Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: - визнати недійсним договір іпотеки 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною 21.03.2017, зареєстрований в реєстрі за N361; - скасувати запис про державну реєстрацію права власності на 33/100 частини домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] , номер запису про право власності 26135053; - визнати за [PERSON] право власності на 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.01.2021 дану справу прийнято до розгляду судом у складі головуючого судді Цитульського В.І. та призначено підготовче засідання на 11.05.2021. 11.05.2021, за клопотанням представника позивача, витребувано докази, підготовче судове засідання відкладено на 21.07.2021. 21.07.2021 представник позивача ознайомився із матеріалами справи. У підготовче судове засідання на 21.07.2021 представник позивача подав заяву, у якій просив проводити підготовче засідання за його відсутності, підготовче засідання закрити та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 21.07.2021 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті на 11.10.2021. У вказане судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву від 11.10.2021 у якій просив судове засідання, призначене на 11.10.2021 по даній справі розглядати без його участі. Вказував, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання, призначення справи до розгляду по суті, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Хоча в другому абзаці вказаної заяви представник вказує, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання, проте у заяві чітко вказано про проведення 11.10.2021 без участі позивача саме судового засідання, а не підготовчого засідання. Також у заяві вказано про підтримання позову та прохання про його задоволення, що також характерно для розгляду справи по суті. Відтак, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача. Відповідач та треті особи були повідомлені про судовий розгляд, а тому, враховуючи строки розгляду справи, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона 21.03.2017 взяла у борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 270 тис. грн. строком на два роки, натомість у договорі визначено строк повернення боргу - 21.09.2017. Також 21.03.2017 укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання позивачем договору кредиту нею передано в іпотеку 33/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Нею виконано боргові зобов`язання повністю. Проте в березні 2020 вона дізналася, що [PERSON] зареєстрував за собою право власності на частину будинку. Зазначає, що передача в іпотеку частини будинку суперечить статям 5, 6 Закону України «Про іпотеку», що в силу положень статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Обставини, встановлені судом. На підставі договору дарування від 05.02.2010 [PERSON] набула право власності на 33/100 частин домоволодіння за [ADDRESS] . Між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики від 21.03.2017, за яким позикодавець передає позичальникові грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути їх до 21.09.2017. Факт отримання грошових коштів у позику в сумі 270 тис.грн., що є співмірним із сумою позики, визначеною договором, підтвердила позивач у позові. Між [PERSON] , як іпотекодержателем та [PERSON] , як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки від 21.03.2017, посвідчений Кретовою Н.Б., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, реєстровий номер 361. Пунктом 1 договору іпотеки визначено, за цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця, згідно договору позики «21/03, укладеного 21.02.2017 між сторонами, але нотаріально не посвідченого на суму 270 000 грн. з обумовленням в основному договорі терміном повернення боргу до 21.09.2017. Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.03.2020 вбачається, що право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 33/100 на підставі договору іпотеки №361. Крім того 29/100 частин вказаного об`єкту нерухомості зареєстровано за [PERSON] , згідно реєстру прав власності на нерухоме майно інші 38/100 за [PERSON] . Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до приписів ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина об`єкту нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом. Згідно ч.2 ст.6 вказаного закону майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно правового висновку, висловленою Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц (касаційне провадження № 61-5085сво18), визнаючи недійсним пункт договору іпотеки, не врахували, що спірним договором іпотеки в іпотеку було передано нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця, і лише та обставина, що положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції від 05 червня 2003 року) не передбачали, що предметом іпотеки не можуть виступати майнові права, не може бути безумовною підставою для визнання недійсним вказаного пункту договору. Разом з тим сам по собі факт того, що на час укладення спірних договорів іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки не може свідчити про його недійсність, оскільки головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори. Так, позивач, виступивши іпотекодавцем майнових прав за спірним договором іпотеки, тим самим надала згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершені будівництвом квартири, яке у майбутньому стане її власністю, не довела наявності порушення свого права. Згідно правового висновку, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №369/9394/13-ц (касаційне провадження №61-4457св18), правильним є висновок апеляційного суду, що наявність формального порушення встановленої законом процедури під час передачі в іпотеку одним із співвласників належної йому частки в майні, що перебуває в спільній власності, не є підставою для визнання недійсним договору в цілому. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Банк, який уклав із співвласниками незавершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна договір іпотеки, є добросовісним іпотеко держателем. Визнання недійсним договору іпотеки, з підстав пред`явленого позову, суперечить захисту інтересів добросовісного іпотекодержателя. Висновки суду. Перш за все суд звертає увагу, що суд імперативно, без будь-яких виключень, обмежений підставами позову, які вказує позивач. Відтак, розглядаючи дану справу суд перевіряє виключно обставини правомірності передання в іпотеку частини майна, до її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. А також суд надає оцінку доводам про повне погашення боргу. Дійсно Закон України «Про іпотеку» не передбачає можливості передачу в іпотеку частини спільного майна. Передбачено можливість передати в іпотеку спільне майно за згодою усіх співвласників, або виділену в натурі частину із спільного майна. Разом із тим, на переконання суду, таке обмеження покликане забезпечити права інших співвласників спільного майна. Передання в іпотеку частини спільного майна є формальним порушенням і такий факт не порушує права іпотекодавця та добровільно обтяжив свою частку. У даному спорі позов заявлено саме іпотекодавцем. [PERSON] , який отримав в іпотеку частину майна є добросовісним іпотекодержателем, а оскарження договору іпотеки іпотекодавцем, після спливу трьох років від дня укладення договору та після спливу майже двох років після звернення стягнення на заставне майно, можна розцінити способом уникнути виконання зобов`язань. Доводи позивача про виконання нею грошового зобов`язання не доведено жодним належним доказом (письмовим доказом, відео - чи аудіозаписом). Враховуючи, що про це не вказано в позовній заяві судом не досліджуються обставини правомірності звернення стягнення на іпотечне майно. Суд вважає за необхідне лише звернути увагу, що серед матеріалів, що подавалися для звернення стягнення на предмет іпотеки наявна претензія [PERSON] від 07.02.2018 про погашення боргу із попередженням про звернення стягнення на майно, на якій вказано про її отримання із проставленням підпису [PERSON] . Із врахуванням наведеного позов не підлягає до задоволення. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір, що сплачений позивачем не відшкодовується. Інших судових витрат не заявлено.

Outcome: dismissed