Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем 24.08.1991 року та, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Свої вимоги мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сім'ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, між ними втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Просив не надавати часу на примирення, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, зокрема і через оголошення в пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.08.1991 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 611, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторне) Серія [NUMBER] від 15.05.2006 року. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Діти - повнолітні. Судом також встановлено, що спільне життя у подружжя не склалосяв силу різних причин, зокрема через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сім'ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та спільного проживання. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, між ними втрачено почуття любові та поваги одне до одного. У зв'язку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved