Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути з останнього суму боргу за кредитним договором № KF 48019 від 25.03.2008р., укладеним між відповідачем та ПАТ «Електрон Банк», правонаступником якого ПАТ «Фолькс Банк», станом на 07.12.2017р. в розмірі 52908,78 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала із аналогісних викладеним у позовній заяві підстав, додатково пояснивши, що не вважає пропущеним строк позовної давності, оскільки відповідно до п. 7.1 кредитного договору № KF 48019 від 25.03.2008р., такий діє до повного його виконання. З приводу розрахунку заборгованості, відомостей про рух коштів за кредитним договором, даних щодо коштів, фактично внесених відповідачем на виконання кредитного договору та структури боргу повідомила, що такі у позивача відсутні, оскільки він є лише правонаступником ПАТ «Фолькс Банк» у спірних правовідносинах на підставі договору про відступлення права вимоги № 23/02-12, згідно якого йому було передано лише право грошової вимоги до відповідача на загальну 52908,78 грн. Відповідач та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що не визнають заборгованості відповідача перед ПАТ «Ідея Банк», оскільки відповідач в повній мірі здійснила усі розрахунки за кредитним договором, який був забезпечений заставою автомобіля «Сherry jaggi», 2008 р.в. На виконання кредитного договору банком було реалізовано предмет застави, після чого її повідомили, що заборгованість у неї за кредитним договором відсутня. Крім того, подали заяву про застосування строків позовної давності, яка є підставою для відмови у позові. Позовна заява надійшла до суду 21.12.2017р. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 05.02.2018р. відкрито провадження у справі. Всі наявні у справі докази були надані сторонами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з копії кредитного договору № KF 48019 від 25.03.2008р., укладеного між ПАТ «Електрон Банк» та відповідачем, останній було надано кредит в сумі 9481 долар США на придбання автомобіля з процентною ставкою 12 % річних на строк до 25.03.2013р. під заставу автомобіля «Сherry jaggi», 2008 р.в. На підставі договору про відступлення права вимоги № 23/02-12, укладеного між позивачем та ПАТ «Фолькс Банк», позивачу було передано право грошової вимоги до відповідача на загальну 52908,78 грн. Разом із тим, як пояснила відповідач у судовому засіданні, на виконання кредитного договору банком було реалізовано предмет застави (автомобіль «Сherry jaggi», 2008 р.в.), однак жодних доказів на підтвердження цієї обставини жодною зі сторін не було представлено. Так само представником позивача, який будучи в силу вимог процесуального закону зобовязаним довести обставини, які є підставою позову, не надано суду жодних доказів на підтвердження існування відповідної заборгованості, зокрема розрахунку заборгованості, відомостей про рух коштів за кредитним договором, даних щодо коштів, фактично внесених відповідачем на виконання кредитного договору, дат їх внесення та структури заборгованості. За цих умов суд вважає не доведеними обставини позову, а тому в його задоволенні слід відмовити. Грошові зобов'язання відповідно до вимог ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч.1 ст.\~612 ЦК України, повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті\~530,\~631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За умовами кредитного договору № KF 48019 від 25.03.2008р., укладеного між ПАТ «Електрон Банк» та відповідачем, відповідачу було надано кредит на строк до 25.03.2013р. Згідно зі\~ст.\~256\~ЦК України\~ позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України \~ визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як встановлено ч. 1\~ст. 261 ЦК України , перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~ст. 262 ЦК України \~заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. За змістом ч. 4\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Встановивши, що строк виконання основного зобов'язання було встановлено 25.03.2013р., суд вважає, що саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 21.12.2017, тобто поза межами трьох років позовної давності, що з врахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності на підставі положень ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~є додатковою самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed