Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати за позивачем право власності на машиномісце [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач уклала угоду із представником відповідача - [PERSON] , відповідно до якої придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] площею 140,4 кв.м., а також машиномісце [ADDRESS] у паркінгу того ж будинку, яке належало продавцю на підставі Свідоцтва про право власності від 12.10.2006 року, а також Інвестиційно договору та Свідоцтва про право власності на квартиру. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що згідно умов Інвестиційного договору та додатків [PERSON] отримала у власність поряд із квартирою [ADDRESS] машиномісце [ADDRESS] , які в подальшому були відчуженні на користь позивача, однак вона не змогла зареєструвати за собою права власності на машиномісце, оскільки не була додержана нотаріальна форма договору на придбання машиномісця [ADDRESS]. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, відповідно до якої позов визнає. Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бульвар» до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 26.02.2007 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] укладено угоду за якою позивач придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] площею 140,4 кв.м., а також машиномісце [ADDRESS] у паркінгу того ж будинку. Вказане майно належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.10.2006 року серія [NUMBER] , а також Інвестиційного договору 9 про дольову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку) [ADDRESS] від 02.12.2003 року з додатковими угодами від 02.12.2003 року № 1,2,3,4, а також Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 12.10.2006 року. Згідно умов зазначеного Інвестиційного договору та додатків, інвестор отримав у власність поряд із квартирою [ADDRESS] машиномісце [ADDRESS] . Стосовно квартири позивачем із представником [PERSON] був укладений договір № 2299, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО, а стосовно машиномісця [ADDRESS] позивачем з представником [PERSON] , був підписаний Акт передачі машиномісця [ADDRESS] , у якому була зазначена балансова вартість придбаного машиномісця. Позивач зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] , але не змогла зареєструвати за собою право власності на машиномісце [ADDRESS] , оскільки сторонами не була додержана нотаріальна форма договору на придбання машиномісця [ADDRESS]. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Стаття 331 ЦК України встановила, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Із аналізу змісту вищевказаних норм випливає, що обов`язковою умовою звернення особи до цивільного суду є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Однак позивач не довів своє право власності на машиномісце № [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі звернення особи до цивільного суду, особа має довести відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, що право або законний інтерес, за захистом якого звернулася ця особа, порушується, не визнається або оспорюється. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд звертає увагу на той факт, що машиномісце [ADDRESS] в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. За таких обставин, судом враховуючи положення статті 331 ЦК України, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, оскільки об`єкт на який позивач просить суд визнати за нею право власності не був зареєстрований в законному порядку попереднім власником норми чинного законодавства унеможливлюють визнання на його права власності за позивачем на підставі рішення суду. Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, а даному випадку нормами чинного законодавства не передбачено визнання права власності на нерухоме майно в якого відсутня державна реєстрація. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed