Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з нього 44669,49 грн. матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобілю внаслідок ДТП та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.05.2015 року на перехресті бул. Вернадського вул. Депутатської, в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Шкода», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», позивач звернувся за відшкодуванням шкоди до страховика. Разом з тим, у встановленому законодавством порядку та строки, страхове відшкодування позивачу виплачено не було, у звязку з тим, що 30.04.2015 року на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг було анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Україна» на провадження страхової діяльності у формі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди та на момент подання позивачем заяви до страхової компанії, ПрАТ «СК «Україна» була позбавлена ліцензії на здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно висновку експертизи, проведеної КНДІСЕ, вартість спричиненої шкоди становить 44104,08 грн. В добровільному порядку відповідач [PERSON] відшкодував лише франшизу в сумі 1000,00 грн., з урахуванням чого позивач просив позов задовольнити. Представник позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 15.05.2015 року приблизно о 10.00 год. В м. Києві на перехресті бул. Вернадського вул. Депутатська, [PERSON] керуючи автомобілем «Шкода», д.н. [NUMBER], на перехресті нерівнозначних доріг, рухався по другорядній дорозі та не надав дорогу автомобілю, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н. [NUMBER], під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425,00 грн. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Шкода», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що цивільно правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у ПрАТ «СК «Україна». Внаслідок ДТП автомобілю позивача «Фольксваген», д.н. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Позивачем повідомлено ПрАТ «СК «Україна» про страхову подію. Заяву про виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи були подані позивачем до ПрАТ «СК «Україна» 18.05.2015 року. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 36.2 цього ж закону, передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня погодження майнових вимог зобовязаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, граничний строк для прийняття відповідного рішення та здійснення виплати згідно із цією нормою складає 90 днів. Однак, жодних дій по виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Україна» не здійснив. Згідно висновку КНДІСЕ №8663/15-54 від 11.06.2015 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Фольксваген», д.н. [NUMBER], внаслідок ДТП, на момент проведення експертизи, складає 44104,08 грн. Окрім розміру реальних збитків для відновлення свого порушеного права позивачем було понесено додаткові витрати, а саме за проведення авто товарознавчого дослідження позивачем було сплачено 1105,92 грн.; за послуги банку було сплачено 22,12 грн.; за підготовку рахунку СТО сплачено 234,42 грн.; за відправлення телеграми сплачено 192,95 грн. Всього позивачем було понесено збитків на 45659,49 грн. Встановлено, що в добровільному порядку відповідачем відшкодовано франшизу в сумі 1000,00 грн., яка не покривається страховим відшкодування. Позивач просив стягнути з [PERSON] 44659,49 грн. матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобілю внаслідок ДТП, на що слід зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування. Встановлено, що 30.04.2015 року на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг №905, було анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Україна» на провадження страхової діяльності у формі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Отже, в момент дорожньо-транспортної пригоди та подання заяви про виплату страхового відшкодування, страхова компанія ПрАТ «СК «Україна» була позбавлена ліцензії на здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2 ст. 528 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання обовязку боржника іншою особою цей обовязок боржник повинен виконати сам. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК України, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобовязанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути предявлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Входячи з викладеного, та враховуючи те, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження про анулювання (відкликання) ліцензії ПрАТ «СК «Україна» на провадження страхової діяльності, збитки позивача мають відшкодуватись особою, яка її завдала, а саме відповідачем [PERSON] Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 44659,49 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору 487,20 грн.

Outcome: approved