свого сина 7 років тому, з того часу ним не цікавиться ніяким чином. Приблизно 5 років тому, необхідна була згода матері на зняття з реєстрації [PERSON] і син її знайшов через сторінку інтернет Фейсбук у Запоріжжі. На даний час, де вона, не відомо. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність достатніми доказами невиконання батьківських обов`язків відповідачкою по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, що має наслідком позбавлення батьків батьківських прав. Частиною 1 ст. 2 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року,№ 789-X11) передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконувала та не виконує. Позивач не чинив відповідачу перешкод у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. Тож поведінка відповідача є свідомим, винним ухиленням від виховання дитини. Через байдужість відповідача до сина, її бездіяльність щодо участі у його вихованні, права дитини суттєво обмежуються. Оскільки деякі права діти можуть здійснювати лише за згоди та сприяння батьків, відсутність такої згоди позбавляє їх можливості реалізувати свої немайнові права. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ніяким чином не утримує свого сина, не надає йому матеріальної допомоги, а тому позивач, захищаючи права малолітнього, належним чином становить питання щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Батьки з метою належного фізичного, духовного та морального розвитку дитини зобов`язані забезпечити її потреби у розмірі не менше визначеного чинним законодавством прожиткового мінімуму. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір прожиткового мінімуму на одну особу дитини від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 01.01.2020 року становить 1779,00 грн. Суд, вважає можливим вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] у сумі 1500, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду сплачено судовий збір, а позов підлягає задоволенню, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved