Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що йому на праві приватної власності належить житлове приміщення - квартири в двоквартирному будинку по [ADDRESS], загальною площею 70,8кв.м. та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0196га, розташована за цією ж адресою. Даний житловий будинок являв собою цілісний об'єкт, розділений на дві окремі квартири. В період з 09.01.2013р. по 13.02.2013р. співвласник житлового будинку - [PERSON] під час його відсутності здійснила повний демонтаж (до фундаменту) належної їй частини житлового будинку - квартири [ADDRESS]. Він ж подав скаргу до Департаменту містобудування та архітектури, з відповіді № 12/34 від 28.02.2013р. повідомлено, що відповідач не зверталася до вказаного органу з клопотанням про отримання дозволу на проведення будівельно-монтажних робіт, що вказує на самовільний та неправомірний характер дій щодо демонтажу частини будинку. В результаті знесення частини будинку в його квартирі порушено цілісність зовнішніх несучих стін балок перекриття та стропильної системи даху, пошкоджено утеплення зовнішніх стін. Крім цього, цегляна перегородка, товщиною 12см, яка була внутрішньою і відокремлювала приміщення між квартирами [ADDRESS] і [ADDRESS], тепер виконує функції зовнішньої стіни. Внаслідок промерзання перегородки в квартирі з'явилися тріщини в місцях примикання перегородки до перекриття, відлущення оздоблювального шару, в кутах почалося просідання підлоги. Через втрату зовнішніми стінами теплозберігаючих властивостей, температура в приміщенні нижче норми. Дані факти підтверджуються експертним висновком, згідно якого стан його житла на даний час задовільний, однак при подальшій її експлуатації при такому технічному стані будинку в цілому, технічний стан квартири буде погіршуватися. Для ліквідації завданих його квартирі пошкоджень та не допущення погіршення її технічного стану в подальшому необхідно провести ремонт несучих конструкції будинку та відновити тепло збереження зовнішніми стінами. Для можливості проведення даних робіт зі сторони перегородки необхідно встановити тимчасове риштування, однак розміщення якого такого можливе лише на земельній ділянці, на якій раніше була розташована квартира відповідача. Він в свою чергу звертався до відповідача з усними проханнями надати дозвіл на встановлення тимчасового риштування для проведення ремонтних робіт, однак отримав негативну відповідь. Крім цього відповідач не допускає його на земельну ділянку для проведення будь-яких ремонтних робіт з метою запобігання промерзання та руйнації належного йому житла, чи чинить перешкоди і порушує його права та законні інтереси. Оскільки відповідач не надала добровільної згоди на встановлення строкового земельного сервітуту, тому він звернувся до суду та просив встановити безоплатний строковий земельний сервітут на його користь щодо земельної ділянки [PERSON], суміжною з квартирою [ADDRESS] для встановлення будівельних риштувань, розміщення та складування будматеріалів із метою ремонту пошкодженої квартири [ADDRESS] (частини будинку) терміном на три календарних місяці, та просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод щодо проведення будівельно-ремонтних робіт пошкодженої квартири. Судові витрати покласти на відповідача. 01.04.2014р. позивач збільшив позовні вимоги та просив крім наведеного вище також зобов'язати відповідача при будівництві свого житлового будинку і господарських споруд відступити вглиб своєї ділянки на 1м від зовнішньої стіни його будинку, що по [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача: [PERSON] та [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просили позов задоволити. Представники відповідача: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, покликаючись на письмове заперечення (а.с.95-98, 146-149), вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Суду пояснили, що встановлення земельного сервітуту на місці розташування квартири відповідача порушує право власності на її житло та її сім'ї, які не мають іншого власного житла та змушені на час реконструкції своєї квартири винаймати житло. Квартира позивача межує не з «земельною ділянкою» відповідача, а з квартирою, що є самостійним об'єктом права власності. Законодавством непередбачено правових підстав встановлення «Земельного сервітуту для риштування, складування будівельних матеріалів та ін….» в квартирі. Проведення відповідачем робіт з реконструкції власної квартири є не лише його законним правом, але й необхідною передумовою вирішення спору, адже у разі їх виконання не буде жодних підстав для «встановлення сервітуту», що вимагає позивач. Позовні вимоги суперечать чинному законодавству, оскільки обидві сторони спору мають рівні права власності, їх безпідставне обмеження чи пріоритетність права користування чи розпорядження своїм майном однієї особи відносно іншої є незаконними. Крім того, для встановлення земельного сервітуту в судовому порядку повинні бути докази того, що між сторонами велися переговори про встановлення сервітуту та про умови, щодо чого не було досягнуто домовленості. Щодо інших позовних вимог то пояснили, що відповідач на законних підставах здійснює не будівництво, а реконструкцію власної квартири з добудовою та надбудовою, про свідчить зареєстрована інспекцією ДАБК Декларація про початок будівельних робіт від 04.12.2013р. та проектна документація, розроблена АПБ Управління архітектури та містобудування від 2013р. Ця реконструкція відбувається на місці існуючої квартири, розташованої в двоквартирному будинку. При цьому, згідно вищевказаного проекту 2013р. існуюча стіна між квартирами, є спільною, зберігається та є внутрішньою частиною власних квартир кожної із сторін. Крім цього, згідно експертного висновку № 80-4/14 від. 14.04.2014р. судово-будівельного експерта [PERSON] чітко вказано, що під час реконструкції квартири [ADDRESS] середня стіна, яка розділяла будинок і являлась спільною для обох квартир, не демонтувалась і залишена в конструкціях будинку. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.12.2012р. № 2344Т та техпаспорту від 05.12.2012р. відповідач є законним власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] загальною площею 49,2кв.м. у двоквартирному житловому будинку за адресою вул. Зелена, 26 в м. Івано-Франківськ. Вона має необхідні документи для розпорядження своєю власністю шляхом проведення будівельних робіт на підставі Декларації про початок будівельних робіт, що відповідає вимогам чинного законодавства. Проте позивач грубо порушує один з обов'язків землекористувача - не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Тому позовні в позові відмовити повністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши усі наявні в справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири та земельної ділянки від 02.07.2002р., державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 978371 (а.с.5,6), яка є суміжною з квартирою [ADDRESS] по [ADDRESS], що належить [PERSON] та розташована на її земельній ділянці, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.12.2012р., технічним паспортом на квартиру (а.с.101, 104,105). Дані обставини представником відповідача не заперечено, визнано, а згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно з ч. 2 ст. 100 ЗК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Ст. 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. У п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. В той же час метою встановлення земельного сервітуту позивач зазначає необхідність проведення ремонту несучих конструкції будинку та відновити тепло збереження зовнішніми стінами, для чого йому потрібно встановити будівельні риштування та складування будівельних матеріалів. Як вбачається з висновку № 09/02-13 експертного дослідження по заяві [PERSON] на проведення експертного дослідження по визначенню технічного стану житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.7-10) технічний стан житлового будинку в цілому по [ADDRESS] не задовільний. Через знесення частини будинку порушена цілісність будинку, що зменшує жорсткість і цілісність будинку в цілому та несучу спроможність його несучих конструкцій. Технічний стан квартири [ADDRESS] в цілому задовільний (є незначні пошкодження перегородки та підлоги). Однак при подальшій експлуатації при такому технічному стані будинку в цілому, технічний стан квартири буде погіршуватися. Для ліквідації завданих квартирі позивача пошкоджень та не допущення погіршення її технічного стану в подальшому, необхідно провести ремонт несучих конструкції будинку та відновити тепло збереження зовнішніми стінами. Для можливості проведення даних робіт зі сторони перегородки необхідно встановити тимчасове риштування. Отже судом встановлено неможливість задовольнити такі потреби позивача, які він зазначає як підставу звернення до суду з даним позовом, в інший спосіб. Відповідач в свою чергу в добровільному порядку надати позивачу можливість виконати роботи, вказані у зазначеному вище висновку, не бажає, чого в свою чергу не було заперечено його представниками в судовому засіданні. Тому, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, та те, що позивачем не обґрунтовано необхідності встановлення земельного сервітуту на строк саме три місяці, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги слід задоволити частково, встановивши такий сервітут на користь позивача на строк 45 днів, що на думку суду такий спосіб буде найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, - відповідача по справі. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди щодо проведення будівельно-ремонтних робіт, то враховуючи, що можливість проводити ці роботи позивачем використовуючи при цьому земельну ділянку відповідача надана цим судовим рішенням - встановленням земельного сервітуту, суд приходить до висновку, що такі заявлено передчасно, а відтак до задоволення не підлягають. Крім цього позивач просив суд зобов'язати відповідача [PERSON] при будівництві свого житлового будинку і господарських споруд відступити вгиб ділянки останньої на 1м від зовнішньої стіни його будинку. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак жодного належного та допустимого доказу того, що реконструкція належного відповідачу житла здійснюється останньою з порушенням вимог чинного законодавства України, суду не подано, а долучена фотографія (а.с.172) не може бути належним та допустимим доказом такого. При цьому доводи позивача з даного приводу спростовуються долученими представниками відповідача доказами, а саме: декларацією про початок будівельних робіт (а.с.106-109) та проектом реконструкції (а.с.135-145). В той же час на думку суду належним та допустимим доказом тих обставин, що реконструкція проводиться відповідачем неправомірно слугував би висновок судового експерта. Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що маються значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Однак такої заяви про призначення судом відповідної експертизи сторонами, зокрема представниками позивача, в судовому засіданні подано не було. Тому в цій частині позовні вимоги суд вважає безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що до задоволення не підлягають. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved