Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 01.02.2010р. Калуським міськрайонним судом винесено ухвалу про обмеження його у праві виїзду за межі України до виконання ним рішення постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 14.05.2009р. та виданого на підставі цього рішення виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2009р. Підставою для прийняття вказаного рішення третейського суду стало невиконання ним договору поруки № 14-П/08-ІФ 05.12.2008р. Постановою Івано-Франківського міського суду від 31.08.2011р. встановлено, що 05.12.2008р. [PERSON], який на той час обіймав посаду керуючого відділенням ВАТ «Укргазпромбанк» без його згоди підписав завідомо фальшивий документ - договір поруки № 14-П/08-ІФ, згідно якого він виступав поручителем по договору банківського кредиту № 1200-К/08 від 04.06.2008р. На підставі вказаного документу на нього були покладені зобов'язання, за невиконання яких рішенням суду було постановлено стягнути з нього 125847грн. Про ці факти позивачу стало відомо від працівників державної виконавчої служби на початку 2010р. [PERSON] вважає, що діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду. Моральні страждання, які були його спричинені не оцінюються в грошовому еквіваленті. Приниження, спричинене відмовою перетнути кордон, зривання рейсу і втрата ділової репутації, не йде ні в яке порівняння з душевною травмою, яку наніс йому відповідач. Закордонні поїздки є невід'ємною частиною підприємницької діяльності позивача, оскільки від заробляє на життя водінням сідельних тягачів. Заборона виїзду за кордон змусила його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки поїздки за кордон оплачуються по тарифу, який перевищує тариф перевезень по Україні в 5-8 разів. Ця обставина значно погіршила рівень життя його сім'ї, в якій він є єдиною працюючою особою. Банку було відомо, що [PERSON] діяв в інтересах банку, оскільки ніякої особистої вигоди в результаті вчиненого злочину не отримав. Проте відповідач не вчинив жодних дій спрямованих на усунення негативних наслідків, спричинених діями особи, яка перебувала з банком в трудових відносинах і діяла в його інтересах. Більше того, банк цілеспрямовано та послідовно намагається зберегти заборону виїзду, в такий спосіб виправдовуючи злочинні дії свого працівника. Винятковий цинізм позиції керівництва банку полягає в тому, що ні в кого немає жодного сумніву, що заборона виїзду безпідставна і спричинена злочинними діями [PERSON], який в банку вже не працює, а кошти по підробленому договору з [PERSON] уже не стягують. Тобто наслідки, яких має досягнути заборона виїзду, банку уже не потрібні, а сама заборона приносить шкоду виключно йому та його сім'ї. Крім цього, він змушений витрачати час на складання документів, звернення до суду, брати участь у судових засіданнях, хвилюватися. Вся ця ситуація є для нього стресовою і призводить лише до поглиблення. Тому він звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 10000грн. 19.11.2012р. [PERSON] уточнив підстави та предмет позову, а 07.04.2014р. - збільшив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000грн., оскільки вважає що розмір нанесеної йому відповідачем моральної шкоди зріс на сьогоднішній час. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просила позов задоволити. Представник відповідача - Грищенко О.М. в судовому засіданні 07.04.2014р. позов заперечив, покликаючись на письмове заперечення (а.с.183), просив в позові відмовити у зв'язку з його необгрунтованістю та недоведеністю. Також подав суду заяву про застосування строків давності. В судові засідання 23.04. 2014р. та 19.05.2014р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши представника позивача, враховуючи пояснення представника відповідача, надані ним в судовому засіданні 07.04.2014р., а також положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, продовжив розгляд справи за відсутності представника відповідача та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. На розгляді в суді перебувала справа за позовом [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазпромбанк» в особі Івано-Франківського відділення ПАТ АБ «Укргазпромбанк» про відшкодування моральної шкоди. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.11.2012р. в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2013р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. 31.07.2013р. ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ частково задоволено касаційну скаргу [PERSON]: рішення суду від 19.11.2012р. та ухвалу апеляційного суду від 25.03.2013р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 28.11.2013р. вказану справу прийнято до провадження (головуючий-суддя Хоростіль Р.В.). Так судом встановлено, що 14.05.2009р. рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків вирішено стягнути з [PERSON] в користь ВАТ АБ «Укргазпромбанк» заборгованості в сумі 124247,17грн. та 1607грн. витрат, пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом (а.с.184-186). 30.07.2009р. Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.05.2009р. був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в користь ВАТ АБ «Укргазпромбанк» заборгованості в сумі 124247,17грн. та третейський збір в сумі 1607,41грн. (а.с.187). Крім цього, 01.02.2010р. Калуським міськрайонним судом винесено ухвалу про обмеження виїзду за межі України позивача до виконання ним рішення постійно діючого третейського суду при асоціації Українських банків від 14.05.2009р. та виданого на підставі цього рішення виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2009р. А ухвалою від 03.07.2012р. (а.с.197-198) в задоволенні заяви позивача про скасування такої заборони було відмовлено. Постановою Івано-Франківського міського суду від 31.08.2011р. встановлено що [PERSON] вчинив зловживання службовим становищем, всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам громадян; вчинив службове підроблення, тобто складання та видачу завідомо неправдивого документу (а.с.4-6). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.12.2013р. договір поруки № 14-П/08-ІФ від 05.12.2008р., укладений між ВАТ АБ «Укргазпромбанк» в особі Начальника відділеня АБ «Укргазпромбанк» в м. Івано-Франківську [PERSON] та [PERSON], визнано нікчемним. Дане рішення ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2014р. залишено без змін. (а.с.181-182, 193-195). Ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Постановою Івано-Франківського міського суду від 31.08.2011р. встановлено що [PERSON] вчинив зловживання службовим становищем, всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам громадян; вчинив службове підроблення, тобто складання та видачу завідомо неправдивого документу (а.с.4-6). В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. У вказаній вище ухвалі (а.с.99-101) колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовуючи рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції зробила наступний висновок: вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанції не визначились у повній мірі з характером спірних правовідносин, не перевірили належним чином доводи відповідача відносно того, що ПАТ АБ «Укргазпромбанк» може нести відповідальність за шкоду завдану їхнім працівником [PERSON] під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а тому прийшли до передчасного висновку про відмову у позові. При вирішення даного спору суд звертає увагу на те, що вказаною вище постановою суду від 31.08.2011р. (а.с.4-6) встановлено, що [PERSON] перебував з товариством у трудових стосунках, працював на посаді керуючого відділенням ПАТ АБ «Укргазпромбанк» в м. Івано-Франківську, зловживаючи та використовуючи службове становище вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 264 та ч. 1 ст. 366 КК України. Даною постановою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію», що є нереабілітуючою підставою, тому на думку суду відповідач з урахуванням положень ст. 1172 ЦК України повинен нести відповідальність за шкоду, завдану їхнім працівником [PERSON] під час виконання останнім своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, висновок колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оцінивши всі наявні у справі письмові докази, якими підтверджується факт заподіяння позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що шкода, завдана працівником відповідача - [PERSON], підлягає до відшкодування самим відповідачем - ПАТ Укргазпромбанк», відтак вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та підставними, і такі підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000грн. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності (а.с.188), то суд вважає, що така до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється зокрема на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved