Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно довідки Львівського комунального підприємства «Сяйво» № 734 від 03.04.2019 року він проживає та прописаний у вказаній квартирі. Крім нього, в квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак відповідачі не проживають в ній вже більше двох років, місце їхнього перебування позивачу невідоме, особистого майна відповідачів у квартирі теж немає. Жодних перешкод у користуванні житлом ніколи не чинилось, всі витрати по оплаті комунальних послуг позивач здійснює сам. Враховуючи, що відповідачі тривалий час, без поважних причин не проживають в спірній квартирі, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.16). В судовому засіданні позивач, за його згодою допитаний як свідок відповідно до вимог ст.234 ЦПК України, позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, при цьому, доповнив, що він прописаний та проживає в квартирі [ADDRESS] , квартира загальною площею - 34,5 кв.м., складається з кімнати та кухні. Крім нього, в квартирі зареєстровані також [PERSON] та [PERSON] , однак відповідач [PERSON] взагалі ніколи не проживав у вказаній квартирі, а [PERSON] вже близько 5 років не проживає, місце їхнього перебування йому невідоме, оскільки жодних зв`язків з ними не підтримує. Конфліктних ситуацій між ним та відповідачами ніколи не було, перешкод в користуванні майном не чинив, витрати за житлово-комунальні послуги оплачує самостійно і факт реєстрації крім нього ще двох осіб в квартирі завдає йому додаткових матеріальних витрат. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, при цьому доповнив, що відповідачі без поважних причин відсутні у спірній квартирі близько 5 років, особистого майна відповідачів в квартирі немає, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинив. Просить позов задовольнити. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. У визначений судом відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву такого не подали, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У статті 130 ЖК Української РСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Також порядок користування гуртожитками та їх утримання врегульовано у Примірному положенні про гуртожитки, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20.06.2018 року. Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що окрім позивача в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області (а.с.14, 15). Факт непроживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в спірному приміщенні понад шість місяців підтверджується актами від 25.10.2018 року, 29.12.2018 року та 28.03.2019 року, затверджених директором ЛКП «Сяйво» [PERSON] (а.с.6,7,8). Також, допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача, проживає в одному з ним будинку в квартирі [ADDRESS] з 1985 року, часто заходить до нього додому і ні разу за весь цей час не бачив ні самих відповідачів, ні їхніх особистих речей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання суду, що з позивачем знайомий близько 25 років, є його сусідом, часто заходить до нього і знає, що в квартирі, крім позивача прописані ще двоє осіб, але він ніколи їх не бачив. Їхнього особистого майна в квартирі теж немає. Позивач сам оплачує за житлово-комунальні послуги, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих у житлі осіб, що створює йому матеріальні труднощі. Таким чином, враховуючи досліджені судом письмові докази, покази свідків та пояснення позивача суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному житлі та добровільно залишили таке. Поважних причин, які б могли бути підставою для продовження строку, передбаченого ст. 71 ЖК України, збереження за відповідачами спірного жилого приміщення судом не встановлено. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі не проживають у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені законом строки та не мають наміру там проживати, а отже є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову. а саме з кожного по 384 грн.

Outcome: approved