Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], агентства нерухомості «Фортуна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який згодом уточнив (а.с. 40-45). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 06 лютого 2011 року в присутності представника агентства нерухомості «Фортуна» Журавльової М.О. між ним, як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено попередній договір щодо купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. А 19 березня 2011 року сторони уклали договір про завдаток. На момент укладення вказаних договорів право власності позивача на житловий будинок та земельну ділянку ще не було оформлено належним чином, тривав процес переоформлення документів. Під тиском представника агентства нерухомості «Фортуна» Журавльової М.О. позивач дав згоду на проживання [PERSON] у житловому будинку, а також на проведення ремонтних робіт. В подальшому, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений, відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з нього суми завдатку та грошових коштів, витрачених на ремонт житлового будинку. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу за укладеною письмовою угодою в розмірі 7137,00 грн., та грошові кошти витрачені на ремонт будинку в розмірі 29492,50 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року в частині стягнення грошових коштів витрачених на ремонт будинку в розмірі 29492,50 грн. скасовано, справу в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт будинку, направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2013 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, витрачені на ремонт, у розмірі 21492,50 грн. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2013 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2013 року в частині стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт будинку, у розмірі 21492,50 грн., змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, що витрачені на ремонт будинку, у розмірі 14345,00 грн. Позивач [PERSON] вважає, що діями відповідачів йому спричинена матеріальна та моральна шкода. Зокрема, відповідач [PERSON] протягом 17 місяців без відповідної правової підстави проживав у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Упущена вигода, а саме не отриманий дохід в разі передачі будинку в оренду, складає 10200,00 грн. За час проживання у будинку [PERSON] здійснив вирубку фруктових дерев, дозвіл на що позивач не надавав, використав належні позивачу вугілля та дрова. В цій частині полизач оцінює майнову шкоду на суму 5000,00 грн. та 8000,00 грн. відповідно. Також [PERSON] використовував належну позивачу земельну ділянку, засіявши її кукурудзою та люцерною. Упущена вигода внаслідок невикористання позивачем земельної ділянки складає 6800,00 грн. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що неправомірними діями [PERSON], які виражаються у самовільному переобладнанні житлового будинку, знищенні фруктового саду, безоплатному використанні вугілля та дров, використанні земельної ділянки, йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн. Також позивач [PERSON] вважає, що йому спричинена моральна шкода внаслідок дій другого відповідача - агентства нерухомості «Фортуна», яку він оцінює у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 30000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., а всього 40000,00 грн., а з відповідача агентства нерухомості «Фортуна» - моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, що в ньому зазначені. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, зазначивши, що з позивачем був укладений попередній договір про придбання житлового будинку, був переданий грошовий завдаток, з дозволу позивача [PERSON] та його сім'я вселилися до житлового будинку, здійснили його ремонт. При цьому позивач [PERSON] вивіз з будинку всі свої речі. Жодних претензій зі сторони [PERSON] не надходило. В подальшому позивач [PERSON] свого зобов'язання щодо продажу будинку не виконав, у зв'язку з чим [PERSON] змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення суми завдатку та коштів, витрачених на ремонт будинку. Вважають позов надуманим та необґрунтованим, а заявлені вимоги недоведеними належними доказами, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача агентства нерухомості «Фортуна» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлялися належним чином (а.с. 81-83, 87-88), причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду не надав. У зв'язку з чим причина неявки визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача агентства нерухомості «Фортуна». Крім того, у судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що її чоловік [PERSON] домовився з [PERSON] про продаж будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Однак на той час позивач ще не повністю переоформив житловий будинок, не отримав правовстановлюючих документів. Незважаючи на це, представник агентства нерухомості «Фортуна» вмовила їх підписати попередній договір, отримати завдаток та надати дозвіл [PERSON] на проживання у будинку. За час проживання [PERSON] у вищевказаному будинку останній без дозволу повирубував дерева, витопив вугілля та дрова. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в її присутності укладали договір завдатку, передавались грошові кошти [PERSON] При цьому жодного фізичного насилля зі сторони відповідачів не застосовувалось. Свідок [PERSON] надав суду показання про те, що в березні 2011 року на прохання [PERSON] він допомагав перевезти речі з будинку в с. Біляївка. Він за допомогою автомобіля перевіз з с. Біляївка у м. Вільнянськ меблі, шифер, дошки та інші господарські речі. При цьому в його машину не помістилося вугілля, приблизно 5 т, яке зберігалося на подвір'ї будинку. Аналогічні показання надав свідок [PERSON], який також повідомив, що допомагав перевозити позивачу речі з будинку в с. Біляївка, які погрузили в належний йому автомобіль з причепом. При цьому частину речей, а саме вугілля у кількості приблизно 5 т, дошки, шифер. Вислухавши учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2011 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] попередній договір у простій письмовій формі щодо купівлі житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 21-22, 56). 19 березня 2011 року укладено угоду про завдаток, також у простій письмовій формі, та позивач передав відповідачу як «завдаток» за купівлю будинку грошову суму у розмірі 7137 гривень (а.с. 55). Згідно письмових розписок [PERSON] вбачається, що він починаючи з 15 березня 2011 року дозволив [PERSON] проживати у житловому будинку та проводити ремонті роботи, а у випадку відмови від продажу будинку і неготовності документів щодо його продажу, зобов'язався відшкодувати відповідні витрати (а.с. 22, 56 оборот). При цьому розписка [PERSON] не містить конкретного строк найму житлового будинку. Оскільки в подальшому укладання договору купівлі-продажу житлового будинку не відбулося [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з нього суми завдатку та грошових коштів, витрачених на ремонт житлового будинку. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору завдатку недійсним та виселення з житлового будинку. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму авансу за укладеною письмовою угодою в розмірі 7137,00 грн., та грошові кошти, витрачені на ремонт будинку, у розмірі 29492,50 грн., а всього - 36629,50 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Виселено [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року в частині стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт будинку, у розмірі 29492,50 грн. скасовано. Справу в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт будинку, направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року залишено без змін. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти, витрачені на ремонт, у розмірі 21492,50 грн. В решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2013 року рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2013 року в частині стягнення грошових коштів, витрачених на ремонт будинку, у розмірі 21492,50 грн., змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, що витрачені на ремонт будинку, у розмірі 14345,00 грн. В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, при прийнятті рішення про відшкодування шкоди суд має впевнитися в наявності трьох підстав: 1) неправомірної дії; 2) причинного зв'язку між дією та спричиненою шкодою; 3) вини особи. На обґрунтування своїх позивних вимог щодо стягнення з відповідача майнової шкоди позивач зазначає, що [PERSON] протягом 17 місяців, незважаючи на рішення суду, без відповідної правової підстави проживав у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], використовував земельну ділянку, засіявши її кукурудзою та люцерною. При цьому позивач посилається, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року, відповідача виселено з житлового будинку, однак фактично останній виселився лише 25 вересня 2013 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження. Однак суд не погоджується з доводами позивача, з наступних підстав. 06 вересня 2012 року постановою державного виконавця ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області Грецької К.В. відкрито виконавче провадження № 34163356 про примусове виконання виконавчого листа № 2-32/2012, виданого 07 серпня 2012 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 31). З тексту мотивувальної частини постанови вбачається, що заява про примусове виконання рішення суду подана [PERSON] тільки 06 вересня 2012 року. 31.10.2012 [PERSON] виселено з вказаного житлового будинку, що підтверджується актом державного виконавця (а.с. 30). Посилання позивача на акт державного виконавця від 25 вересня 2013 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 вересня 2013 року суд вважає безпідставними, оскільки з вищевказаних документів вбачається, що виконавчі дії державним виконавцем проводилися в рамках іншого виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 0805/6194/2012, виданого 26 червня 2013 року Вільнянським районним судом, про усунення [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] з вказаного будинку (а.с. 29, 32). Таким чином, суд вважає недоведеним факт неправомірного проживання [PERSON] у вищевказаному житловому будинку, тому не вбачає підстав для відшкодування шкоди. Не приймає як належний доказ неправомірного проживання та використання [PERSON] земельної ділянки довідку Павлівської сільської ради № 241 від 30 липня 2012 року, з якої вбачається, що з березня 2011 року [PERSON] проживає без реєстрації у будинку [ADDRESS], обробляє земельну ділянку (а.с. 16). З матеріалів справи встановлено, що 15 березня 2011 року позивач надав дозвіл [PERSON] на проживання у житловому будинку, а з заявою про примусове виконання рішення суду про виселення звернувся лише 06 вересня 2012 року, тоді як довідка Павлівською сільською радою була видана 30 липня 2012 року. Інших належних та допустимих доказів з цього приводу суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У порушення вказаних вимог позивач не надав суду доказів, які б обґрунтовували заявлені ним розміри шкоди, о саме упущеної вигоди внаслідок неправомірного проживання у житловому будинку та використання земельної ділянки. На надано позивачем і жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування вимог щодо відшкодування шкоди, завданої неправомірною вирубкою фруктових дерев, використанням вугілля та дров. Ні позовна заява, ні додані до неї документи не містять доказів того, які саме, у якій кількості, коли здійснив вирубку відповідач, яка їх вартість, чим вона обґрунтована. Так само відсутні в позовній заяві і будь-які докази, які б свідчили про факт належності позивачу вугілля та дров, їх кількості, факт зберігання у житловому будинку, який займав [PERSON], а також факт їх використання останнім. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди не доведені, необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд виходить також з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач зазначає, що неправомірними діями [PERSON], які виражаються у самовільному переобладнанні житлового будинку, знищенні фруктового саду, безоплатному використанні вугілля та дров, використанні земельної ділянки, йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10000,00 грн. Також позивач вказує, що йому внаслідок неправомірних дій другого відповідача - агентства нерухомості «Фортуна», які полягають у здійсненні тиску з метою змусити надати дозвіл на проживання [PERSON] у житловому будинку, спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 5000,00 грн. Разом з тим, на обґрунтування своїх вимог позивачем, у порушення ст.ст. 11, 60 ЦК України, не надано жодного доказу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed