Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 27.11.2012 у розмірі 25876,64 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 27.11.2012 підписав анкету-заяву, тим самим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. У зв`язку з чим відповідачу було відкрито кредитний рахунок зі встановленням початкового кредитного ліміту та надано у користування кредитну картку. Проте, станом на момент подачі позову, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 11.02.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до суду також не з`явився, однак, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, тому суд, враховуючи неявку відповідача без поважних причин розглянув справу без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Водночас, 03.03.2021 відповідач подав до суду відзив, згідно якого просить відмовити повністю у задоволенні вказаного позову, посилаючись на практику Радомишльського районного суду при розгляді аналогічної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк», а саме на рішення, ухвалене по справі №289/1900/20. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності. 09 березня 2021 року судовий розгляд по справі відкладено з метою надання позивачу можливості надіслати відповідь на відзив, однак представник позивача своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2012 сторони уклали кредитний договір (без номеру), шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У подальшому відповідач отримав кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом збільшився до 17000 грн., а 06.08.2020 кредитний ліміт зменшено до нуля. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 22, 23). Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість відповідача перед банком, яку позивач просить стягнути станом на 30.11.2020 становить 25876,64 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20253,87 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 1377,38 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 4245,39 грн. (а.с. 19-20). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у анкеті-заяві від 02.12.2013 процентна ставка не зазначена, а наданий позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить відомостей, що він підписаний відповідачем (а.с. 21). Водночас, матеріали справи не містять підтверджень, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення Банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наданий позивачем витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказаним спростовуються доводи позову про те, що наявність підпису на анкеті-заяві свідчить про укладення кредитного договору з одночасним узгодженням всіх істотних його умов. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Разом з тим, матеріали справи не містять, а позивач не довів належними та достовірними доказами наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту. Зокрема, із виписки про рух коштів (а.с. 59-73) вбачається, що частина із сплачених відповідачем коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, комісії за обслуговування, страхових платежів, а не тіла кредиту, при тому, що анкета-заява від 27.11.2012 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, комісії за обслуговування та страхових платежів. Тому з врахуванням викладеного, суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки він є неналежним та недостовірним доказом. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту також необхідно відмовити. Водночас, суд вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною у зв`язку із наступним. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Під поняттям позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, вказане поняття - це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» кінцевий термін дії кредитної карти відповідача становить до березня 2021 року включно (а.с. 21). Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як зазначив у своїй правовій позиції Верховний Суд України у справі №6-14цс14 від 19 березня 2014 року та у справі №6-61цс14 від 18 червня 2014 року, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (статті 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, оскільки строк дії кредитної картки, виданої відвідачу за вищевказаним кредитним договором, становить до березня 2021 року включно, суд дійшов висновку, що підстав для застосування загального строку позовної давності не має. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed