Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду через свого представника, з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним . 17.08.2017 р., позивач надала суду уточнену позовну заяву про визнання договору дарування квартири недійсним, та вказала, що згідно з Договором дарування квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 652, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] 30 квітня 2013 року між нею, [PERSON], як дарувальником та відповідачем, [PERSON], як обдаровуваним укладено договір дарування квартири [ADDRESS], яка належала позивачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва на право власності, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 19.04.2013 року. Укладаючи зазначений договір, позивачка, насправді мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоровя потребує сторонньої допомоги. Про те, що замість договору довічного утримання, позивачка підписала договір дарування квартири , 10 жовтня 2016 року дізнавшись від [PERSON], яка є головою правління житлового кооперативу «Холодногірський - 8» в будинку якого знаходиться спірна квартира. Позивач по телефону повідомила свою сестру, про те, що замість договору довічного утримання, помилившись до правової природи правочину підписала договір дарування квартири. Прохала її приїхати та допомогти повернути квартиру. Коли приїхала сестра, позивачка разом с сестрою пішли до прокуратури, вважаючи, що відповідач має повернути квартиру, позивач звернулась с заявою до правоохоронних органів, зокрема до Харківської місцевої прокуратури № 1 та в Холодногірський відділ поліції м. Харкова ГУНП в Харківській області. Спірний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 652. В квартирі [PERSON] та [PERSON] позивач проживала до того часу як [PERSON] закінчив ремонт у її квартирі, тобто до її дня народження, 18.06.2013 року. Більше трьох років з моменту укладення спірного договору, позивачка не здогадувалася, що підписала договір дарування квартири, була впевнена, що підписала договір довічного утримання. Усій цей час, з моменту підписання спірного договору, позивачка проживала у [INFO], вважала цю квартиру своєю, оплачувала самостійно комунальні послуги оформляла за цією адресою субсидію, що підтверджується повідомленням про призначення субсидії на житлово комунальні послуги до особової справи № 19512. Іншого житла у відповідачки не має, це підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88377496 від 30 травня 2017 року. На імя позивачки відкрити усі особові рахунки для оплати комунальних послуг. Відповідач ніколи квартирою 87 дому 57 по вул. Іллінської м. Харкова не користувався в неї не зареєстрований і жодного дня не поживав. Це підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих осіб № 67 від 29 травня 2017 року, комунальні послуги за цю квартиру відповідач не сплачував. Укладений договір не відповідав внутрішній волі позивача щодо правової природи й змісту правочину, тобто під час укладення оспорюваного договору дарування мала місце помилка стосовно правової природи правочину та наявні обставини, які зумовлюють визнання договору дарування квартири недійсним. Позивачка не усвідомлювала умови правочину і його правові наслідки. Укладаючи договір дарування квартири, позивачка помилялася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи цього правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга його сторона - відповідач зобовязувався здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до відповідача лише після смерті позивачки. Фактичної передачі квартири не відбулось, ключі від квартири позивачка після укладення спірного договору обдаровуваному - відповідачу не передавала, позивачка продовжує проживати в квартирі та самостійно сплачувати за комунальні послуги. Відповідач не є будь яким родичем позивача, а є сторонньою людиною, яка деякий час, після укладення спірного договору, надавав позивачу матеріальну допомогу, а також приймав участь в ремонті квартири позивача. Зазначений договір порушує права позивачки, яка є пенсіонером, оскільки в силу похилого віку і за станом здоровя, укладаючи з відповідачем договір, позивачка мала на меті відчуження на користь відповідача квартири, яка є його єдиним житлом, лише за умови довічного утримання, і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідках, спірний договір не був би укладений. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що позивач на самому разі могла не розуміти про те, що підписує договір дарування і мала на увазі договір довічного утримання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що про те, що квартира вже не належить позивачу, остання дізналася від неї 10.10.2016 р., коли підготовлюючи документи на переведення кооперативу дома № 57 по вул. Іллінської м. Харкова, головою якого вона є, в ОСББ. Свідок вказала, що отримав правовстановлюючі документи на квартиру № 87, повідомила позивача про те, що квартира 87 належить [PERSON] Позивач [PERSON] була дуже роздратована тим, що замість договору довічного утримання, який вона мала намір підписати, підписала договір дарування. Зі слів [PERSON] знає про те, що позивач не мав наміру дарувати спірну квартиру відповідачу. Відповідач після підписання договору надавав допомогу позивачу, носив останній продукти харчування, покупав ліки, надавав допомогу по домашньому господарству, піклувався за позивачем [PERSON] В спірної квартирі [PERSON] не проживав, комунальні послуги та послуги по утриманню будинку оплачувала [PERSON], так як усі особисті рахунки відкрити на її імя. Знає, що [PERSON] робив у квартирі позивача [PERSON] ремонт, на який гроші надавала [PERSON] Допитаний у судовому засіданні у якості свідка, позивач [PERSON] пояснила, що не мала наміру укладати з відповідачем договору дарування квартири і була впевнена, що укладає з відповідачем договір довічного утримання. Якщо би знала, що підписує договір дарування, ні за що би його не підписала, так як ця квартира їй дорога, вона її придбала з чоловіком, який вже помер, усе життя живе у цієї квартирі, іншого житла не має і ніколи не бажала, щоб за її життя власником квартири був хтось іншій. Після підписання спірного договору проживала у цієї квартирі, самостійно оплачувала комунальні послуги, ключі від квартири відповідачу не передавала, вважала і вважає цю квартиру своєю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги, викладені у позовної заяві, підтримала повністю та просила позов задовольнити. Третя особа надала суду заяву, згідно з якою, просила слухати справу за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). З розяснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6\~листопада 2009 року №\~9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З розяснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6\~листопада 2009 року №\~9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд вважає встановленим факт відсутності волевиявлення позивачки під час укладення нею договору на безоплатну передачу у власність відповідача квартири, яка є його єдиним житлом. Позивачка як особа похилого віку, яка за станом здоровя потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем. Наявність помилки щодо правової природи правочину неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що позивачем доведено порушення права на його вільне волевиявлення, як на учасника правочину, а також на те, що воно не відповідало його внутрішній волі, мала місце помилка щодо правової природи правочину, а захисту підлягає невизнане, оспорюване чи порушене право, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, у звязку із чим є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved