Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив вселити його в квартиру [ADDRESS] та заборонити [PERSON] та [PERSON] чинити перешкоди у користуванні квартирою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, іншого житла він не має, у сторін виникли правовідносини сервітуту за законом на його проживання у цій квартирі, однак відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою. Позивач та його представник у судовому засіданні не позовні вимоги підтримали у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 11.05.2001 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2013 року (а. с. 100, 101). Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.09.2000 року було придбано квартиру [ADDRESS] у власність у рівних частках на [PERSON] та на її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 102). На підставі договорів дарування [PERSON] належну їй 1/2 частини вказаної квартири подарувала відповідачам у справі:1/4 частини своєму синові [PERSON] ( договір дарування від 09.04.2003 року) та 1/4 частини - своїй матері [PERSON] (договір дарування від 18.06.2009 року). [PERSON] двічі був зареєстрований у спірній квартирі, а саме: з 16.04.2002 року по 30.06.2009 року та з 23.09.2011 року (а. с. 72). Друга реєстрація [PERSON] у спірній квартирі відбулася на підставі заяви [PERSON], адресованої директору КП ЖЕК «Татарка», про реєстрацію її чоловіка [PERSON], [INFO], у вказаній квартирі, погодженої зі співвласником квартири [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Статтею 402 ЦК України визначено порядок встановлення сервітуту. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною 1 ст. 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, вказаний обсяг становить зміст сервітуту. Враховуючи, що у 2009 році співвласником спірного майна замість [PERSON] стала [PERSON], остання мала б надати згоду на реєстрацію [PERSON] у вказаній квартирі, однак, матеріали справи доказів такої згоди не містять. В судовому засіданні встановлено та піджено позивачем, що [PERSON] дозволу на реєстрацію позивача в спріній квартирі не надавала. За таких обставин, реєстрація позивача у вказаній квартирі відбулася без дотримання встановленого порядку, а відтак, у [PERSON] відсутнє право сервітуту, оскільки за змістом ст. 402 ЦК України не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Вказані обставини встановлені Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року, а відтак мають преюдиційне значення. За ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Позивач, на момент вселення у квартиру, не мав статусу члена сім`ї власника частини квартири [PERSON], у розумінні ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не отримав право користування спірною квартирою, а відтак не має право вимоги в усуненні перешкод у користуванні приміщенням та вселенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed