Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить зобовязати відповідача повернути недоотриману суму 8512,00 грн. у десятикратному розмірі та судовий збір у сумі 551,20 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що із відповідачем 02.07.2015 було відкрито депозитний рахунок на рік на суму 69466,71 грн. під 28% з капіталізацією, однак після проведення перевірки правильності нарахування було не дотримано 8512,00 грн., які просить стягнути у десятикратному розмірі. У звязку з такими доводами просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У судовому засіданні представник відповідач проти позову заперечив повністю та просить у такому відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 липня 2015 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу «Стандарт терміновий», згідно якого сума вкладу складає 69466,71 грн.; виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 28 % річних. На виконання умов договору позивачем було внесено 69466,71 грн. на її депозитний рахунок. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»\~до відносин, які регулюються\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~та відповідними нормами\~Цивільного Кодексу України. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1\~ст. 1058 ЦК України\~визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Частина 1\~ст. 1061 ЦК України\~визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Доводи позивача щодо порушення відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином, що призвело до не нарахування позивачу суми 8512,00 грн., підтверджені розрахунком наведеного у позовній заяві. Такий розрахунок заперечив повністю представник відповідача у судовому засіданні, оскільки жодної заборгованості перед позивачем немає. Разом із тим, поданий розрахунок заборгованості по кредиту не проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору; відсутні вихідні дані на підставі яких проведено розрахунок, а тому не приймається судом до уваги; попри те, така вимога не обґрунтована жодними доказами у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, а тому у позові необхідно відмовити за безпідставністю та недоведеністю. У звязку із відмовою у позовних вимогах, відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Враховуючи наведене вище та

Outcome: dismissed