Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Харківська біржа нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просила суд: визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08 січня 1998 року за реєстраційним №3-684, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Харківською біржею нерухомості, зареєстрований Харківським міським бюро технічної інвентаризації №1 08.01.1998 року за реєстрованим № 37258, за яким [PERSON] набула у власність 53/200 частини домоволодіння з надвірними будівлями, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.01.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна №3-684, за яким [PERSON] набула у власність 53/200 частини домоволодіння «А-1», житловою площею 68,9 кв.м., з надвірними будівлями: вбиральні «В», «Ж», погріб «Д», сарай «Е», замощення «І», огорожа №1-6, розташоване на земельній ділянці площею 818 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений на [PERSON] та підписаний від імені продавця (відповідача) брокером брокерської контори № 2 [PERSON] та від імені покупця (позивача) брокером брокерської контори № 3 [PERSON] . Також Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3-684 був підписаний Продавцем(відповідачем) [PERSON] , Покупцем (позивачкою) [PERSON] та президентом Харківської біржі нерухомості [PERSON] 08.01.1998 договір купівлі-продажу нерухомого майна було зареєстровано на біржіреєстраційний № 3-684. Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3-684 був зареєстрований 08 січня 1998року в Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічноїінвентаризації № 1, на праві приватної власності за [PERSON] , та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 37258. На час укладення договору, ні позивач, ні відповідач не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Позивачв судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Третя особа,також не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. \~Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідност.55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При укладанні договору купівлі-продажу від 27.11.1995 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Судом встановлено,\~що згідно\~договору купівлі-продажу\~№ 3-684\~від 08.01.1998\~року [PERSON] \~придбала у[PERSON] 53/200 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12-13) Договір купівлі-продажу був зареєстрований Харківською біржею нерухомості 08.01.1998 року №3-684 та у КП Харківському міському бюро технічної інвентаризації 08.01.1998 року, за реєстровим номером 37258. (а.с.13) Положенням п. 3.2 вищевказаного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно. Цей пункт було включено до договору відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Статтею 15 Закону України «Пре товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Але цей Закон вступив у протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладався сторонами 08 січня 1998 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу №3-684 від 08 січня 1998 року був підписаний сторонами правочину Продавцем: [PERSON] та Покупцем [PERSON] зареєстрований на Харківській біржі нерухомості, реєстраційний №3-684, підписаний Президентом біржі та посвідчений гербовою печаткою. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 2.1 Договору) товар продано за 3980 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят) грн., які продавець отримав до підписання договору. (п.2.3 Договору) При цьому продавець засвідчив, що відчужувана за цим договором нерухомість до цього часу не продана, не подарована, на закладена, у спорах та під арештом не перебуває, та невідчужене іншим способом. (п. 3.1 Договору) Відповідно до п.1. 4 цього Договору правовстановлюючими документами: договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом 5 ХДНК 11.09.1990 р. реєстровий №1-2007. Зареєстрований в БТІ м. Харкова 25.09.1990 р., реєстр. № 37258. Згідно п. 3.3Договору всі витрати, пов`язані зі складанням та реєстрацією цього договору, сплачуються покупцем. Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Отже, оскільки договір купівлі-продажу укладений 08 січня 1998 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, на Харківській біржі нерухомості за реєстровим № 3-684, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР. На підставі викладеного та

Outcome: approved