Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював та доповнював, та остаточно просить визнати недійсним та скасувати рішення Малороганської селищної ради від 06.06.2006 року про приватизацію земельної ділянки [PERSON], визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] на підставі вищевказаного рішення, визнати недійсним та скасувати рішення Малороганської сільської ради від 31.08.2010 року про внесення змін до вищевказаного рішення. Також, позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення Малороганської сільської ради від 28.07.2006 року в частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,1556 га за адресою: [ADDRESS] та скасувати державний акт, виданий на його підставі на ім'я [PERSON], визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], видане на ім'я [PERSON] та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку із скасування права власності на вказану земельну ділянку. Також, позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення Малороганської сільської ради від 21.10.2008 року про передання безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,1617 га за адресою: [ADDRESS] та скасувати виданий на підставі цього рішення державний акт на вказану земельну ділянку. Крім того, позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення Малороганської сільської ради від 06.06.2006 року про передання безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку розміром 0,1117 га за адресою: [ADDRESS] та скасувати виданий на підставі цього рішення державний акт на вказану земельну ділянку. Крім вищезазначених вимог позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення 6 сесії 24 скликання Малороганської сільської ради від 02.07.2003 року, визнати недійсним та скасувати договір дарування від 31.07.1997 року в частині дарування [PERSON] земельної ділянки площею 0,08 га. Позивач просить зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] відновити порушені межі його земельної ділянки, виготовити техдокументацію для отримання кадастрового номеру земельної ділянки позивача за власний рахунок, привести фактичне користування позивачем земельною ділянкою у відповідність до відновлених її меж. Також, позивач просить зобов'язати відповідача [PERSON] та [PERSON] за власний рахунок перенести огорожу його земельної ділянки на відновлену межу, перенести гараж та споруду згідно ДБН. Також, позивач просить зобов'язати відповідача [PERSON] перенести огорожу його земельної ділянки на відновлену межу, засипати вириту канаву на межі та відновити цегляну огорожу по вулиці, прибрати піднятий ґрунт під теплицею від стіни будинку позивача до відновленої межі, прибрати виведену з каналізації ями труду від подвір'я позивача. Також, позивач просить зобов'язати відповідача [PERSON] укріпити канаву по відновленій межі земельної ділянки позивача, зробити отвори в канаву для стоку води від господарської споруди позивача, засипати каналізаційну яму, споруджену на вулиці впритул до господарської споруди позивача. Також, позивач просить відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду шляхом стягнення з кожного відповідача по 50000 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав наступне. Позивач з 1997 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та з 1995 року - власником земельної ділянки, на якій він розташований площею 0,1692. У 1997 році позивач подарував сину - відповідачу [PERSON] 31/50 частин належного йому домоволодіння та частину земельної ділянки площею 800 кв.м. за вищевказаною адресою. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] обманним шляхом змусив батька оформити договір дарування, посилаючись на те, що в іншому випадку його кине дружина. Після укладення договору дарування, [PERSON] замість звернення до відділу земельних відносин для оформлення права власності на земельну ділянку, 05.07.2003 року звернувся до Малороганської сільської ради із заявою про передачу земельної ділянки площею 0,08 га у приватну власність. Малороганська сільська рада, не маючи повноважень на розпорядження земельною ділянкою, яка вже була передана у приватну власність позивачу, винесла рішення про передачу безоплатно земельної ділянки площею. 0,08 га відповідачу [PERSON], після чого на підставі цього рішення було видано державний акт про право власності на земельну ділянку. При цьому заміри земельної ділянки, що відчужується, були здійсненні землевпорядником сільської ради [PERSON] по фактично займаній площі, а не на підставі плану зовнішніх меж, наслідком чого стало звуження земельної ділянки. Керівництво Малороганської сільської ради в особі [PERSON] навмисно надали фіктивні документи розробнику технічної документації, виділ землі було здійснено без участі позивача, державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий без врахування спірного договору дарування. 31 серпня 2010 року Малороганською сільською радою Харківського району Харківської області винесено рішення про внесення змін до рішення Малороганської сільської ради від 06.06.2006 року, але позивач вважає це рішення незаконним, оскільки воно не скасовує неправомірне рішення сільської ради, а тому не несе ніяких правових наслідків. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] обманним шляхом змусив відповідача оформити частину будинку на нього, а після укладення договору дарування діяв у зговорі з сусідами, землевпорядником [PERSON] та головою сільради [PERSON] з метою позбавлення позивача право власності на земельну ділянку. При таких обставинах, договір дарування є недійсним. Що стосується позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Малороганської сільської ради про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] та скасування виданого на цій підставі державного акту, позивач посилається на те, що при виготовлені оспорюваного державного акту не було враховано договір дарування земельної ділянки [PERSON], заміри землевпорядником було здійснені по фактично займаній площі, без погодження меж земельної ділянки із позивачем, наслідком чого було допущено звуження земельної ділянки позивача на декілька десятків сантиметрів. Також, з позивачем не було погоджено межі зазначеної земельної ділянки під час передання її спадкоємцю [PERSON] - відповідачу [PERSON], наслідком чого також стало порушення права власності позивача на землю. Аналогічні доводи позивач наводить на підтвердження своїх вимог про визнання незаконним та скасування рішень Малороганської сільської ради про передання [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], [PERSON] - земельної ділянки по [ADDRESS] Крім того, позивач зазначає, що в акті погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] його підпис було підроблено, а межі земельної ділянки по [ADDRESS] з ним не погоджувалися. Позивач зазначає, що у зв'язку з протиправними діями відповідачів, розмір, форма та площа земельної ділянки позивача змінені у менший для нього бік, позивач вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] змушують його замінити свій державний акт на новий шляхом створення численних земельних комісій. Також, позивач посилається на те, що внаслідок зміни форми його земельної ділянки, відповідачі позбавили його можливості отримувати кадастровий номер земельної ділянки. Крім того, [PERSON] встановив огорожу своєї земельної ділянки, залишивши позивачу вириту канаву, зруйновану цегельну огорожу позивача та піднятий під теплицею грунт з засипаною стіною будинку позивача. Позивач зазначає, що діями відповідачів йому були створені нелюдські умови існування в с. Мала Рогань, встановлені норми земельного законодавства, цивільного та адміністративного кодексів шельмувалися, цинічно порушувалися, перекручувалися, спотворювалися з метою змусити позивача переоформити його державний акт на земельну ділянку на новий. Всі зловмисні дії сусідів порушили звичайний спосіб життя та нормальний життєвий уклад і привели до безсоння, душевних та фізичних моральних страждань, та, як слідство, до втрати здоров'я. На всі звернення позивача до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування надавалися рекомендації звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснивши про обставини, викладені вище. Представник відповідача Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом не надав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представники [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] у ході судового розгляду справи не визнали позовні вимоги, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що право власності на належні ним земельні ділянки набуто на законних підставах, з дотриманням земельного законодавства, підстави для скасування рішеннь сільської ради про передання у приватну власність земельної ділянки та виданих відповідно до цих рішень державних актів на землю - відсутні. Також, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено її заподіяння внаслідок дій відповідача. Представник відповідача Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у судове засідання не з'явився, надав суду заявою, якою просить розглянути справу у його відсутність, оскільки він не приймав участь у розробці технічної документації на земельну ділянку позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки вони необґрунтовані та недоведені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом не надав. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач, відповідно до наданого Роганською сільською радою дозволу, затвердженого проекту, здійснив перебудову житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] Після прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію позивач оформив право власності на своє ім'я на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, отримав свідоцтво про право власності від 11.07.1997 року. Рішенням виконкому Малороганської сільської ради від 08.08.1995 року № 141 позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1692 за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. На ім'я позивача було видано державний акт серії ХР-25-93-23535 на право приватної власності на землю. 31.07.1997 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 31/50 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та 800 кв.м. приватизованої ділянки, розташованої за вказаною адресою, переданої для будівництва житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться від вул. Шкільної. Договір посвідчено державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1-3729. Відповідно до п. 11 Договору дарування, цей договір є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості), видачі державного акту на право приватної власності на землю та реєстрації останнього у Малороганській сільській раді. На підставі вищевказаного договору, позивачу Малороганською сільською радою 05.08.1997 року видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок за № 95. Відповідно до умов Договору дарування, статті 100 Земельного Кодексу України, в редакції 18.12.1990 року, яка діяла на час укладення договору дарування, [PERSON] повинен був звернутися до державної землевпорядної організації із заявою про складання проекту відмежування подарованої йому земельної ділянки в натурі (на місцевості) та підготовку документів, що посвідчують право власності земельною ділянкою площею 800 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що розробка документації зі складання проекту відмежування земельної ділянки відповідно до договору дарування [PERSON] не замовлялася, натомість останній 05 липня 2003 року звернувся до Малороганської селищної ради із заявою про передання безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель по [ADDRESS] На замовлення [PERSON] державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Згідно повідомлення вищевказаного підприємства від 04.01.2007 року, технічна документація була складена згідно рішення І сесії Vскликання Малороганської сільської ради від 25.04.2006 року та наданих [PERSON] документів. Зйомка земельної ділянки виконувалась по фактично зайнятій площі. Державний акт на ім'я [PERSON] та договір дарування [PERSON] не надавалися, а тому не могли бути враховані при розробці технічної документації. Згідно повідомлення Харківського обласного головного управління земельних ресурсів від 09.02.2007 року № 01-02-48/386, роботи з розробки Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку виконувалися на замовлення [PERSON], при цьому договір дарування на частину земельної ділянки, яка знаходилася у власності позивача замовником не надавався, а тому й не був врахований при виготовленні державного акту. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України, яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, Малороганська сільська рада не мала повноважень щодо розпорядження частиною земельної ділянки по [ADDRESS] яка перебувала у приватній власності. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 статті 125, ч. 1 статті 126 ЗК України, в редакції від 31.03.2006 року, яка була чинною на момент прийняття селищною радою рішення, право власності [PERSON] на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації. Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то суд на підставі зазначених норм вважає недійсним і державний акт, виданий [PERSON] на підставі недійсного рішення селищної ради. Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13). При таких обставинах, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Малороганської ІІ сесії V скликання Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 06 червня 2006 року, а також визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 434915, виданий на ім'я [PERSON] Судом встановлено, що управління з контролю за використанням та охороною земель у Харківській області 09.02.2007 року звернулося до Малороганського сільського голови із клопотанням про скасування рішення сільської ради від 06.06.2006 року, оскільки воно прийняте з порушенням чинного законодавства та позбавляє [PERSON] права безоплатної приватизації землі. Управлінням неодноразово надсилалися письмові звернення до Малороганської сільської ради з пропозицією розглянути на черговій сесії питання про скасування вказаного рішення неодноразово, а саме - від 09.02.2007 року за № 01-02-20/242, від 15.10.2007 року за № 1705, від 14.01.2008 року за № 22, 18.03.2008 року за № 869. Як вбачається з повідомлення Малороганської сільської ради № 34 від 24.01.2008 року, [PERSON] звернувся до сільради із заявою, якою просить не скасовувати рішення від 06.06.2006 року, державний акт на земельну ділянку серії ЯБ № 434915 вважати дійсним, оскільки жодних претензій з питання оформлення державного акту на землю не має. Рішенням ХХХІІІ сесії V скликання Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 31 серпня 2010 року були внесені зміни до рішення від 06.06.2006 року, а саме - вирішено із земель позивача загальною площею 0,1692 га за адресою: [ADDRESS] передати, згідно договору дарування від 31.07.1997 року № 1-1685 у приватну власність [PERSON] частку земельної ділянки загальною площею 0,08 га, розташовану в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих споруд і будівель. Також, вказаним рішенням [PERSON] зобов'язано внести зміну у технічну документацію із землеустрою. Конституційним судом України 16 квітня 2009 року винесене рішення № 7-рп/2009, яким зазначено, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Рішення Малороганської селищної ради від 06.06.2006 року було виконано, на підставі цього рішення відповідач [PERSON] отримав державний акт про право власності на земельну ділянку у порядку приватизації та своїм письмовим зверненням заперечував проти його скасування та визнання державного акту на земельну ділянку недійсним. Таким чином, суд вважає, рішення Малороганської сільської ради від 31 серпня 2010 року є незаконним, оскільки ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Позовна вимога щодо визнання договору дарування недійсним не може бути задоволена з наступних підстав. Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З роз'яснень, які викладено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, вбачається, що равочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту стст.203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Позивачем не доведено той факт, що під час укладення договору дарування він знаходився під впливом обману, в діях відповідача [PERSON] наявний умисел. Суд вважає, що ті обставини, які навів позивач, а саме - можливий розпад сім'ї [PERSON] у разі не укладення договору дарування на його користь, не мають істотного значення для укладення оспорюваного договору, оскільки ці обставини пояснюють мотив укладення договору дарування. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення V сесії V скликання Малороганської сільської ради від 28 липня 2006 року в частині надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, визнання недійсним та скасування державного акту на земельну ділянку, який був виданий на підставі цього рішення, та похідної від них позовної вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на ім'я [PERSON] у порядку спадкування за заповітом, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 116 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність, або надання їх у користування. Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України, яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Відповідно до п. 6-10 ч. 1 ст. 118 Земельного Кодексу України у зазначеній редакції, яка визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності не земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року №43. Відповідно до п.п.1.12, 1.13 цієї Інструкції складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка та затвердженим в установленому законом порядку відведення цієї ділянки. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Тобто, складанню і видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язково передує встановлення (відновлення, перенесення) меж земельної ділянки в натуру, на місцевості, державний акт відповідача містить картографічний план земельної ділянки із зазначенням її зовнішніх меж та поворотних точок. Позивач посилається на те, що вищевказаним рішенням Малороганської сільської ради від 28 липня 2006 року, [PERSON] передано земельну ділянку розміром 0,1556 га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, яка розташована в [ADDRESS]. На підставі цього рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою. При цьому, що при виготовлені технічної документації та видачі державного акту не був наданий, а тому й не був врахований договір дарування [PERSON] на 0,8 га земельної ділянки. Крім того, заміри землевпорядником були проведені не на підставі плану зовнішніх меж земельної ділянки, згідно державного акту позивача, а по фактично займаній площі. Внаслідок чого земельна ділянка позивача на декілька десятків сантиметрів була звужена по ширині, змінилася форма та площа його земельної ділянки. Крім того, не узгоджувалися межі цієї земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Суд вважає вказану вимогу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не була надана суду технічна документація із землеустрою, на підставі якої був виготовлений акт про право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] При таких обставинах, ствердження позивача про відсутність у вказаній документації акту погодження меж не підтверджується матеріалами справи. Також, позивачем не було зазначено яким саме чином на розробку технічної документації вплинула та обставина, що землевпорядною організацією не було враховано договір дарування, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] Після смерті [PERSON], її право власності на земельну ділянку площею 0,1556 га за адресою: [ADDRESS] було успадковано [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.04.2008 року, посвідчене державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], реєстровий номер 1-1009. При цьому відсутні відомості про те, що після зміни власника були змінені площа, розмір та конфігурація земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], а тому посилання позивача на недійсність державного акту на ім'я [PERSON] внаслідок захоплення частини його земельної ділянки - є безпідставними та не підтверджуються наданими позивачем доказами. Актом земельної комісії Малороганської сільської ради від 25.08.2008 року були встановлені межі земельної ділянки [PERSON] та закріплені медовими знаками. Позивач не був присутній на встановлені меж, проте, був повідомлений та запрошений на встановлення меж та межових знаків. Згідно п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Що стосується визнання недійсними та скасування рішення ХХІ сесії V cкликання Малороганської сільської ради від 21.10.2008 року про передання у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку розміром 0,1617 року за адресою: [ADDRESS] та виданий та підставі цього рішення державний акт на право власності на земельну ділянку, суд зазначає наступне. Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, її розробка та затвердження здійсненні з дотриманням вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, в редакції, що діяла на час приватизації, та положень Інструкції затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року №43, якою встановлено порядок видачі державних актів на земельні ділянки, що включає в себе перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та їх погодження. Посилання позивача про відсутність погодження з ним меж цієї земельної ділянки спростовується актом від 15.09.2006 року про встановлення і узгодження меж та обміру земельної ділянки, в якому міститься особистий підпис позивача. Доводи позивача про те, що його підпис було підроблено, не підтверджені належними та допустимими доказами, з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи позивач до суду не звертався. Також, судом не встановлено порушення вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України, в редакції, що діяла на час приватизації, та положень Інструкції про порядок видачі державних актів на земельні ділянки, що включає в себе перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та їх погодження під час надання земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] площею 0,1117 га. Позивачем не доведено ту обставину, що неврахування договору дарування частини належної йому земельної ділянки площею 0,8 га за адресою: [ADDRESS] вплинула вірність замірів землевпорядником під час розробки технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та законність видачі державних актів, що посвідчують право власності. Крім того, відсутність актів погодження із позивачем меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] може бути підставою для визнання приватизації незаконною лише у тому разі, якщо приватизація земельної ділянки у таких межах порушує права суміжного землевласника або землекористувача. Позивачем не доведено той факт, що площа його земельної ділянки після приватизації земельних ділянок відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] змінилася, також, позивачем не зазначено площу накладення вказаних земельних ділянок на його земельну ділянку, не вказано координати такого накладення. Як вбачається з акту перевірки фактів, викладених у зверненнях [PERSON] з приводу порушень права власності, комісією Харківської державної адміністрації зі слів заявника було встановлено наступне: Земельна ділянка позивача не огороджена від сусідів, зі слів позивача, вони перешкоджають огородженню земельної ділянки. Замість огорожами між дворами, сусіди будинку [NUMBER] вирили глибоку канаву, що не дає [PERSON] у повному обсязі обслуговувати частину старого будинку; Без врахування державного акту позивача були оформлені державні акти на сусідські земельні ділянки, при цьому було порушено земельне законодавство, внаслідок чого до складу земельних ділянок відповідачів увійшла й частина земельної ділянки позивача; Самовільно збудована сусідами будинку [NUMBER] теплиця в 1,5-2 м. від житлового помешкання позивача з підняттям рівня ґрунту та засипкою стінки вище фундаменту на 0,5 м., закриває денне світло, помешкання стало напівпідвальне, фундамент та с тіна його заливаються стічними водами, поли гниють. На межі з ділянкою будинку [NUMBER] знаходяться дерева висотою більше 5 метрів, які затіняють огород [PERSON] з південно-західної сторони. Вказаним актом було позивачу роз'яснено, що спори щодо меж земельних ділянок, а також додержання правил добросусідства вирішують органи міського самоврядування. Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 20.12.2006 року, позивач звернувся до ПВМ Липецького ВГУМВС України в Харківській області із заявою про порушення його прав, як землеволодільця, у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Як вбачається з акту узгодження меж між [PERSON] та [PERSON], складеному комісією Малороганської сільської ради у складі землевпорядника [PERSON], депутату [PERSON] від 15.09.2006 року, розміри земельних ділянок узгоджені та встановлені межові знаки, [PERSON] рекомендовано зробити водовідвід та прибрати стовп з території земельної ділянки позивача. Акт підписаний комісією, позивачем та відповідачем [PERSON] Як вбачається з акту від 05.12.2006 року, земельною комісією Малороганської сільської ради 15.09.2006 року були узгоджені межі та встановлені межові знаки, проте, [PERSON] самовільно переніс межові знаки, після чого знов звернувся до земельної комісії із проханням встановити межі земельних ділянок. Згідно акту від 09.02.2007 року, комісією Малороганської сільської ради при розгляді звернень [PERSON] було встановлено, що між заявником та [PERSON] має місце земельний спір щодо меж земельних ділянок. Земельною комісією сільради неодноразово встановлювались межі та межові знаки земельних ділянок, але заявник їх щоразу переносив. [PERSON] для вирішення спору рекомендовано звернутися до суду, [PERSON] - оформити новий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Як вбачається з інформації Малороганської сільської ради від 29.12.2006 року, після встановлення меж земельної ділянки позивача, межові знаки ним же й прибираються, крім того, позивачем самовільно з порушенням архітектурних норм збудований господарчий блок та добудований будинок. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачами виник земельний спір, що підтверджується наявними у матеріалах справи неодноразових звернень [PERSON] до Малороганської сільської ради про встановлення меж його земельної ділянки та межових знаків, актами земельної комісії про узгодження меж земельних ділянок позивача та відповідачів [PERSON], [PERSON] та виявлених порушень правил добросусідства від 25.07.2008 року, 28.07.2008 року, 15.05.2009 року. Земельний спір вирішувався органом міського самоврядування, відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, проте позивач не погоджується з результатами вирішення земельного спору. 02.07.2003 року за результатами вирішення земельного спору між позивачем та відповідачем [PERSON] Малороганською сільською радою винесено рішення, яким рекомендовано по згоді обох сторін укласти добровільну угоду по встановленню меж та використанню водостічної канави для пропуску паводкових вод між земельними ділянками [ADDRESS] Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Аналізуючи вказану норму, позивач повинен був після винесення вищевказаного рішення від 02.07.2003 року, звернутися до суду із позовом, проте, як свідчать матеріали справи, позивач продовжив звертатися до сільради за вирішенням цього та інших земельних спорів. При таких обставинах, суд не вбачає підстав визнавати недійсним рішення 8 сесії 24 скликання Малороганської сільської ради від 02.07.2003 року «Про вирішення земельного спору між гр. [PERSON] та [PERSON]». Основним доводом позивача щодо порушення його земельних прав є захоплення частини його земельної ділянки внаслідок зловмисних дій відповідачів. Встановлення відповідності чи невідповідності меж земельної ділянки позивача тим межам, що зазначені в державному акту, наявності або відсутності накладення суміжних земельних ділянок одна на одну, визначення площі такого накладення, координат частини земельної ділянки, на яку було накладення суміжних земельних ділянок, що є порушенням прав землевласника, потребують спеціальних знань в галузі землеустрою, які виходять за межі знань суду та осіб, що беруть участь у справі. Таким чином, без призначення судової землевпорядної експертизи вищевказані обставини не можуть бути встановлені судом, що розглядає справу. Позивачу роз'яснювався порядок звернення із клопотанням щодо забезпечення доказів, які він не може надати самостійно. Із клопотанням про призначення судової землевпорядної експертизи позивач до суду не звертався. При таких обставинах, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що межі земельної ділянки позивача порушені та не відповідають державному акту на право власності на земельну ділянку на ім'я позивача. У зв'язку з недоведенням цього факту, позовна вимога про відновлення порушених меж та зобов'язання перенести огорожу земельної ділянки позивача на відновлену межу - задоволенню не підлягає. За цими ж підставами не підлягає задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснити певні дії, які, на думку позивача, приведуть фактичне користування належною йому земельною ділянкою у відповідність до відновлених меж. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується позовної вимоги про зобов'язання відповідачів [PERSON], [PERSON], ДП «Інститут землеустрою» та Управління держземагенства у Харківському районі Харківської області виготовити технічну документацію для отримання кадастрового номеру земельної ділянки позивача, суд зазначає наступне. Статтею 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Відповідно до положень ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів №376 від 18 травня 2010 року, визначено, що виконавцем робіт, пов'язаних з встановленням (відновленням) меж земельної ділянки, є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників. Зобов'язання відповідачів реалізувати за позивача його права на замовлення технічної документації на власну земельну ділянку з отримання кадастрового номеру не є способом захисту права позивача на земельну ділянку, крім того, задоволення такої позовної вимоги буде суперечити вимогам вищевказаної Інструкції. Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження того, що з боку відповідачів чиняться перешкоди для замовлення позивачем такої документації. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У ході судового розгляду справи судом не було встановлено, що неправомірні дії Малороганської селищної ради щодо наслідком ухвалення оспорюваних рішень від 06.06.2006 року, від 31.08.2010 року стали моральні страждання та погіршення стану здоров'я відповідача. Наявність інших порушень майнових чи немайнових прав позивача, які спричинили йому моральну шкоду позивачу - під час судового розгляду справи доведено не було. Крім того, надані позивачем медичні документи, а саме - витяг з медичної карти про проходжння позивачем оперативного лікування, не є підставою вважати, що наявні у позивача розлади здоров'я виникли внаслідок дій відповідачів, у вказаних документах відсутні будь-які посилання про причинний зв'язок захворювання позивача та дій відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial