Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 2858, 08 грн.\~ В обгрунтування позову зазначає, що 02.10.2008 року ВАТ Кредобанк (правонаступником якого є ПАТ Кредобанк) та [PERSON] уклали Кредитний договір №Ф186/10-08/В2, згідно з яким банк зобов'язався видати кредит у сумы 10950, 90 грн. на строк до 01.10.2010 року, а відповідач зобов'язався повернути банку кредит у повному обсязі і в терміни, передбачені договором. Прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору, банк виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит в сумі 10950, 90 грн. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав, та, у звязку з чим, утворилась заборгованість, яка станом на 06.02.2015 року складає 2858,08 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просив провести судове засідання по справі, призначене не 10.06.2015 року без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. \~ Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ 02.10.2008 року ВАТ Кредобанк (правонаступником якого є ПАТ Кредобанк) та [PERSON] уклали Кредитний договір №Ф186/10-08/В2. Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору ВАТ Кредобанк зобов'язується надати у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а [PERSON] зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до пункту 2.1. ВАТ Кредобанк видає [PERSON] кредит у сумі 10950,90 грн. на строк до 01 жовтня 2010 року. Як вбачається з меморіального ордеру №452016 від 02 жовтня 2008 року, прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору, ВАТ Кредобанк виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит в сумі 10950, 90 грн. Згідно до п. 4.1 вказаного Кредитного договору [PERSON]О зобов'язався повернути банку\~кредит у повному обсязі і в порядку і терміни, передбачені цим договором. Відповідно до п. 5.1 вищезазначеного Кредитного договору за невиконання взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту, Позичальник крім відшкодування збитків сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п.3.2 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Станом на 06.02.2015 р. відповідно до розрахунку заборгованості відповідач має прострочену заборгованість по кредиту в сумі 2858,08 грн., що складається з заборгованості по кредиту у розмірі 1442,43 грн., 249,30 грн. прострочена заборгованість по відсоткам та 1155,35 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальній сумі 2858,08 грн. Однак, в судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК). Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (п.7.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 01.10.2010 (п.2.1 кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця рівними частинами по 475 грн. ( п.4.1. кредитного договору) не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, та для процентів за користування кредитом (п.3.3 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.24 ст.612 ЦК, чч.1, 2 ст.220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 01.10.2010 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з умов кредитного договору, згідно з умовами кредитного договору (пп.3.1, 3.3) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником рівними частинами щомісяця по 475 грн., а процентів щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з липня 2010 у нього утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 03.03.2015 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Тобто, у даному випадку строк позовної давності повинен відраховуватись саме з липня 2010 року, коли відповідач перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, а у позивача виникла можливість звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з позовною заявою по за строками позовної давності, та оскільки, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed