Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач доводиться йому батьком. Батьки розірвали шлюб 25 лютого 2002 року і до повноліття батько сплачував аліменти на його утримання. На теперішній час він досяг повноліття і продовжує навчання у Донецькому державному коледжі харчових технологій і торгівлі, строк навчання до 30 січня 2016 року, форма навчання платна. Зауважив, що потребує матеріальної допомоги. З огляду на це просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку [PERSON] до досягнення ним віку 23 років. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що розмір аліментів, який заявлений позивачем нічим не обґрунтований. Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі у їх сукупності прийшов до наступних висновків. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 7) Відповідно до довідки Державного вищого навчального закладу «Донецький державний коледж харчових технологій і торгівлі» №658 від 13.11.2013 року, [PERSON] є студентом другого курсу вказаного закладу, строк закінчення навчання складає 30 січня 2016 року (а.с.10) Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України, на разі коли повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв'язку з тим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х річного віку, за умови, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Таким чином, аналіз викладених обставин переконує суд, що син відповідача після повноліття продовжують навчання, у зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не надала суду жодного доказу обґрунтування суми аліментів, яка, на його думку є достатньою і повинна бути стягнута з відповідача. Крім того, суд враховує матеріальне становище обох сторін, а також те, що обов'язок утримувати своїх дітей покладається на обох батьків, тобто і на матір позивача [PERSON] і приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку [PERSON], починаючи з 15 січня 2014 року по 30 січня 2016 року. Відповідно абз. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі залучення до участі у справі повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчатися, аліменти стягуються на їх користь. Крім того, згідно із ст. 79, 80, ч. 3 ст. 88 ЦПК України та відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 1 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. 182, 199 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212-215, 218, ч.1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial