Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь 9900 грн. авансу в рахунок купівлі-продажу будинку та сплачені судові витрати, мотивуючи тим, що він з відповідачем 12.07.2010 року домовилися про купівлю у останнього будинку в с. Підруддя Овруцького району. Для підтвердження угоди на майбутнє він передав відповідачу кошти в сумі 1000 доларів США, про що відповідач написав та надав йому розписку від 12.07.2010 року. В порушення даної угоди відповідач йому будинку не продав, а продав іншій особі, про що він довідався лише в листопаді 2013 року. На його прохання повернути йому кошти відповідач відмовив, посилаючись на те, що кошти він отримав в якості завдатку, а оскільки угода не відбулася нібито із-за його вини, то завдаток залишається у нього. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просить стягнути з відповідача суму авансу згідно курсу долара на час розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила. Просить відмовити в задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, а в судовому засіданні 12.05.2014 року вимоги не визнавав. Суд, вислухавши пояснення сторін та перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно розписки від 12.07.2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] в якості завдатку 1000 доларів для оформлення та продажу будинку в [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З огляду на зміст ст. 570 ЦК України завдаток служить доказом укладення договору, який він одночасно і забезпечує. Він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення. В судовому засіданні позивач пояснював, що він давав відповідачу кошти на оформлення всіх правовстановлюючих документів, які необхідні були для укладення договору купівлі-продажу будинку, який він мав намір придбати у відповідача. Однак, в зв'язку із зміною обставин, він у середині вересня відмовився від купівлі будинку у відповідача і попросив його повернути надані йому для оформлення документів кошти. Відповідач, посилаючись на те, що в нього на даний час не має коштів, пообіцяв повернути їх після продажу будинку. В листопаді 2013 року він дізнався про продаж будинку відповідачем та звернувся до нього з проханням повернути його кошти, але отримав відмову. Відповідач в судовому засіданні 12.05.2014 року вимоги не визнавав та пояснив, що гроші він отримував від позивача в якості завдатку. Причому, давав гроші позивач йому і доларами і гривнами. Оскільки, в вересні 2010 року він відмовився від купівлі будинку, тобто угода не відбулася саме з його вини, будинок він зміг продати лише через значний проміжок часу і за значно нижчою ціною, а тому завдаток залишався в нього, про що вони і домовлялися з позивачем. Вказану обставину вони підтвердили і розпискою (тобто розписки було дві), однак, її забрав позивач. До листопада 2013 року позивач до нього не звертався з проханням повернути кошти, а тому він пропустив строк звернення до суду. Представник відповідача зазначила, що початок перебігу строку позовної давності розпочався з середини вересня 2010 року, коли позивач відмовився від купівлі будинку, тому відповідно він пропустив строк звернення до суду. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторонами, будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім розписки, яка свідчить про отримання відповідачем від позивача в якості завдатку 1000 доларів для оформлення та продажу будинку в [ADDRESS], судові не надано. Таким чином, враховуючи, що між сторонами у справі не було укладено договору купівлі-продажу, тобто не було договірних зобов'язань, суд приходить до висновку, що грошові кошти передані позивачем 12.07.2010 року відповідачеві є авансом та відповідно підлягають стягненню з останнього на користь позивача. Ч.1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Посилання сторони відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки відповідач не заперечував факту продажу ним будинку саме в 2013 році і саме з цим фактом пов'язує початок перебігу строку позовної давності позивач. За таких обставин підлягає стягненню з відповідача на користь позивача аванс в розмірі 11900 грн. (11,90 грн. курс долара Х 1000 доларів авансу) Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved