Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про примусове звільнення самовільно зайнятого нежитлового приміщення, мотивуючи позов тим, що між департаментом економіки Чернівецької міської ради та [PERSON] 10.12.1998 року, згідно рішення виконавчого комітету міської ради №580/16 від 24.11.1998 року, було укладено договір оренди гаражу №[ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м. Приміщення передано по акту передання-приймання об`єкта оренди від 30.11.1998 року. Орендований гараж є власністю територіальної громади міста Чернівці на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1999 року. Статтею 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів міський рад відносить власні(самоврядні) повноваження у сфері вирішення питань щодо використання нежитлових приміщень, будинків споруд, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці. Орендодавцями комунальної майна, згідно з п.п. 2 п. 1 ст.287 ГК України, статтею 5 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном, що перебуває у комунальній власності. Рішенням Чернівецької міської ради від 22.12.2018 року №1604 «Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради» департамент економіки Чернівецької міської ради ліквідовано з 28.02.2019 року. Цим ж рішенням міської ради створено департамент розвитку Чернівецької міської ради з 01.03.2019 року. В подальшому рішенням Чернівецької міської ради від 18.02.2019 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради VII скликання від 22.12.2018 року №1604 «Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради» внесено зміни у дату утворення департаменту розвитку міської ради та визначено його утворення з 21.02.2019 року. Також зазначеним рішенням міської ради затверджено положення «Про департамент розвитку Чернівецької міської ради», яким визначено, що Департамент розвитку є правонаступником департаменту економіки під діючим договором оренди приміщень. 30.01.2004 року до договору було укладено додаткову угоду, якою розмір орендної плати визначено у сумі 11,86 з урахуванням ПДВ. 12.08.2004 року було внесено зміни в договір додатковою угодою №1 та визначено розмір орендної плати в сумі 5,58 гривень. 31.01.2005 року внесено зміни та доповнення до договору, яким змінено орендну пласту за метр квадратний в сумі 6,00 гривень. 02.10.2006 року до договору оренди внесено зміни та доповнення,, якими визначено розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції. Однак [INFO] орендар [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.10.2016 року. 28.02.2017 року рішенням виконавчого комітету міської ради №99/5 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо оренди, закріплення приміщення та внесення змін до окремих пунктів рішень виконавчого комітету міської ради, відмовлено у внесенні змін в п.3.2 рішення виконавчого комітету міської ради в частині зміни орендаря, у зв`язку із смертю [PERSON] на [PERSON] який є сином відповідача, користувачам гаражу запропоновано звільнити приміщення. З 2017 року по 2019 рік департаментом ведеться переписка із [PERSON] щодо звільнення гаражу, однак відповідач продовжує користуватись гаражем без відповідного рішення власника чи уповноваженого ним органом. 24.05.2019 року працівниками департаменту було здійснено обстеження приміщення гаража, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Дозволу позивачем на право знаходження у зазначеному приміщенні відповідачу не надавалось. Договір оренди чи користування приміщенням не укладалось, проте те, відповідачу пропонувалось добровільно звільнити приміщення гаражу. Своїми неправомірними діям відповідач порушує вимоги чинного законодавства, чим перешкоджає власнику здійснювати свої права щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном. На підставі вище викладеного, позивач просить суд прийняти рішення про примусове звільнення [PERSON] самовільно зайнятого нежитлового приміщення гаража літ. «Г» розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, уточнила, що нежитлове приміщення гаража насправді під літ. «Д», просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила відмовити у задоволенні позову. Додатково пояснила, що на даний час відсутня інформація яка б підтверджувала факт користування відповідачем гаражем під літ. «Г» розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м., більше того орендар [PERSON] орендував гараж під літ. «Д». Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Рішенням виконавчого комітету міської ради №580/16 від 24.11.1998 року «Про передачу гаражів орендне користування, прийняття у комунальну власність та оформлення права власності на гаражі» було передано гаражі у орендне користування терміном на три роки, а саме гараж під літ. «Д» розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м. було передано безстроково учаснику Великої Вітчизняної війни [PERSON] . На підставі вищевказаного рішення міської ради 10.12.1998 року між Виконкомом Чернівецької міської ради в особі заступника голови Канюка О.Н та [PERSON] було укладено безстроковий договір оренди гаражу №[ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м. Приміщення передано по акту передання-приймання об`єкта оренди від 30.11.1998 року. Орендований гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м. є власністю територіальної громади міста Чернівці, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.11.1999 року. 30.01.2004 року до договору було укладено додаткову угоду, якою розмір орендної плати визначено у сумі 11,86 з урахуванням ПДВ. 12.08.2004 року було внесено зміни в договір додатковою угодою №1 та визначено розмір орендної плати в сумі 5,58 гривень. 31.01.2005 року внесено зміни та доповнення до договору, яким змінено орендну пласту за метр квадратний в сумі 6,00 гривень. 02.10.2006 року до договору оренди внесено зміни та доповнення,, якими визначено розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.10.2016 року. актовий запис №820. [PERSON] 27.10.2016 року звернулась із заявою до директора департаменту економіки, у якій просила внести зніми до договору оренди гаражу№10/36 від 10.12.1998 року, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 18,6 кв.м., а саме замінити орендаря з померлого [PERSON] на його онука [PERSON] .. та просила врахувати той факт, що вона є матірю-героїнею у якої п`ятеро дітей. Рішенням Чернівецької міської ради від 22.12.2018 року №1604 «Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради» департамент економіки Чернівецької міської ради ліквідовано з 28.02.2019 року. Цим ж рішенням міської ради створено департамент розвитку Чернівецької міської ради з 01.03.2019 року. Рішенням Чернівецької міської ради від 18.02.2019 року №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради VII скликання від 22.12.2018 року №1604 «Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради» внесено зміни у дату утворення департаменту розвитку міської ради та визначено його утворення з 21.02.2019 року. Також зазначеним рішенням міської ради затверджено положення «Про департамент розвитку Чернівецької міської ради», яким визначено, що Департамент розвитку є правонаступником департаменту економіки під діючим договором оренди приміщень. 28.02.2017 року рішенням виконавчого комітету міської ради №99/5 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо оренди. Закріплення приміщення та внесення змін до окремих пунктів рішень виконавчого комітету міської ради, відмовлено у внесенні змін в .п.3.2 рішення виконавчого комітету міської ради в частині зміни орендаря, у зв`язку із смертю [PERSON] на [PERSON] який є його сином, користувачам гаражу запропоновано звільнити приміщення. Згідно акту обстеження комісії приміщення (гаражу під. літ. «Г» по [ADDRESS] 26 від 24.05.2019 року встановлено, що зі слів присутніх, які відмовились назвати свої прізвища, даним об`єктом користується [PERSON] , яка є невісткою колишнього орендаря вказаного вище гаража [PERSON] Згідно поверхневого та схематичного плану будівлі під літ. «Д» по [ADDRESS] , даний об`єкт знаходиться на присадибній ділянці будинку №26 , користувачем якого є міська рада. Норми права, та мотиви їх застосування. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. Згідно із ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Згідно зі ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме й нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл та селищ. Згідно зі ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. Згідно ст. 60 ч.ч.1,2,5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Як встановлює ст. 30 ч. 1 п. «а» п.п. 1, 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; 2) облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Доказів на підтвердження того факту, що приміщення гаражу зайняте саме Відповідачем, суду не надано.

Outcome: dismissed