Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів в якому вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено договір завдатку відповідно до умов якого, відповідач зобов'язався продати належну йому квартиру в строк до 31.10.2013 року про що укласти відповідний договір купівлі - продажу, а позивач зобов'язаний був сплатити відповідачу у визначений договором строк вартість квартири, розмір якої становить 90 000 доларів США, що станом на 23.10.2013 року становило 719 370 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору завдатку, позивачем було сплачено відповідачу кошти в розмірі 20 000 доларів США про ним було складено відповідну розписку. Крім того позивач вказував на те, що умовами договору завдатку визначено, що у випадку невиконання відповідачем умов вказаного договору, він зобов'язаний сплатити на користь позивача подвійний розмір завдатку, який відповідно до умов зазначеного вище договору становить 18 500 доларів США. Станом на 31.10.2013 року відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не уклав відповідного договору купівлі - продажу квартири. Позивачу стало відомо, що 01.11.2013 року відповідач подарував свою квартиру [PERSON] про що було укладено відповідний договір дарування квартири. В зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань по договору завдатку, позивач просив стягнути з відповідача 20 000 доларів США переданого завдатку та штраф в розмірі завдатку, який визначений договором завдатку в сумі 18 500 доларів США. Всього просив стягнути з відповідача на свою користь 38 500 доларів США, що станом на 14.03.2014 року по курсу НБУ становило 364 822,15 грн., судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та по результатам розгляду, ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 23.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №1 про завдаток. Відповідно до умов вищенаведеного договору сторони погодили, що в строк до 31.10.2013 року відповідач зобов'язується продати, а відповідач зобов'язується придбати належну відповідачу квартиру [ADDRESS] загальною площею 256,1 кв. м. за 90 000 доларів США, що по курсу НБУ становило 719 370 грн. Згідно розписки від 23.10.2013 року позивач передав, а відповідач отримав за придбання квартири 20 000 доларів США. Судом встановлено, що зі сторони відповідача не було дотримано жодної домовленості щодо продажу квартири, оскільки така квартира ним була подарована третій особі, що унеможливило її продаж позивачу. Таким чином, враховуючи пояснення представника позивача та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про те, що позивач виконав свою частину домовленості із відповідачем та передав йому узгоджену суму коштів, розмір яких визначений відповідною розпискою від 23.10.2013 року, а відповідач ухилився від виконання свого зобов'язання по укладенню договору купівлі - продажу квартири чим порушив права позивача. Отже, кошти в розмірі 20 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.03.2014 року становить 189 518 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що як на підставу для стягнення з відповідача 18 500 доларів США позивач посилається на договір завдатку, який укладений в простій письмовій формі і який, з його точки зору, створює правові наслідки для сторін. З таким висновком суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. З системного аналізу наданого позивачем договору про завдаток вбачається, що він в повній мірі відповідає вимогам ч. 1 ст. 635 ЦК України. З пояснень представника позивача слідує, що він не вважає укладений між сторонами договір про завдаток попереднім договором, оскільки сторони вільні в укладенні договору, якщо він не суперечить нормам чинного законодавства України. Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Таким чином, завдаток є формою забезпечення виконання зобов'язання, а не одним із видів договорів. Як вбачається із п. 35 Листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 року згідно з частиною четвертою статті 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно з частиною шостою статті 182 ГК України угода сторін про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків. При застосуванні зазначених норм слід виходити з того, що документ, який відповідає вимогам частини першої статті 635 ЦК України, частин першої та другої статті 182 ГК України, є попереднім договором, незалежно від його назви, навіть якщо сторони визначили його як договір про наміри, протокол про наміри тощо. Такий попередній договір створює для сторін юридичні наслідки. Якщо ж документ, названий сторонами попереднім договором, не відповідає вимогам частини першої статті 635 ЦК України, частин першої та другої статті 182 ГК України, то він не є попереднім договором, хоча б він і містив наміри сторін до співробітництва, до розробки проектів договорів та їх укладення в майбутньому тощо. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч. 1 ст. 687 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, враховуючи те, що попередній договір від 23.10.2013 року укладеного між сторонами був укладений без додержання вимог про його нотаріальне посвідчення, то він є нікчемним і не створює жодних наслідків для сторін. Наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. На підставі викладеного та

Outcome: partial