Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Мотивував свої вимоги наступним. 02.09.2015 року він уклав з відповідачем договір позики та передав йому 16000 гривень, про що останній надав розписку та зобовязався їх повернути, згідно графіку погашення боргу, до 02.09.2018 року. Відповідач прийняті на себе зобовязання повністю не виконав. В звязку з чим, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 02.09.2015 року в сумі 16000 гривень, плату за користування кредитом в сумі 25920,00 гривень, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився. Просив суд розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлений рекомендованим повідомленням. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 02.09.2015 року між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 16000 гривень. Відповідачем у підтвердження отримання грошей особисто була написана розписка (а.с.5,6). Як вбачається з Договору та розписки, відповідач зобовязався повернути грошові кошти у розмірі 16000 гривень, згідно графіку погашення боргу, до 02.09.2018 року. На час звернення до суду відповідач не виконав прийнятих на себе зобовязань щодо погашення зазначеного боргу. Сума боргу становила 25920,00 грн. Статтею 526 ЦК України передбачено,що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1046 ЦК України передбачено,що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України передбачено,що договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено,що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно п. 4.4 Договору, після закінчення строків вказаних в договорі позичальник сплачує плату за користування позикою, яка складає 5% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем (а.с. 5). Відповідач з 05.10.2015 року перестав сплачувати погашення заборгованості. З вказаного часу розмір заборгованості по платі за користування позикою становить 25920,00 грн., згідно наданого розрахунку. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів\~від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Викладене приводить суд до висновку про те, що сума коштів, що була предметом договору позики та плата за користування позикою, заявлена в позові підлягає стягненню з відповідача . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved