Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення витрат на правову допомогу за договором №65/2017 від 15 березня 2017 року (з врахуванням збільшення та зменшення позивачем позовних вимог) в розмірі 33 233,33 грн та пені. Позов мотивує тим, що 15 березня 2017 року між позивачем АБ «Арсен Маринушкіна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №65/02017, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання щодо самостійно організації виконання умов договору у частині взятих обов`язків за допомогою залучених адвокатів, спеціалістів, юристів та інших працівників Бюро. На виконання вимог пункту 4.1 цього Договору між позивачем та відповідачем укладено відповідний акт узгодження розміру гонорару, що є Додатком №1 до цього Договору, в якому було визначено порядок оплати, зокрема відповідач взяв на себе обов`язок сплатити гонорар на корись Бюро протягом 5 днів після включення відповідача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом ПАТ «Златобанк» (як на підставі судового рішення так і позасудовому порядку сума гонорару є фіксованою та складає 33 333 гривні). Бюро проведена позасудова роботи (листування, зустрічі, переговори, збір даних), яка направлена на включення відповідача до переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладом ПАТ «Златобанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за результатом якої відповідачу було виплачену суму відшкодування. Отже у відповідач виник обов`язок виплатити узгоджений гонорар, що є фіксованим у розмірі 33 333,33 гривень. Позивач звертався до відповідача щодо виплати гонорару, проте таке звернення залишено без належного реагування, а тому змушений звернутись до суду. На підстав положень ст.ст.26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також ст.ст. 627, 903 ЦК України, просить стягнути вказану суму з відповідача. Окрім цього, відповідно до пункту 5.3 цього Договору за невчасну оплату, Клієнт сплачує неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми передбачуваного до оплати або частково оплаченого гонорару з урахуванням індексу інфляції за кожен день прострочки оплати. Нарахування пені відбувається на наступний день після спливу терміну оплати визначений в Акті узгодження розміру гонорару (Додаток №1), отже за кожен день затримки виплати гонорару відповідачем повинен сплатити на користь позивача пеню у розмірі 333,33 гривні. Враховуючи, що відповідача включено до Переліку вкладників та виплачено кошти 18.07.2017 року, строк оплати гонорару сплив 24.07.2017 року, тобто затримка відбулася в період з 18.07.2017 по 11.09.2017 року - 51 календарних днів, та складає 16 999,83 грн. Зважаючи на те, у відповідності з умовами договору позивачем в позасудовому порядку досягнуто результату щодо включення відповідача до Переліку вкладників на відшкодування вкладу в ПАТ «Златобанк», договір про надання правової допомоги укладався за взаємною згодою і з вільним волевиявленням сторін, друга сторона підписуючи його, погодилася з умовами сплати і розміром гонорару адвоката, угода недійсною у встановленому законом порядку не визнавалася, питання про її розірвання не порушувалося і умови не оскаржувалися сума гонорару підлягає стягнення з відповідача. Ухвалою від 15 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд завершував розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов. Відповідач зазначає, що позов вважає безпідставним, так як ніколи не бачила адвокатів з Адвокатського бюро «Арсена Маринушкіна» і самого Маринушкіна А.Г. , ніколи з ними не спілкувалась і не укладала договорів на правову допомогу. Дійсно у неї був грошовий вклад у AT «ЗЛАТОБАНК» і після його закриття Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 18.07.2017 р. виплатив їй належні кошти. В ході розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Так, з причин, незалежних від позивача, розгляд справи було неодноразово відкладено. Разом з тим, розмір гонорару не сплачено. Враховуючи збільшення тривалості оплати гонорару, вважав за необхідне збільшити розмір позовних вимог на день розгляду справи у суді - 03 травня 2018 року. Кількість днів з дня порушення строку оплати гонорару по 03 травні 2018 року становить 283 дня. За цей час сума неустойки (пені) за несвоєчасну оплату гонорару, строк оплати якого сплив 24.07.2017 року та яку відповідач зобов`язаний сплатити збільшилась на 94 332 (дев`яносто чотири тисячі триста тридцять дві гривні 39 копійок (283 дні (з 24.07.2017 по 03.05.2018 рр.) х 333,33/1% від суми передбачуваного до оплати гонорару). Після цього, в ході розгляду справи позивач також подав заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку із поступленням на рахунок позивача коштів в сумі 100 грн. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21 вересня 2021 року клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про призначення експертизи у справі Адвокатського бюро «Маринушкін і Партнери» до [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу відхилено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав. Також додав, що по питанню надання правової допомоги до Адвокатського бюро звернулася дочка відповідача - [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ). Саме вона супроводжувала укладення договору, передавала та отримувала всі документи для матері і повернула після підписання договір до Адвокатського об`єднання. Представник відповідача та відповідач в останні судові засідання неодноразово не з`явились. В ході розгляду справи відповідач надала суду пояснення, що дійсно мала вклад в банку та існувала проблема щодо виплати коштів. Відповідач написала заяву та кошти були виплачені. Про проблеми з вкладом знала її донька, проте відношення до цього немає, за допомогою до доньки не зверталась. Зазначила, що проекти договорів не отримувала, не знайомилась, підпис на заяві не ставила. Загалом за поштою слідкує, проте ні повістки, ні претензій не одержувала. Про те, що Адвокатське об`єднання в її інтересах вчиняли якісь дії з приводу повернення вкладу їй нічого не відомо. Від представника відповідача вчергове поступила заява про відкладення розгляду справи, яка не містить доказів поважності причин неявки до суду і окрім цього, такі клопотання вже подавалися неодноразово. У відповідності до положень ст.223 ЦПК України, з врахуванням наведеного, вважаю за можливе здійснити розгляд справи без участі сторони відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із матеріалів справи, позивач мотивує свої вимоги тим, що 15 березня 2017 року між позивачем - АБ «Арсен Маринушкіна» та відповідачем - [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №65/02017. Відповідно до предмету договору позивач взяв на себе зобов`язання щодо самостійно організації виконання умов договору у частині взятих обов`язків за допомогою залучених адвокатів, спеціалістів, юристів та інших працівників Бюро. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач долучив до позову копію договору №65/2017 від 15 березня 2017 року про надання правової допомоги та акт узгодження розміру гонорару за договором №65/2017 від 15 березня 2017 року про надання правової допомоги, на яких міститься підпис від імені [PERSON] . Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач не спілкувався із відповідачем з приводу надання правової допомоги та укладення вказаного договору, не узгоджував з відповідачем розмір гонорару та не передавав особисто для підпису вказаний договір. Представник позивача визнав, що по питанню надання правової допомоги до Адвокатського бюро звернулася дочка відповідача - [PERSON] (дівоче прізвище- [PERSON] ). Саме вона супроводжувала укладення договору, передавала та отримувала всі документи для матері і повернула після підписання договір до Адвокатського об`єднання, при цьому доручення на представлення інтересів матері вона не надавала. В той же час, відповідач у судовому засіданні вказала, що ніколи за правовою допомогою до позивача не зверталася, не уповноважувала дочку вести від її імені переговори і укладати договір про надання правової допомоги, про надання такої Адвокатським бюро «Арсен Маринушкіна» їй нічого не відомо. Частиною 1,3-4 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач договір із Адвокатським бюро «Арсен Маринушкіна» про надання правової допомоги не укладала, повноважень на ведення переговорів з приводу можливого представництва інтересів відповідача позивачем Адвокатським бюро нікому не надавала і жодних доказів того, що інша особа, а саме дочка відповідача мала належні повноваження на представлення інтересів відповідача у переговорах з приводу укладення договору про надання правової допомоги в її інтересах позивачем не надано, тому суд вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення. Окрім цього, суд не бере до уваги доводи позивача щодо того, що у зв`язку із поступленням на рахунок позивача коштів в сумі 100 грн. відповідач фактично визнала наявність договірних зобов`язань, оскільки жодних об`єктивних доказів сплати таких саме відповідачем суду не надано, а сама відповідач сплату таких заперечує. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог у зв`язку із чим в задоволення позову слід відмовити.

Outcome: dismissed