Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 31 серпня 1996 року Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №97. Від шлюбу маю спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя у подружжя не склалося через що виникають непорозуміння, що у свою чергу привело до відчуження, втрати почуттів кохання та поваги. Між ними шлюбні стосунки припинено з грудня 2015 року та проживають вони окремо. Сумісне господарство не ведеться. Питання про виховання та утримання дитини і розподіл сумісно набутого майна вирішено. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про день, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином під особистий підпис у явочному листі, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 104, 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи підтверджується, що 31 серпня 1996 року Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON], актовий запис №97. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області 26 березня 2008 року, на підставі актового запису №66. Під час розгляду справи позивач надала пояснення, що на даний час вони з відповідачем мешкають окремо, збереження шлюбу є не можливе та буде суперечити її інтересам. Відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, прохав суд надати строк для примирення, зазначивши, що разом сторони не мешкають, однак бажає зберегти сім'ю та відновити сімейні відносини. Відповідно до ст. 111 СК України судом було вжито заходи щодо примирення подружжя і наданий строк для примирення, але у встановлений судом строк сторони до примирення не прийшли. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.ст. 21, 24, 56 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сім'я існує формально, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв'язку з чим шлюб необхідно розірвати. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно дост.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй прізвище, яке змінено у зв'язку з реєстрацією шлюбу, суд відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, задовольняє цю вимогу та залишає останній прізвище, яке набуте нею у зв'язку з реєстрацією шлюбу - «[PERSON]».

Outcome: approved