Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , якою просить здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по Ѕ частині за кожним на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 61,9 кв.м. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1574, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За спільною згодою подружжя після реєстрації шлюбу прізвище дружини було визначено як [PERSON] , а чоловіка - [PERSON] . В період шлюбу 20 січня 2018 року позивач та відповідач за спільні кошти та спільними зусиллями придбали у спільну сумісну власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 61,9 кв.м. [PERSON] не заперечував і дав згоду своїй дружині [PERSON] купити вказану квартиру за спільні кошти у спільну сумісну власність. Згода чоловіка [PERSON] - [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу, а саме купівлю вказаної вище квартири, висловлена у відповідній заяві, справжність підпису на якій засвідчено 20 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г. та зареєстровано В реєстрі за № 297. 20 січня 2018 року між відповідачем та продавцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вказаної вище квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 298. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року у справі № 645/3612/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1574, було розірвано. Оскільки квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була придбана позивачем із відповідачем в період шлюбу за спільні кошти в інтересах їхньої сім`ї задля спільного проживання в ній, цей об`єкт нерухомості є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] , та позивач має право на визначення за ним 1/2 частки квартири, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає своє право порушеним, у зв`язку з чим вимушений звернутись за захистом своїх прав до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просила суд визнати за ним та відповідачем по 1/2 частини вказаного домоволодіння та розглянути справу у його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу в її відсутність. Відповідно до ч. 3 ст.\~200, ч. 4 ст.\~206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року у справі № 645/3612/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1574, розірвано. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 20.01.2018, засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 298, [PERSON] купила квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 61,9 кв.м. Згода [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу, а вказаної вище квартири, висловлена у відповідній заяві, справжність підпису на якій засвідчено 20 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Шуть О. Г. та зареєстровано В реєстрі за № 297 Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що відповідає вимогам\~ст. 61 СК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Майно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти. Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, приймаючи до уваги позицію сторін, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, враховуючи набуття [PERSON] права власності в порядку поділу майна подружжя, слід вважати, що за нею залишається право власності на 1/2 частину цієї ж квартири за вищевказаною адресою. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. На підставі ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст. 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1\~4\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно з вимогами ч. 2\~ст. 206 ЦПК України\~суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів,

Outcome: approved