Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № R53113320729В від 23 серпня 2012 року в розмірі 41 088,94 гривень, з яких 32 438,8 гривень заборгованість по тілу кредиту, 8 650,14 гривень заборгованість по відсоткам. Позов мотивує тим, що між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R53113320729В від 23 серпня 2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 38 500 гривень, з кінцевим строком погашення до 23 серпня 2015 року, зі сплатою 29,5 % річних. 14 березня 2014 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення вимоги № 140314нв, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги по вказаному кредитному договору. Своїх договірних зобовязань відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість. Звернення з приводу погашення заборгованості до відповідача, були ним проігноровані. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір його заборгованості. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 512, 525, 526, 543, 554, 599, 612, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 5 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи тричі відкладався з причин неявки в судове засідання представника позивача та відповідача. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 27 березня 2018 року в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила його задовольнити. Відповідач в судові засідання 20 лютого 2018 року, 12, 30 березня 2018 року та 17 травня 2018 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечила. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № R53113320729В (а.с. 12-20), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 38 500 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 21402 від 23 серпня 2012 року (а.с.10), з кінцевим строком погашення до 23 серпня 2015 року, зі сплатою 29,5 % річних. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. 14 березня 2014 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення вимоги № 14031нв, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги по вказаному кредитному договору (а.с. 21-26). Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення кредитної заборгованості від 20 грудня 2012 року (а.с. 30), однак така відповідачем було проігнорована. Взятих на себе зобовязань відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № R53113320729В від 23 серпня 2012 року в розмірі 41 088,94 гривень, з яких 32 438,8 гривень заборгованість по тілу кредиту, 8 650,14 гривень заборгованість по відсоткам, що стверджується розрахунком заборгованості по кредиту станом на 30 листопада 2017 року (а.с. 29). Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № R53113320729В від 23 серпня 2012 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобовязань. У звязку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути 41 088,94 гривень. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 600 гривень судового збору.

Outcome: approved