Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають спільну дитину, 2010 року народження. Однак, одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Остання, на піклувалася про створення нормальних сімейних стосунків, не поважала сімейні цінності, не приймала участі у веденні спільного сімейного бюджету і ведення спільного господарства. Зазначив, що його дружина знялася із реєстрації у Васильківському районі та проживає на тимчасово окупованій території Донецької області. Також, зазначив, що майже рік вони спільно не проживають, а тому вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 27 жовтня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Плесецької сільської ради Васильківського району Київській області, актовий запис № 10 (а.с. 19). За час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із довідки адресно-довідкового підрозділу територіального підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 23.01.2015 року вбачається, що 15.04.2014 року відповідача знято з реєстрації у Київській області за адресою реєстрації позивача, в місто Шахтарськ Донецької області (а.с. 30). Дана обставина тривалого проживання відповідачки окремо від позивача, на переконання суду, свідчить про небажання відповідачки зберегти сім'ю із позивачем та фактично вказує на припинення нею шлюбних відносин із позивачем за її ініціативою. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved