Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частина вищевказаної квартири. З відповідачкою перебував в шлюбі, який на даний час розірвано. Реальний поділ квартири між співвласниками не проведений, як і не визначений порядок користування квартирою. Вважає, що за відсутності житлової площі та без визначення порядку користування квартирою, проживання відповідачки не можливе. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. При цьому зазначили, що прохають суд визначити порядок користування приміщенням відповідно до висновку судової експертизи. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала. Зазначила, що під час проживання в квартирі вона та інші члени сім»ї спільно користувалися спірним жилим приміщенням. Враховуючи розмір квартири фактично визначити порядок користування квартирою не можливо. Від третіх осіб - [PERSON] та КП «Житлово-комунальне підприємство с. Розсошенці» до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку: Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 травня 1998 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8 липня 2009 року (а.с. 7-8). Згідно довідки КП ЖКК с. Розсошенці від 22 грудня.2014 року в спірній квартирі зареєстрована власник [PERSON] ( а.с.13). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28 серпня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18.11.2014 року розірвано (а.с. 15). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 20 від 02.04.2015 року вбачається, що враховуючи об'ємно-планувальне рішення двокімнатної квартири [NUMBER], яка розташована на другому поверсі, п'ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS], надати варіанти порядку користування об'єктом дослідження між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не представляється можливим. ( а.с. 47-51), проти чого в ході розгляду справи в суді сторони не заперечували. Інших доказів щодо визначення порядку користування спірним житловим приміщенням сторони суду не надали. При вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.10 , ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Таким чином, враховуючи вищевстановлені факти, суд вважає , що в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed