Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. У позовній заяві зазначив, що 15.02.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. За умовами даного договору позивач надав, а відповідач отримав 15.02.2017 року позику у розмірі 205139,00 грн., що еквівалентно 7400 доларів США, та зобовязався повернути дану суму коштів готівкою до 15.07.2017 року. Факт отримання позики у сумі 205139,00 грн. підтверджується розпискою відповідача. Свої зобовязання щодо повернення позики відповідач не виконав. 07.08.2017 року позивач вручив відповідачу претензію, проте, станом на день подання позовної заяви до суду відповідь на дану претензію відповідач не надав, отримані грошові кошти не повернув. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 207139,00 гривень, з яких: 205139,00 грн. сума основного боргу, 1798,48 грн. - 10% річних, 410,28 грн. інфляційне збільшення та судові витрати по справі в розмірі 2073,49 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.02.2017 року позивач та відповідач уклали договір позики. За умовами даного договору позивач надав, а відповідач отримав 15.02.2017 року позику у розмірі 205139,00 грн., що еквівалентно 7400 доларів США, та зобовязався повернути дану суму коштів готівкою до 15.07.2017 року. Факт отримання позики у сумі 205139,00 грн. в присутності свідка [PERSON] підтверджується розпискою відповідача. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, надані суду документи (договір позики, розписка) з огляду на їх реальний характер є доказом не лише факту укладення договору позики, але й факту передачі грошових сум позичальнику (відповідачу). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Надана позивачем суду боргова розписка підтверджує боргове зобов'язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. З огляду на норми ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. П.7 договору позики, укладеного сторонами 15.07.2017 року, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення 10% річних в сумі 1798,48 грн. та інфляційного збільшення у сумі 410,28грн. є правомірними. Судові витрати по справі стягуються з відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.202, 207, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved