Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 36\~897 грн. 39 коп., а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 липня 2012 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2012 року, згідно якої відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача в момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «Просто-Страхування» на підставі полісу АВ/7948523 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля «Форд-Фієста», державний номерний знак [NUMBER], страховою компанією було виплачено страхове відшкодування. Оскільки, відповідач керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом і відповідної категорії, а також після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, тому позивач в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати повязані з виплатою страхового відшкодування. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, однак в звязку з тяжким матеріальним становищем не має можливості відшкодувати вказані витрати, є інвалідом 3 групи, має на утриманні малолітню дитину та стару матір, яка потребує стороннього догляду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 30 липня 2012 року [PERSON], приблизно о 13-30 годині в м. Мелітополі на пр. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ-2102, реєстраційний номер [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Форд-Фієста», реєстраційний номер [NUMBER], що рухався попереду та належить [PERSON], після чого залишив місце ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2012 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, під час якої було пошкоджено автомобіль [PERSON], визнано відповідача та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.\~122-4,124 КУпАП\~і накладено штраф в розмірі 425 грн. 00 коп. /а.с.17,18/. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7948523 від 25 липня 2012 року, власник автомобілю ВАЗ 2102 реєстраційний номер, 30983КЕ, - відповідач уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «ПРОСТО-страхування». Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну встановлений у розмірі 50 000 грн., за шкоду життю і здоров'ю - 100 000 грн., франшиза - 510 грн. Строк дії договору з 25 липня 2012 року до 24 липня 2013 року /а.с.6/. 01 серпня 2012 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, оскільки її транспортний засіб було пошкоджено /а.с.12,13/. Відповідно до Звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 3574/4122 від 13 серпня 2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд-Фієста», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] вартість матеріальної шкоди з урахуванням зносу складав 37\~407 грн. 39 коп. /а.с.20-36/. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року з позивача було стягнуто страхове відшкодування в розмірі 36\~897 грн. 39 коп. за вирахуванням франшизи 510 грн. 00 коп., та відповідно до платіжного доручення № 8244 від 15 травня 2014 року позивачем було перераховано на користь [PERSON] в тому числі і страхове відшкодування в розмірі 36\~897 грн. 39 коп. /а.с.5, 47-52/. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ч. 1 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зокрема п. 38.1.1. п. 38.1. страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії та якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Під час судового розгляду встановлено та підтверджено допустимими та належними доказами, що відповідач керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом і відповідної категорії /а.с.19/, а також після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди /а.с.17,18/. Отже, позивач має право на відшкодування шкоди з відповідача у розмірі 36\~897 грн. 39 коп. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved