Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води за період з 01 квітня 2005 року по 01 лютого 2014 року в розмірі 11 357, 82 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги щодо прізвища відповідача [PERSON] В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS]. і являються абонентами КП «Харківські теплові мережі». Особистий рахунок відкрито на ім'я [PERSON], опалювальна площа квартири складає 45,5 кв.м., квартира є приватизованою. За період часу з 01 квітня 2005 року по 01 лютого 2014 року борг відповідачів за опалення та підігрів води складає 11 357, 82 грн. Розрахунок заборгованості виконано за тарифами, затвердженими розпорядженнями облдержадміністрації № 419 від 25.06.2001р., № 19 від 18.01.2002р. та рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради № 987 від 10.10.2003р., № 804 від 04.10.2006р., постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1757 від 14.12.2012р. Представник позивача Василенко А.С., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення в обґрунтування позовних вимог так, як про це зазначено вище в даному рішенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначивши про відсутність законних підстав для задоволення позову. Також представник відповідача просив суд про застосування позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно інформації адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25 липня 2011 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 19 березня 2003 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено що споживач зобов'язаний вчасно, у встановлений термін, оплачувати надані послуги. Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунками. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до засобів обліку води та теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов'язок відповідача, як споживача послуг позивача своєчасно укласти договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно п.8 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідач має право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Це випливає з положень ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов'язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Не підписання сторонами окремого договору не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Зокрема, відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на споживача покладений обов'язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди оформляється квитанцією або іншим документом. Факт оплати споживачами послуг теплопостачання є підтвердження факту існування договірних відносин з відповідачем. Посилання представника відповідача [PERSON] на відсутність договору про надання послуг з теплопостачання як на відсутність у позивача права вимагати стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки КП «ХТМ» в централізованому порядку забезпечує споживачів послугами теплопостачання. Суду не надано доказів того, що позивачем не надавалися відповідачам послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, або відповідачі від цих послуг відмовилися. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до відомості нарахувань та оплат за теплову енергію за період з 01 квітня 2005 року по 01 лютого 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» за опалення та підігрів води в сумі 11 357, 82 грн. Суду не надано доказів того, що відповідачі зверталася зі скаргами на неякісність надання послуг позивачем та із заявами щодо необґрунтованості суми заборгованості, в зв'язку із чим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги КП «ХТМ» частково, суд застосовує позовну давність за вимогою представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 267 ЦПК України позовна давність враховується тільки по заяві однієї зі сторін. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявив про необхідність врахування позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості заявлені позивачем за період з 01 квітня 2005 року по 01 лютого 2014 року. Позов подано до суду 13 березня 2014 року. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Даний спір не відноситься до окремих видів вимог до яких законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, як це передбачено ст. 258 ЦК України. Таким чином, станом на 01 березня 2011 року строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води за вказаний у позові період - сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Із даних, що містяться у відомості нарахувань та оплати за послуги теплопостачання з урахуванням періоду платежу з 01 березня 2011 року по 01 січня 2014 вбачається, що сума нарахувань за опалення та гарячу воду з урахуванням сплати відповідачами за дані комунальні послуги складає 5 754, 88 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при поданні до суду позову судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial