Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що відповідач, [PERSON] , була зареєстрований в його будинку за адресою: [ADDRESS] , після реєстрації шлюбу з його сином, підтвердженням чого є довідка № 348/07102030-30121899. [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.07.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1393, належить право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя його сина та Відповідача не склалося, і у вересні 2019 року [PERSON] виїхала з будинку, забравши всі речі, і з того часу до неї більше не поверталася. 17 січня 2020 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/18170/19 шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний час Відповідач мешкає в м. Житомир, але конкретна адреса йому не відома. Отже, Відповідач, не проживає в будинку близько року, і при цьому ніяких перешкод у проживанні Відповідача не чинилося. Не проживаючи в будинку за адресою: [ADDRESS] , Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що витікають з здійснення права власності та регулюються Цивільним кодексом України. Судом при розгляді справи встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕР №720818 від 23.07.2007 (а.с.11). У вказаному будинку зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою МЄІРЦ № 348/07102020-30121899 від 07.10.2020 (а.с.13). Допитаний у якості свідка [PERSON] , який є сином позивача та колишнім чоловіком відповідача, у судовому засіданні зазначив, що він та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 по 2020 роки. У 2007 році в них народилася дитина. 15.10.2019 з невідомих причин відповідач [PERSON] зібрала свої речі та перестала проживати за адресою [ADDRESS] . Після того як вона пішла [PERSON] дізнався, що відповідач подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.11.2019 з [PERSON] та користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час відповідач проживає у м. Житомир, адреса йому не відома. Перешкод щодо проживання в будинку відповідачу ніхто не чинив. Реєстрація відповідача у вказаному будинку, який належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленість між ним і власником житла. Діями відповідача порушені права позивача, як власника цього житла. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідач не проживає у будинку [ADDRESS] за місцем реєстрації, її необхідно визнати такою, що втратила право на користування цим житлом.

Outcome: approved