Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою. В позові та уточненні до нього зазначив, що [PERSON] 31.12.2013 р. близько 18.00 годин в м.Авдіївка по вул..К.Маркса, керуючи транспортним засобом «Фольксваген» д/н [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху та не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Авдіївського міського суду Донецької області від 14.03.2014 р. В результаті ДТП автомобіль «Дачіа» отримав механічні ушкодження. Вартість відновлювального ремонту складає 20846,49 грн. МТСБУ 08.05.2014 р. здійснило виплату відшкодування потерпілій особі та звернулося до [PERSON] з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволено. Просив стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) бюро України: кошти в розмірі понесених витрат 20846,49 грн., витрати на правову допомогу 2000,00 грн, витрати на аварійного комісара 1050,00 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно постанови Авдіївського міського суду донецької області від 14.03.2014 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6). Моторне (транспортне) страхове бюро України за заявою потерпілої особи на підставі умов Договору обов»язкового страхування та згідно ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 20846,49 грн. (а.с.4,5,8,9,12-21). Згідно Акту № 3/1-05/1193 від 14.01.2014 р. МТСБ України сплатило ФОП [PERSON] за визначення вартості матеріального збитку по справі [PERSON] 1050,00 грн.(а.с.11). Згідно Додаткової угоди № 238 До Контракту про надання правової допомоги № 77 від 16.03.2016 р. МТСБ України сплатило ФОП [PERSON] за надання правової допомоги по справі [PERSON] 2000,00 грн.(а.с.25). Згідно ст..509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо)або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України №1961-IV від 01.07.2004 р. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі -Закон № 1961-IV), із змінами, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 2.1 ст.2 Закону № 1961-IV встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як зазначено в Постанові № 6 від 27.03.1992 р. Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до ст..ст.440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом,- тільки умислу потерпілого. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що завданням Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до пп.а п.41.1 ст.41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пп.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1378,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. та витрати на аварійного комісара у розмірі 1050,00 грн. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, про що надано належні та допустимі докази підтвердження виплати страхового відшкодування та зворотнього права вимоги, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved