Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі [PERSON] є його сином, який зареєстрований з його дозволу у належному позивачу будинку з 05 вересня 1998 року, однак з 01 лютого 2016 року не проживає в ньому. Відповідач не проживає у вказаному будинку, не використовує житлову площу за належністю, але залишається бути зареєстрованим у ньому. На теперішній час відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням знятися з реєстрації через те, що він фактично не використовує його житлову площу за належністю, відповідач ніяким чином не реагує на це. Тим, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, позивач вважає, що порушується його право на власність, а саме у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, оформлення субсидії, реєстрація відповідача та його право на проживання у будинку стануть перешкодою у здійсненні ним відчуження. Таким чином, більше ніж три роки відповідач, який є його сином, не проживає у будинку без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знявся. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні правом власності та визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у жилому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У підготовче засідання позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність без застосування засобів технічної фіксації, позов підтримує в повному обсязі. Просить постановити рішення у підготовчому засіданні відповідно до вимог ст.200 ч.3 ЦПК України (а.с.26). У підготовче засідання відповідач надав суду письмову заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просить справу розглянути в його відсутність без застосування засобів технічної фіксації. Не заперечує проти постановлення рішення у підготовчому засіданні відповідно до вимог ст.200 ч.3 ЦПК України (а.с.27). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням рішення у підготовчому засіданні відповідно до вимог ст.200 ч.3 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 11 березня 1986 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Пологівської Ради народних депутатів №33 від 20 лютого 1986 року, встановлено, що весь жилий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.10). З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92189914 від 18 липня 2017 року встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], форма власності приватна (а.с.11). З копії домової книги прописаних у будинку [ADDRESS] громадян судом встановлено, що у жилому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] з 05 вересня 1998 року (а.с.12-13). З копії довідки №1143, виданої 12 лютого 2019 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради Запорізької області та копії довідки, виданої 11 лютого 2019 року квартальним комітетом №4 м.Пологи Запорізької області, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та має склад сім'ї: дружина [PERSON] [INFO]; донька [PERSON] [INFO], зареєстрована, не проживає з 10 січня 2009 року по теперішній час; син [PERSON] [INFO], зареєстрований, не проживає з 01 лютого 2016 року по теперішній час; онук [PERSON] [INFO], не зареєстрований (а.с.17,18). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником (співвласником) будинку, не проживає в ньому, витрати по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в належному позивачу жилому будинку порушує право останнього як його власника. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved