Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] посвідчений 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 12 липня 2015 року померла його мати - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1033 та видане свідоцтво про смерть серії І-СГ № 399955. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно - квартиру № 4 в будинку № 19 на вул. Пустомитівський в м. Львові. 21.07.2015р. він звернувся з заявою про прийняття спадщини, Другою Львівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу 329/2015 та було мене повідомлено про наявність заповіту від 18 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого, за три тижні до своєї смерті, моя мати все своє майно заповідала в рівних частках мені та відповідачу. з 1996 року моя мама проходила лікування в психоневрологічній лікарні з приводу психічного розладу здоровя, в звязку з чим в подальшому до кінця її життя в неї спостерігалося порушення сприйняття, мислення, емоцій, інтелекту та памяті, постійно змінювалося відношення до життя, суспільства та самої себе. [PERSON] не була визнана за час свого життя не дієздатною, проте, в момент вчинення правочину, а саме складання нею заповіту на випадок своєї смерті щодо належних їй прав та обовязків та посвідчення його державним нотаріусом, через стійкий розлад здоровя остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. З наведеного вище, я вважаю, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в момент складання заповіту, а тому необхідно визнати недійсним односторонній правочин яким є заповіт. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснення дав аналогічні наведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив, додатково пояснив, що [PERSON] під час укладення заповіту усвідомлювала свої дії та могла ними керувати, а тому підстав для скасування заповіту не має. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] являється сином [PERSON] /а.с.5/. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 399955 від 13.07.2015 року [PERSON] померла 12 липня 2015 року. /а.с.4/. 18.06.2015 року [PERSON] уклала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], в якому все своє майно заповіла в рівних частинах [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. /а.с.45-59/. В судовому засіданні 01.07.2016 відповідач [PERSON] позов повністю заперечив, вказав, що [PERSON] в останні роки працювала в дитячій столовій, вона була дуже щира людина, яка всім допомагала. На всі свята вона була в нього, в них були дуже теплі стосунки. [PERSON] була свідома, адекватна, знаходилась в нормальному психічному стані. Свідок [PERSON] під час розгляду справи судом пояснив, що часто бував у позивача вдома. З його мамою старався не спілкуватися, вона задавала одні і ті ж питання. Про її стан в день укладання заповіту нічого повідомити не може. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що проживав по сусідству з [PERSON] Приблизно в червні-линні 2015 року зустрів покійну, вона зверталася до нього з претензіями, чому я пристаю до її сина, казала, що я хочу відкупити чи забрати в них квартиру. З її боку 5-6 років йшла якась агресія, за вікно, за криницю приставала до нього. [PERSON] казала, що вона тут господиня, і хоче, щоб він мав справи з нею. Вона говорила, що хоче двохкімнатну квартиру, щоб не жити з сином в однокімнатній квартирі. Каналізації в хаті у неї не було. В запропонував їй зробити каналізацію. [PERSON] поводилась неадекватно, виглядала погано, вражаючий у неї був стан, поведінка насторожувала. Вона була неадекватна, на його думку, вже десять років. Через 1-2 дні він з нею знову зустрівся. Запитав. чи вони будуть щось робити чи ні, на що вона відповіла: «я в тобі не увєрєна. мені то зробить [PERSON].» Більше я і нею не спілкувався, десь через тиждень вона пішла в лікарню, а потім я почув, що [PERSON] померла. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що [PERSON] знав дуже давно. Кожна особа, яка її знала, могла сказати, що в неї з головою не завжди все було чітко в порядку. Стан здоров'я в останні місяці, червень-липень 2015 року в неї був дуже страшний, на неї було страшно дивитись. Обличчя було перекошене, рот не закривався, з рота йшла піна. Вона не пам'ятала, могла одне і те ж повторяти, їй було важко говорити, вона його не впізнавала. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 554 від 12.10.2016 року [PERSON] при складанні та підписанні заповіту 18 червня 2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], страждала стійким хронічним психічним розладом у виді органічного недоумства, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. /а.с.80-82/ Аналізуючи зібрані докази по справі в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, які підтвердили, що [PERSON] тривалий час страждала психічними розладами, враховуючи данні медичної документації, висновок судово психіатричного експерта, суд прийшов до висновку, що неявні усі підстави для визнання заповіту недійсним. Крім цього на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений розмір судового збору.

Outcome: approved