Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якого просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на частину квартири [ADDRESS] (надалі - квартира). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON], яким за життя було складено заповіт на ім'я позивача, про що позивача було повідомлено листом Першої Київської державної нотаріальної контори від 12 жовтня 2011 року за № 8065/02-14. Відповідно до вказано заповіту [PERSON] заповів позивачу належну йому на праві власності частину квартири. У серпні 2013 року позивач звернулась до Першої Київської Державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частину квартиру. Однак, листом Першої Київської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2013 року за № 7024/02-14 позивачу було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину спадкової квартири. Також, у даному листі було зазначено, що крім позивача є і інші спадкоємці за законом та власник особового рахунку квартири - [PERSON] та [PERSON] Враховуючи зазначене, позивач неодноразово зверталась до відповідачів щодо вирішення питання документального оформлення частин спадкового майна. Проте, всі ці звернення були проігноровані відповідачами. На підставі викладеного, позивач вважає, що оскільки відповідачі своїми діями фактично не визнають її спадкоємцем за заповітом на частину квартири та порушують її право на спадщину, позивач просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON] - 2/3 частини квартири в рівних долях; [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині квартири, про що свідчить інформаційна довідка Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 30 грудня 2013 року № 63784 (а.с. 71). Так, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 26 квітня 2011 року (а.с. 27). Разом з тим, 08 вересня 2010 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого на випадок його смерті належну йому на праві приватної власності частину квартири, заповів - [PERSON] (а.с. 49). Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мотицьким І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 6-1251. Разом з тим, відповідно до Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], у зв'язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 54). Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Також, положеннями ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, 21 жовтня 2011 року позивачем було подано заяву до Першої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 46), тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК України. Також, 16 серпня 2013 року позивачем було подано відповідну заяву до Першої Київської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом (а.с. 52). Проте, в той же день - 16 серпня 2013 року завідувачем Першої Київської державної нотаріальної контори Цопіним Л.О. було повідомлено позивача, що видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, після померлого [INFO] [PERSON], на частину квартири неможливо, так як позивачем не надано правовстановлюючі документи на частину квартири. Також, позивачу було рекомендовано для визнання за ним права власності звернутись до суду (а.с. 56). Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. При цьому, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого.2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Також слід зазначити, що відповідно до п. 4.18 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як встановлено судом, позивач не проживав разом зі спадкоємцем та не мав доступу до правовстановлюючих документів на частину квартири, яку він отримав у спадщину. У зв'язку з чим позивач після прийняття спадщини неодноразово звертався до відповідачів з проханням надати йому необхідні документи для вирішення питання щодо отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Однак, дані прохання залишились без належної уваги відповідачів. Крім того, як встановлено судом, на час набуття [PERSON] права власності на частину квартири, чинним на той час законодавством не вимагалась реєстрація нерухомості у Державному реєстрі прав власності. Таким чином, нотаріус не має можливості виготовити витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того потребує вищезазначений Порядок, а позивач в свою чергу не має правових підстав зареєструвати право власності на частину квартири, яка належала спадкодавцю, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки таким правом наділенні лише безпосередні власники нерухомого майна. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 182, 1223, 1268-1270 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: approved