Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з вимогами усунути йому перешкоди в здійсненні права власності на [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації з вказаної адреси відповідачів. В обґрунтування поданого позову посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2012 року. Однак позивачу стало відомо, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які в ній не мешкають та мешкали з часу набуття позивачем права власності на квартиру. Натомість за даними адресного бюро у спірній квартирі ніхто не зареєстрований. Відповідачі є дітьми колишніх власників квартири, перебували на повному державному забезпеченні, та які були всиновлені іноземними громадянами. Позивач сплачує комунальні платежі з урахуванням прописаних у квартирі дітей, чим порушуються права [PERSON] На підставі переліченого просив суд задовольнити його позов. У подальшому позивач змінив свої позовні вимоги, внаслідок чого просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування [ADDRESS], усунувши тим самим перешкоди [PERSON] у користуванні належною йому власністю. В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності у присутності представника позивача, [PERSON], підтримуючи при цьому повністю заявлені позовні вимоги. Представник позивача, який діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримав уточнені [PERSON] позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просив задовольнити позов повністю. Представник Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, а також в інтересах неповнолітніх відповідачів, [PERSON], в судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення вимог [PERSON], вказувала, що на підставі рішення Органу опіки та піклування за [PERSON] та [PERSON] було закріплене право на житлове приміщення [ADDRESS], якого вони не можуть бути позбавлені, оскільки незважаючи на те, що вони були усиновлені, вони залишаються громадянами України, тому можуть повернутись назад до досягнення 18-річного віку, реалізувавши таким чином своє право на користування вказаною квартирою. Додавала, що без згоди органу опіки та піклування не можна було продавати квартиру [ADDRESS], де були прописані неповнолітні діти. На підставі переліченого просила суд в задоволені позову [PERSON] відмовити. Представник Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за його відсутності, врахувавши при ухваленні рішення інтереси неповнолітніх дітей. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, дослідивши матеріали справи, вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом, [PERSON], яку позивач придбав у [PERSON] та [PERSON] за 100 000 грн., зареєструвавши своє право власності на квартиру в Маріупольському БТІ 26 листопада 2012 року. При цьому у вказаному договорі зазначено, що права користування житлом неповнолітніх дітей не порушується (а. с. 5, 6). Також суд встановив, що за особовим рахунком № 202140 на [ADDRESS], наданому житловою організацією 11 квітня 2014 року, вбачається, що у вказаному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що також підтверджується довідкою житлової організації від 9 квітня 2014 року, які однак, починаючи з листопада 2012 року у вказаній квартирі не мешкають, що підтверджується свідченнями сусідів (а. с. 7, 8, 11). Натомість за довідкою від 25 грудня 2012 року ГУ ДМС України в Донецькій області Орджонікідзевського районного відділу в місті Маріуполі вбачається, що [ADDRESS] особи, які б були зареєстровані за вказаною адресою, відсутні, що також підтверджується інформацією на запити суду з ГУ ДМС в Донецькій області, за якими [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані ані в місті Маріуполі, ані в Донецькій області (а. с. 10, 17, 18, 27, 28). При цьому за рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 березня 2003 року № 64/2 було влаштовано неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до дитячого закладу на повне державне забезпечення із закріпленням за дітьми частини житлової площі [ADDRESS] (а. с. 34). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 2 серпня 2005 року, яке набрало законної сили, вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були позбавлені батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 43). За інформацією «Міського дитячого будинку «Центр Опіки» від 6 серпня 2012 року вбачається, що у вказаному закладі з 3 лютого 2003 року по 6 травня 2008 року на повному державному забезпеченні перебували [PERSON] та [PERSON], які були згодом усиновлені (а. с. 9). Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 квітня 2008 року, яке набрало законної сили, вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були усиновлені громадянкою іншої держави, зі зміню прізвища імені та по-батькові усиновлених дітей (а. с. 31-32). Згідно до ч. 1 ст. 232 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. На підставі ч. 3 ст. 232 СК з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена, та усиновлювачем і його родичами за походженням. Відповідно до ч. 4 ст. 232 СК усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. На підставі ст. 76 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам). Відповідно до ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. На підставі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 2 червня 2005 року Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону, тому для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року за дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Враховуючи перелічені норми суд прийшов до висновку, що внаслідок усиновлення малолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO], громадянкою іншої країни, в дітей та усиновлювача виникли взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки. Також суд зазначає, що внаслідок такого усиновлення усиновлювач набув права та обов'язки щодо [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в тому ж обсязі, що їх мали батьки дітей. Таким чином місцем проживання усиновлених дітей є місце проживання їх усиновлювача. На підставі переліченого суд розглядом справи дійшов висновку, що права малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] не порушуються внаслідок задоволення вимог [PERSON] шляхом визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням. При цьому суд зазначає, що згоди органу опіки та піклування не потрібно для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки усиновлювачі дітей набули обов'язок, як батьки, забезпечувати правом на користування належною житловою площею усиновленими особами, що також вбачається зі змісту ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», де зазначено, що за дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, до встановлення над ними опіки, піклування, а оскільки відповідачі наразі не позбавлені батьківського піклування, бо були усиновлені, то необхідність збереження їх права на житло відсутня. Внаслідок цього [PERSON] та [PERSON] набули права на користування житловим приміщенням за місцем мешкання свого усиновлювача, тому посилання представника Органу опіки та піклування на те, що житлова площа залишається закріпленою за відповідачами є помилковим, бо правовий статус дітей змінився. За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд встановив, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у [ADDRESS] чинять перешкоди [PERSON] у володінні належним йому майном. Внаслідок встановлених в судовому засіданні обставин суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], втратили право користування спірним житловим приміщенням внаслідок усиновлення, тому право власності позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод [PERSON] в здійсненні ним права власності на [ADDRESS].

Outcome: approved