Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 269 545 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 03.12.2017 року [PERSON] надав в борг [PERSON] 8 000 (вісім тисяч) доларів США, що в еквіваленті складає- 227 440 (двісті двадцять сім тисячі чотириста сорок) гривень за даними курсу НБУ на 03.12.2020 року та 700 (сімсот) доларів США, що в еквіваленті складає- 19 901 (Дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот одну) гривню за даними курсу НБУ на 03.12.2020 року, які зобов`язався повернути до 05.02.2018 року. Усього було надано в борг [PERSON] 8700 доларів США, що в еквіваленті складає 247 341 гривень, про що свідчить письмова розписка від 03.12.2017 року та 02.02.2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти Позивачу у відповідному порядку: 1. 02.01.2018 року - 500 (п`ятсот) доларів США; 2. 09.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 3.16.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 4. 23.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 5. 30.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 6. 06.02.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 7.13.02.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 8.20.02.2018 року - (тисяча) 1 000 доларів США; 9. 27.02.2018 року - (п`ятсот) 500 доларів США. Станом на день подачі позовної заяви - 03.12.2020 року - [PERSON] не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте від нього надходило до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2017 року [PERSON] надав в борг [PERSON] 8 000 (вісім тисяч) доларів США, що в еквіваленті складає- 227 440 (двісті двадцять сім тисячі чотириста сорок) гривень за даними курсу НБУ на 03.12.2020 року та 700 (сімсот) доларів США, що в еквіваленті складає- 19 901 (Дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот одну) гривню за даними курсу НБУ на 03.12.2020 року, які зобов`язався повернути до 05.02.2018 року. Усього було надано в борг [PERSON] 8700 доларів США, що в еквіваленті складає 247 341 гривень, про що свідчить письмова розписка від 03.12.2017 року та 02.02.2018 року. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти Позивачу у відповідному порядку: 1. 02.01.2018 року - 500 (п`ятсот) доларів США; 2. 09.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 3.16.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 4. 23.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 5. 30.01.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 6. 06.02.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 7.13.02.2018 року - 1 000 (тисяча) доларів США; 8.20.02.2018 року - (тисяча) 1 000 доларів США; 9. 27.02.2018 року - (п`ятсот) 500 доларів США. Станом на день подачі позовної заяви - 03.12.2020 року - [PERSON] не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047ЦКУкраїни договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику. Досліджуючи боргову розписку, судом виявлена справжня правова природа укладеного договору позики. Отже, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою від 03.12.2017 року та 02.02.2018 р. В порядку п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тлумачення статей 1046 та 1047ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до даних письмової розписки від 03.12.2017 року, Відповідач по справі зобов`язався повернути Позивачу позику до 27.02.2018 року. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, 03.12.2017 року Позивач надав у борг Відповідачу 8 000 доларів США, враховуючи до цієї суми 3% річних з 03.12.2017 р. по 03.12.2020 р. включно, становить на момент написання позовної заяви 03.12.2020 р. - 8 721,32 (8 000 + 721,32 (3% річних від 8 000 доларів США) = 8 721,32) доларів США. Відповідно до розписки від 02.02.2018 року, в якій Позивач дав у борг Відповідачу ще 700 доларів США враховуючи до цієї суми 3% річних з 02.02.2018 р. по 03.12.2020 р. (включно)) становить на момент написання позовної заяви 03.12.2020 року, - 760 (700 + 60 ((3% річних від 700 доларів США)= 760) доларів США. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625ЦКУкраїни є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦКУкраїни є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048ЦКУкраїни і охоронна норма частини другої статті 625цьогоКодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048ЦКУкраїни як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625ЦКУкраїни як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Враховуючи наведене вище суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також грошова сума яка складається з суми боргу за розпискою та трьох відсотків річних в загальному розмірі 9481 дол. США. Згідно ч. 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язаннямає бутивиконане угривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На десь постановлення рішення по даній справа 9481 дол. США еквівалентно становило за курсом НБУ на 15.11.2021 року 256 948,51 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем не були виконані зобов`язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved