Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 138412,16 грн., також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 05.07.2019р. по 23.08.2019р. в сумі 18099,36 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, 04.07.2019р. звільнився із займаної посади за власним бажанням. 04.07.2019р. відповідачем було видано розрахунок сум, що підлягають виплаті при звільненні в розмірі 138412,16 грн., однак вказана грошова сума виплачена не була, незважаючи на те, що в день звільнення перебував на роботі та отримав трудову книжку. Тому просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 138412,16 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку з 05.07.2019р. по 23.08.2019р. в сумі 18099,36 грн. У підтвердження вимог покликається на документи про трудові відносини, розрахунок заборгованості та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позовних вимог. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав по наведеним вище мотивам, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення, проти чого позивач не заперечив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді інженера-програміста, що підтверджується долученою до справи копією трудової книжки (а.с. 8). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноважений ним орган зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З долученого до матеріалів справи розрахунку при звільненні вбачається що [PERSON] належить всього до виплати при звільененні 138412,16 грн. (а.с. 5) Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, належна при звільненні заробітна плата позивачу відповідачем ТзОВ «Маркет-Матс» не виплачена і на момент подання позову. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р. нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-79цс14 роз`яснив, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд приймає до уваги представлений позивачем розрахунок заробітної плати, а також розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з 05.07.2019р. по 23.08.2019р. в сумі 18099,36 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги підставними і ухвалює про стягнення з відповідача суми заборгованості по заробітній платі в сумі 138412,16 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку з 05.07.2019р. по 23.08.2019р. в сумі 18099,36 грн. При цьому у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. Також, згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, що становить 9049, 68 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved