Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], про визнання нікчемним та скасування довіреностей, зобов'язання повернути автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.2013 року його колишня дружина [PERSON] в місті Южному Одеської області незаконно заволоділа належним позивачу на праві власності автомобілем марки «AUDI Q-5», 2012 року випуску, тип ТЗ легковий, реєстраційний державний номер [NUMBER] та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ-1 УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, 08.06.2012 року, який у подальшому був нею незаконно переданий невстановленим слідством особам. По даному факту слідчим відділенням Южненського МВ ГУМВСУ в Одеській області порушено кримінальне провадження № 12013170200000416, по якому по цей час проводиться досудове слідство. 22.04.2013 року в м. Києві приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 169 від 22.04.2013 року довіреність, яка нібито-то була видана від імені позивача на ім'я [PERSON] на право бути його представником у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерства транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням зазначеного автомобіля. Вказану довіреність позивач вважає сфальшованою від його імені в зв'язку з тим, що у нього були відсутні як документи на автомобіль, так і сам автомобіль, які на той час знаходилися у [PERSON], з відповідачем [PERSON] він ніколи не зустрічався, з ним не знайомий, ніколи йому не доручав від свого імені розпоряджатися автомобілем, вказану довіреність він не передавав та не складав її у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], якого він ніколи не бачив, з ним не знайомий взагалі та не знає де конкретно перебуває його офіс. Оригінал паспорту та оригінал довідки про ідентифікаційний податковий номер позивач нотаріусу [PERSON] не надавав, таї як взагалі був відсутній у даного нотаріуса в м. Києві. Також, на вказаній довіреності в графі «підпис» стоїть не підпис позивача, та його рукою не написані його фамілія, ім'я та по батькові, що є обов'язковим. Таким чином, угода від 22.04.2013 року щодо представництва від його імені [PERSON] стосовно розпорядження автомобілем позивач вважає нікчемною, у зв'язку з відсутністю його волевиявлення на укладання цієї угоди та як така, що спрямована на порушення його конституційних прав і свобод, спрямована на незаконне заволодіння його майном. Як є нікчемною видана від його імені на ім'я [PERSON] довіреність від 22.04.2013 року. У подальшому від імені [PERSON] 25.04.2013 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила та зареєструвала в реєстрі за № 203 від 25.04.2013 року довіреність на ім'я [PERSON] на право бути представником позивача у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерства транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням зазначеного автомобіля. Зазначену угоду щодо представництва [PERSON] від імені [PERSON] бути представником позивача стосовно розпорядження автомобілем позивач вважає нікчемною, у зв'язку з відсутністю його та [PERSON] волевиявлення на укладання цієї угоди та як така, що спрямована на порушення його конституційних прав і свобод, спрямована на незаконне заволодіння його майном. Як є нікчемною видана від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] довіреність від 22.04.2013 року. Приватний нотаріус [PERSON] при посвідченні даної довіреності не встановила особу [PERSON], підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» на довіреності відрізняється від підпису, який проставлений в паспорті [PERSON] та запис фамілії [PERSON] в графі «підпис» від руки виконаний не [PERSON] Також, замість фамілії в даній графі «[PERSON]» проставлена фамілія «[PERSON]», на якого довіреність не видавалася. Також, нотаріус [PERSON] від імені [PERSON] не направила позивачу повідомлення про видачу ним довіреності на ім'я [PERSON], що зобов'язана була зробити. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати нікчемними, скасувати зазначені вище довіреності та застосувати наслідки нікчемних правочинів, зобов'язавши відповідачів повернути йому автомобіль «AUDI Q-5», 2012 року випуску, тип ТЗ легковий, реєстраційний державний номер [NUMBER] та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ-1 УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, 08.06.2012 року Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності за участю представника. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та день розгляду справи були повідомлені належним чином оголошеннями в газеті «Урядовий кур'єр» №110 (5239) від 20.06.2014 року та №124 (5253) від 12.07.2014 року, та №180 (5309) від 01.10.2014 року. На виконання окремого доручення Южного міського суду Одеської області про допит відповідача [PERSON], Біляївський районний суд Одеської області надіслав ухвалу від 12.09.2014 року про неможливість допиту відповідача в зв'язку з відсутністю останнього за адресою проживання та знаходженням його за межами України. На виконання окремого доручення Южного міського суду Одеської області про допит відповідача [PERSON], Біляївський районний суд Одеської області протокол судового засідання від 17.09.2014 року, згідно якого [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що в 2012 році він загубив паспорт та 24.07.2013 року оформив новий паспорт. [PERSON] він не знає та довіреностей йому не давав. Крім того відповідач просив суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа по справі - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності. Третя особа по справі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду невідомі. Третя особа по справі - [PERSON], в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи по справі [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що наданий представником позивача висновок судово-почеркознавчої експертизи не може вважатись допустимим доказом по справі, адже даний висновок зроблений експертом по фотокопії довіреності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2013 року колишня дружина позивача [PERSON] в місті Южному Одеської області незаконно заволоділа належним позивачу на праві власності автомобілем марки «AUDI Q-5», 2012 року випуску, тип ТЗ легковий, реєстраційний державний номер [NUMBER] та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ-1 УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, 08.06.2012 року, який у подальшому був нею незаконно переданий невстановленим слідством особам. По даному факту слідчим відділенням Южненського МВ ГУМВСУ в Одеській області порушено кримінальне провадження №12013170200000416, по якому по цей час проводиться досудове слідство, що підтверджується витягом з вказаного кримінального провадження та повідомленням СВ Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області за №74/378 від 17.02.2014 року, копії яких містяться в матеріалах справи. 22.04.2013 року в м. Києві приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 169 від 22.04.2013 року довіреність, копія якої міститься в матеріалах справи, яка була видана від імені позивача на ім'я [PERSON] на право бути його представником у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерства транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням зазначеного автомобіля. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вказана довіреність від 22.04.2013 року є нікчемною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В контексті ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження №12013170200000416 від 04.06.2013 року за №1675/02 від 29.04.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи, підпис від імені [PERSON], який міститься в довіреності від 22.04.2013 року, складеної від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] виконана не самим [PERSON], а іншою особою. Крім того, на день видачі вказаної довіреності у позивача були відсутні як документи на автомобіль, так і сам автомобіль, які на той час знаходилися у [PERSON], яка заволоділа вказаним автомобілем 31.03.2013 року, що підтверджується витягом з кримінального провадження та повідомленням СВ Южненського МВ ГУМВС України в Одеській області за №74/378 від 17.02.2014 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не видавалась довіреність на ім'я [PERSON], що також підтверджується показами самого [PERSON], наданими ним в судовому засіданні Біляївського районного суду Одеської області. Суд критично ставиться до твердження представника третьої особи по справі [PERSON] - [PERSON] про те, що наданий представником позивача висновок судово-почеркознавчої експертизи не може вважатись допустимим доказом по справі, в зв'язку з тим, що даний висновок зроблений експертом по фотокопії довіреності, адже даний висновок був зроблений експертом спеціалізованої державної установи в межах службових повноважень на виконання постанови слідчого в межах кримінального провадження, тому суд не знаходить підстав для невизнання зазначеного доказу допустимим. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного. Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п.7 вказаної постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно ч.2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного. Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемними є правочини щодо відчуження викраденого майна. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК ). Враховуючи вищенаведене, суд вважає угоду від 22.04.2013 року щодо представництва від імені позивача [PERSON] стосовно розпорядження автомобілем нікчемною, у зв'язку з відсутністю волевиявлення позивача на укладання цієї угоди та як така, що спрямована на порушення його конституційних прав і свобод, спрямована на незаконне заволодіння його майном. Також суд вважає нікчемною видану від імені позивача на ім'я [PERSON] довіреність від 22.04.2013 року, за якою здійснювалось представництво [PERSON] інтересів позивача. У подальшому від імені [PERSON] 25.04.2013 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила та зареєструвала в реєстрі за № 203 від 25.04.2013 року довіреність на ім'я [PERSON] на право бути представником позивача у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерства транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням зазначеного автомобіля. Згідно ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦК України представник, який передав, своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Враховуючи те, що судом визнана нікчемною угода та довіреність від 22.04.2013 року щодо представництва від імені позивача [PERSON], зазначену угоду щодо представництва [PERSON] від імені [PERSON] бути представником позивача стосовно розпорядження автомобілем позивач суд також вважає нікчемною, у зв'язку з відсутністю позивача та відповідачів волевиявлення на укладання цієї угоди та як така, що спрямована на порушення конституційних прав і свобод позивача, спрямована на незаконне заволодіння його майном. Також суд вважає нікчемною видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] довіреність від 22.04.2013 року. Крім того, приватний нотаріус [PERSON] при посвідченні даної довіреності не встановила особу [PERSON], підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» на довіреності відрізняється від підпису, який проставлений в паспорті [PERSON] та запис фамілії [PERSON] в графі «підпис» від руки виконаний не [PERSON] Також, замість фамілії в даній графі «[PERSON]» проставлена фамілія «[PERSON]», на якого довіреність не видавалася. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного. Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлений позов необхідно задовольнити в повному обсязі та визнати нікчемними та скасувати вищезазначені довіреності, здійснити реституцію, застосувати наслідки нікчемних правочинів та зобов'язати відповідачів повернути позивачу автомобіль «AUDI Q-5», 2012 року випуску, тип ТЗ легковий, реєстраційний державний номер [NUMBER] та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого РЕВ-1 УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, 08.06.2012 року.

Outcome: approved