Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 12655 грн. заборгованості за договором позики, 379 грн. 65 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми. Свої вимоги мотивує тим, що у 2013 році між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 4000 грн., що складало на той час 500 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.01.2014. Всупереч умовам договору відповідач грошей не повернув. Оскільки на час звернення до суду 500 доларів США еквівалентно 12655 грн., тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача в судовому порядку. Крім цього, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача також 3% річних від простроченої суми за час прострочення останнім виконання свого грошового зобов'язання. В судовому засіданні позивач пояснив що займався підприємницькою діяльністю та постачав батьку відповідача каміння. В останнього виник перед позивачем борг на суму 19000 грн., частину якого в сумі 10000 грн. він повернув 06.01.2013, а частину повернув камінням на суму 5000 грн. Станом на листопад 2013 року залишалась заборгованість на суму 4000 грн., що еквівалентно 500 доларам США, які відповідач зобов'язався повернути позивачу до 01.04.2014, у зв'язку з чим написав розписку. Разом з тим, на даний час заборгованість залишається непогашеною, тому просив стягнути таку з відповідача, а також 3% річних від простроченої суми за час прострочення останнім виконання свого грошового зобов'язання. Крім цього, просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, що становлять 551 грн. 20 коп. судового збору та 949 грн. 50 коп. витрат на пальне, що пов'язані з явкою позивача до суду. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що його батько дійсно був винен позивачу 19000 грн., однак 15000 грн. повернув. Повертати решту заборгованості на суму 4000 грн. зобов'язання не було, оскільки позивач до 01.01.2014 мав забрати плити на вказану суму як некондиційні, про що написав розписку. В задоволенні позову просив відмовити. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії розписки (а.с.5), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] отримав від позивача 4000 грн., які зобов'язався повернути до 01.04.2014. Вказана сума рівна 500 доларам США. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з позовної заяви відповідач у встановлений договором строк зобов'язання не виконав, гроші не повернув, чим порушив майнові права позивача, а тому суд приходить до висновку, що такі підлягають відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. основного боргу. При цьому, суд вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 12655 грн., що є еквівалентом 500 доларів США згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день пред'явлення позову, оскільки відповідно до вимог ст.ст.1046, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Як вбачається з копії розписки відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі саме 4000 гривень, а не 500 доларів США, тому підстави для стягнення з відповідача еквіваленту 500 доларам США згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день пред'явлення позову, відсутні. Зазначення у розписці, що 4000 грн., які [PERSON] зобов'язався повернути до 01.04.2015, рівно 500 доларам США, не свідчить про виникнення у відповідача обов'язку повернути грошові кошти в еквіваленті до вказаної суми в іноземній валюті. Крім цього, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки строк виконання зобов'язання [PERSON] настав 31.03.2014, однак таке на даний час останнім так і не виконано, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми. Разом з тим, такі слід розраховувати з суми основного боргу, що стягнено судом у розмірі 4000 грн., а не 12655 грн. як про це просить позивач. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 01.04.2014 по 12.10.2016 в сумі 304 грн. 44 коп. (4000 грн.*3*926днів/365/100), а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Задовольняючи позов у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені (а.с.7) судові витрати, що становлять 551 грн. 20 коп. судового збору за звернення до суду із позовною заявою. Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача 949 грн. 50 коп. витрат на пальне, що пов'язані з явкою позивача до суду, оскільки відповідно до ч.ч.1, 2 ст.85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною лише добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять, а не витрати на пальне на дорогу до іншого населеного пункту.

Outcome: partial