Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради, в якому просив встановити факт проживання за певною адресою у певний проміжок часу та встановлення факту невикористання житлових чеків В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він згідно з рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 210 від 25.05.2021р. «Про зміну договору найму жилого приміщення», є наймачем квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 26,73 м2. З питання оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , звернувся до Центру надання адміністративних послуг м. Маріуполь. У липні 2021р. отримав лист від управління міського майна департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, у якому позивачу було повідомлено про те, що департамент не має можливості здійснити передачу жилого приміщення у приватну власність у зв`язку із відсутністю інформації щодо реєстрації його місця проживання за період з 01.01.1993р. по 07.07.2000 р. Ордер на квартиру [ADDRESS] № 8780 від 1964р., було надано його дідусю - [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті, основним квартиронаймачем квартири стала бабка [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , знята з реєстрації 04.07.2014р. у зв`язку зі смертю. Батько позивача - [PERSON] , який також був зареєстрований за даною адресою, помер [INFO] , знятий з реєстрації 22.01.2008р. у зв`язку зі смертю. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 210 від 25.05.2021р. «Про зміну договору найму жилого приміщення», Позивача визнано основним наймачем квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача, його бабусі - [PERSON] . Склад сім`ї - 1 особа. Позивач стверджує, що на теперішній час, він є основним наймачем та єдиною зареєстрованою особою у квартирі [ADDRESS] . З особового рахунку № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] також підтверджується те що позивач є наймачем зазначеної квартири, вибув з неї 05.03.1991р. та знову зареєструвався за цією адресою 07.07.2000р., що також підтверджується відміткою у його паспорті. Проживає позивач у спірній від дня народження та по теперішній час. В 1990р. позивач почав навчатись в загальноосвітній школі № 29, в 1991р., він разом із матір`ю деякий час проживав на території Росії, при переїзді його матір зняла його з реєстрації місця проживання, тому 05.03.1991р. він вибув з квартири [ADDRESS] , але через півроку повернувся до м. Маріуполя та знову почав проживати у зазначеній квартирі разом зі своїм батьком та бабусею. Наприкінці 1991р. він почав навчатись в загальноосвітній верченій школі ІІ-ІІІ ступенів м. Маріуполя № 18, яку закінчив 11.06.1998р. З 01.09.1998р. по 17.05.2001р. позивач навчався в ПТУ № 1 м. Маріуполя. З кінця 1991р. по 07.07.2000р. фактично проживав у квартирі [ADDRESS] без реєстрації, зареєструвавшись за цією адресою після отримання паспорту громадянина України. Зазначає, що увесь термін свого навчання позивач проживав у квартирі [ADDRESS] де і проживає до теперішнього часу. Для захисту своїх прав звернувся до суду з позовною заявою у якій просить встановити факт проживання позивача з 01.01.1993р. по 07.07.2000р. за адресою: [ADDRESS] , та встановити факт невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 по 07.07.2000 р. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача - Департаменту по роботі з активами міської ради надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив розглянути справу за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням доказів у матеріалах справи. Суд розглянув справу в порядку ст. 274 ЦПК, з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії та номеру [NUMBER] від 06.07.1978 року, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис №343 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть серії та номеру [NUMBER] від 03.01.2008 року, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис №14 (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть серії та номеру [NUMBER] від 20.06.2014 року, [INFO] померла [PERSON] , актовий запис №486 (а.с. 10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 210 від 25.05.2021р. «Про зміну договору найму жилого приміщення», [PERSON] визнано основним наймачем квартири [ADDRESS] , у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача, його бабусі - [PERSON] . Склад сім`ї - 1 особа. (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про неповну загальну середню освіту від 11.06.1998 року серія [NUMBER] [PERSON] ц 1998 році закінчив загальноосвітню вечірню школу ІІ-ІІІ ступенів №18 м. Маріуполя Донецької області (а.с. 12-13). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.08.1983 року, [PERSON] , народився [INFO] , про що складно актовий запис №822, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.06.1963 року, [PERSON] , народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до листа управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 08.07.2021 року за №26.7.2-44068-26.7.1 [PERSON] повідомлено про те, що департамент не має можливості здійснити передачу жилого приміщення у приватну власність у зв`язку із відсутністю інформації щодо реєстрації мого місця проживання за період з 01.01.1993р. по 07.07.2000 року (а.с. 16). Судом досліджено копію особового рахунку № [NUMBER] та копію ордеру на житлове приміщення, а саме, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-18). Відповідно до довідки, наданої [PERSON] . Державним ощадним банком України від 06.09.2021 вбачається, що [PERSON] відсутній у списках щодо приватизаційних житлових чеків за адресою: [ADDRESS] . Інформація щодо використання житлових чеків за іншими адресами у відділеннях Банку м. Маріуполя не перевірялась (а.с. 19). До матеріалів справи долучено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] від 16.06.2021 року ( а.с. 20-23). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08.09.2021 за адресою: [ADDRESS] реєстрація права власності відсутня (а.с. 25). Відповідно до відомостей з управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту по роботі з активами міської ради станом на 13.09.2021 р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . з 07.07.2000 р по теперішній час (а.с. 26). Відповідно до довідки з управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту по роботі з активами міської ради станом на 13.09.2021 «про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб надана інформація, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований лише [PERSON] (а.с. 27). Відповідно до архівної довідки з Державного вищого навчального закладу «Приазовський державний технічний університет» ДВНЗ «ПДТУ» станом до 13.09.2021 р [PERSON] навчався у складі учнів ПТУ з 01.09.1998 року по 17.05.2001 року. Спеціальність: маляр ІІ розряду (а.с. 28). Відповідно до довідки з Маріупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 54 Маріупольської міської ради Донецької області, надано інформацію, що [PERSON] дійсно був зарахований до загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 23, де навчався до 9 класу та у березні 1998 року був переведений до Маріупольської загальноосвітньої вечірньої школи ІІІ ступеня № 18 на форму навчання екстернат. 11.06.1998 року закінчив Маріупольську загальноосвітню вечірню школу ІІІ ступеню № 18 та отримав свідоцтво про неповну загальну середню освіту [NUMBER] . У алфавітній книзі запису учнів Маріупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 23 зазначено місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 29). Відповідно до письмових пояснень свідків: [PERSON] , та [PERSON] , вбачається, що вони є сусідками [PERSON] та стверджують, що вони знали його бабцю - [PERSON] , яка померла у 2014 р. та батька - [PERSON] , який помер у 2007 р. Свідки підтверджують факт того, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1983 року, а саме, з дня народження по теперішній час. Із представлених Позивачем доказів вбачається, що [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] у період з дня народження, а саме, з 22.08.1983 року, включаючи період з 01.01.1993 року по 07.07.2000 року по теперішній час. Відповідно до змісту ст. 345 ЦK України фізична особа може набути право власності у разі приватизації майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон «Про приватизацію»), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За ч. 1 ст. 4 Закону «Про приватизацію» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону «Про приватизацію» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. За ч. 2 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. На підставі ч. 3 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. При цьому за ч. 4 ст. 8 Закону «Про приватизацію» підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. А спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. В п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року зазначено, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого ч. 5 ст. 5 Закону «Про приватизацію». На підставі п. 1 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення), вбачається, що таке Положення визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до змісту п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються, зокрема: заява на приватизацію квартири; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку; довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву; технічний паспорт на квартиру; копія ордера на жиле приміщення; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації. При цьому за п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки, видані органом приватизації за попередніми місцями проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Відповідно до п. 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян, наслідком чого є видача органом приватизації свідоцтва про право власності та його реєстрація у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Відповідно до змісту ст. 65 Житлового кодексу на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей письмової згоди всіх членів сім`ї на вселення дитини в таке жиле приміщення не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Також суд зауважує, що за п. 55, 72 «Правил квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 p. № 470, жиле приміщення надається громадянинові на всіх членів сім`ї, які перебувають разом з ним на квартирному обліку, а також на дітей, що народилися після взяття його на облік. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію та одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. У ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативних, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992р. № 2484-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». У ст. 1 цього Закону закріплено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утримання й збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно із ч. 11 ст. 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про передачу в приватну власність майна, яке за законом підлягає відчуженню громадянину, зокрема: відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягають передачі сім`ям наймачів квартири (будинку) та належні до них господарські споруди і приміщення. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. За таких обставин та наявних доказів, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору судом не вирішується, оскільки даної позовної вимоги не заявлялось.

Outcome: approved