Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 72 651(сімдесят дві тисячі шістсот п'ятдесят одна) грн. 63 коп. та судовий збір в сумі 726 (сімсот двадцять шість) грн. 52 коп. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що у зв'язку із неправомірними діями відповідача, які сталися внаслідок ДТП, його майну (автомобілю) завдана матеріальна шкода в сумі 122 141,63 грн. У зв'язку із сплатою страховиком страхового відшкодування в сумі 49 490 грн., просить стягнути різницю в сумі 72 651,63 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовну заяву підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини, просили вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача та його довіритель проти задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що відсутнє судове рішення, яким би встановлювалась вина відповідача. Вказані обставини унеможливлюють стягнення з відповідача збитків. Судом неодноразово сторонам роз'яснювалось право на заявлення клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи, разом з тим, зазначеним правом сторони не скористалися, клопотання про призначення судом такої експертизи не порушували. Вислухавши осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи з урахуванням меж заявлених позовних вимог, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Відповідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.п. 4, 7, 14, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. (п. 4) Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). (п. 7) При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). (п. 14) При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). (п. 16) Судом встановлено, що 23.07.2012 року на дорозі Київ - Чоп о 12 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н [NUMBER], не надав переваги у русі автомобілю «Мерседес», д/н [NUMBER], що належить [PERSON], в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода та автомобіль «Мерседес», д/н [NUMBER], отримав пошкодження. Згідно довідки ВДАІ Житомирського РВ УМВС України від 05.03.2013р. встановлено, що 23.07.2012 року о 12 год 50 хв [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н [NUMBER], не надав переваги у русі автомобілю «Мерседес», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, винним в скоєнні ДТП в результаті порушення правил проїзду перехресть є водій [PERSON] Згідно постанови Богунського районного суду м. Житомира від 07.11.2012 року у справі №3-4107/12 провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку із спливом строку притягнення до відповідальності. У відповідності із протоколом про адміністративне правопорушення від 24.09.2013 р. [PERSON] погодився із вчиненим ним адміністративним правопорушенням, про що свідчить його особистий підпис на протоколі. Згідно письмових пояснень сторін та свідка [PERSON], оригінали яких містяться в матеріалах адміністративної справи №3-4107/12, винуватцем ДТП є [PERSON], який керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н [NUMBER], знаходячись на другорядній дорозі, не надав переваги у русі автомобілю «Мерседес» на головній дорозі. Судом відхиляються твердження відповідача та його представника про неможливість задоволення позову у зв'язку із відсутністю судового рішення, яким би встановлювалась вина відповідача, оскільки провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку із спливом строку притягнення до відповідальності, що не є реабілітуючою особу обставиною. У судовому засіданні представник відповідача повідомив, що постанова Богунського районного суду м. Житомира від 07.11.2012 року у справі №3-4107/12 його довірителем до апеляційної інстанції у зв'язку із відсутністю складу правопорушення не оскаржувалась. Не оскаржувались також в порядку КАС України неправомірні, на думку відповідача, дії працівника ДАЇ по складанню протоколу про адміністративне правопорушення від 24.09.2013 р. Клопотання про призначення судової авто-технічної експертизи відповідачем не заявлялося. Доказів дії непереборної сили або умислу потерпілого при ДТП відповідачем суду також не надано. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» за Полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/2344817 від 05.12.2011р., згідно якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого складає 50 000,00 грн., франшиза становить 510,00 грн. Страхова компанія частково відшкодувала позивачу матеріальну шкоду, в межах ліміту відповідальності, в сумі 49 490,00 грн., з розрахунку 50 000 - 510 = 49 490 грн. Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження №17959 від 23.08.2012 року, виданого ПП «ЕК «Укравтоекспертиза», вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Мерседес», д/н [NUMBER], становить 122 141,63 грн. Зауважень з приводу оціненої ПП «ЕК «Укравтоекспертиза» суми збитку від відповідача не надходило. Отже, різниця у понесених збитках сладає 72 651,63 грн. = 122 141,63 грн. - 49 490 грн. Враховуючи положення п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зокрема, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. За таких обставин, дослідивши у сукупності надані сторонами докази, суд прийшов висновку про задоволенню позову повністю.

Outcome: approved