Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що за результатами письмового звернення громадянки [PERSON] рішенням Бучанської міської ради № 1957/37-68-У від 29.07.2010 «Про затвердження [PERSON]М проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул..Володимира Винниченка,2 в м. Буча», [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення [PERSON]М видано державний акт серії ЯЛ № 359035 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:059:0193, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON]М шляхом подачі клопотання, передбаченого ст. 118 ЗК України висловив бажання щодо набуття земельних ділянок у власність, а Бучанська міська рада від імені територіальної громади міста Буча надала згоду на передачу земельних ділянок безоплатно у власність вказаному громадянину (безоплатна приватизація земельних ділянок). Між [PERSON]М та Бучанською міською радою був укладений правочин із безоплатної передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Буча по вул. Володимира Винниченка,2, оскільки [PERSON] вчинила необхідні дії, спрямовані на набуття права на земельну ділянку, які передбачені ст. 118 ЗК У країни, а Бучанська міська рада, в свою чергу, надала згоду на передачу земельної ділянки у власність, внаслідок чого у [PERSON]М виникло право власності на земельну ділянку в м. Буча по вул. Володимира Винниченко,2. Проте, правомірність виконання даного правочину ставиться під сумнів громадянином [PERSON], який неодноразово у своїх листах, заявах та інших зверненнях до органів державної влади та місцевого самоврядування, а також інших посадових осіб заявляв, що земельні ділянки в м. Бучі, в тому числі і вказана, оформлялись на «підставних осіб», тобто що від імені відповідача - 1 та з використанням його анкетних даних інша фізична особа підробила офіційні документи та неправомірно заволоділа земельною ділянкою територіальної громади м. Буча. При цьому, на думку [PERSON], ця невідома особа нібито перебувала у зловмисній домовленості з депутатами Бучанської міської ради та її посадовими особами, а відтак правочин має ознаки фіктивності. Так, в листі, спрямованому на адресу Голови Комітету ВР України та питань запобігання і протидії корупції [PERSON] від 05.05.2016 року, [PERSON] зазначає наступне: «....пролетарій Калєтнік став прямим спадкоємцем на правах власності «Бучанського Межигіря №1» пл. 14 га в межах земель [PERSON] фонду та «Бучанського Межигіря № 2» пл. 12 га в межах земель НАУ, які були оформлені шляхом корупційних схем через підставних осіб та загородив їх парканом 10-ти метрової висоти. Звертаю Вашу увагу, що в оформленні земельних ділянок були задіяні сотні підставних осіб, яким за паспортні дані платили по 100 доларів та яких як баранів грузили в автобуси та звозили до «чорного» нотаріуса для переоформлення земельних ділянок Наголошую, що реалізувати корупційні схеми в таких масштабах без прямої участі посадових осіб Бучанської міської ради було б не можливо…..» Окрім цього, в інтервю виданню «Україна Молода» від 10.09.2014 року [PERSON] зазначив наступне: 1) «Як бачите, у позовній заяві відповідачами зазначено не лише Бучанську міськраду, а й півтори сотні підставних осіб, на яких оформлялася земля »; 2) «Людей і їх дані працівники апарату Бучанської міської ради просто використали «всліпу»; 3) «За моїми даними, замість них ці заяви, використовуючи дані людей, писали працівники апарату міськради, тобто посадові особи займались фальсифікацією». Тобто,[PERSON] ставиться під сумнів процедура передачі земельної ділянки у власність гр. [PERSON] Виходячи зі змісту письмових документів, підписаних [PERSON], на його думку органів мав місце або правочин, вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною (ст. 232 ЦК України), або фіктивний правочин (ст. 234 ЦК України). Однак, Бучанська міська рада як сторона правочину стверджує, що з її сторони правочин відповідав вимогам ст. 203 ЦК України і був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Оспорення [PERSON] факту належного виконання умов правочину і передачі земельної ділянки у власність відповідачу, а також твердження про вчинення неправомірних дій з виділення земельних ділянок внаслідок зловмисної домовленості депутатів Бучанської міської ради. її посадових осіб завдає шкоди діловій репутації Бучанської міської ради шляхом створення в уявленні суспільства образу порушників закону, що заволодівають земельними ресурсами територіальної громади в корисливих цілях з метою особистого збагачення. Позивач просить визнати правочин з безоплатної передачі Бучанською міською радою земельних ділянок комунальної власності, за адресою: м. Буча, вул. Володимира Винниченко,2 громадянці [PERSON] у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га. належним чином виконаним зі сторони Бучанської міської ради. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON]М у судове засідання не з»явилась,про день та час розгляду справи повідомлена належним чином ,причину неявки суду не повідомила,заяву про відкладення розгляду справи не подала,не подала відзив на позовну заяву,у зв»язку з чим суд відповідно до ст..280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3-я особа [PERSON] у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Кабінету Міністрів України [PERSON]А у судовому засіданні заперечував проти позову,поскільки вважає позов надуманим та безпідставним. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі ,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до\~ч 2,3\~ст.\~12\~ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України «\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 4 ст.82 ЦПК України «Обставини,встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі сторони або особа,щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом». У судовому\~засіданні встановлено,що рішенням Бучанської міської ради № 1957/37-68-У від 29.07.2010 «Про затвердження [PERSON]М проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул..Володимира Винниченка,2 в м. Буча», [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення [PERSON]М видано державний акт серії ЯЛ № 359035 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:059:0193, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. \~ \~ Як\~уже зазначалось\~раніше,відповідно\~до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Однак,зі змісту позовної заяви не вбачається,у чому саме полягає порушення прав позивача,який спір існує між позивачем та відповідачем [PERSON]М,у чому саме полягає даний спір. Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав і цивільних обовязків. Відповідно до них цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є обєкти права інтелектуальної власності, завдання майнової(матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд . Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковими для неї. Виконання цивільного обовязку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом . Відповідно до ст..2 ЦПК України «Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави». Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. В даному випадку Бучанська міська рада звернулась з позовом про визнання права за допомогою суміжних способів захисту цивільного права, що не вносять змін до існуючих правовідносин. Існують особливості щодо захисту особистих немайнових прав, визначені ст. 275 ЦК, за якою захист цих прав здійснюється способами, встановленими гл. З ЦК України і може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило порушення. Позов про захист права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Поскільки право власності на земельну ділянку перейшло до відповідача, відповідно лише останнього є право звернення до суду щодо захисту свого права власності. Згідно ст..13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свод «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.» У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Тобто,у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Зі змісту позовної заяви вбачається, що як у позивача так і у відповідача відсутні будь які спірні правовідносини які передбачені Цивільним Кодексом України, або можуть виникнути зі звичаїв ділового обороту. У позовній заяві позивач посилається на ті обставини,що 3-я особа [PERSON] В ставить під сумнів процедуру передачі земельної ділянки у власність [PERSON]М,звертаючись із листами до відповідних установ та засобів масової інформації. Однак,будь-яких вимог до [PERSON] В позивачем по справі не заявлено.У зв»язку з чим суд вважає позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини,суд вважає позов безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення. На підставі ст. 203,215 ЦК України,

Outcome: dismissed