Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача суму погашення частки доходу, отриманого ним за незаконне володіння чужим майном (9/20 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]) за період з 01.07.2014 р. по 01.10.2014 р., в розмірі 33 тис. грн., мотивуючи тим, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.04.2013 року позивачу належить 9/20 частини нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року встановлений порядок користування цим приміщенням, в якому позивачу виділено приміщення №1 та №12. Цим же рішенням зобов'язано [PERSON] звільнити це приміщення. З моменту реєстрації позивач не має доступу до приміщення для здійснення комерційної діяльності. Позивач звернувся до органів МВС із заявою про надання позивачу доступу до зазначеного приміщення. Позивачем отримана відповідь від 31.12.2014 року, з якої випливає, що указане приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] використовується під магазин. Актом держвиконавця від 27.03.2015 року було встановлено, що [PERSON] приміщення №1 та №2 не звільнив і фактично продовжує користуватися майном для отримання власного доходу. [PERSON] дізнався про те, що відповідач незаконно володіє чужим майном після рішення Подільського суду, тобто 13.06.2014 року, До сьогодні [PERSON] продовжує в односторонньому порядку отримувати дохід від роботи магазина. Частиною доходу [PERSON] можна вважати гроші, які він економить внаслідок того, що не сплачує позивачу гроші за незаконне використання майна. Провівши аналіз середньої вартості орендної плати району, який знаходиться поруч з вул. Григорія Сковороди, випливає, що оренда 1 кв.м становить 250 грн. на місяць. Оренда нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] може складати 250х97,8= грн. на місяць., 9/20 частини належного позивачеві приміщення становлять 44 кв.м, тобто частка доходу могла би складати 44 кв.м. х 250 грн. =11 000 грн. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Юрченко М.С. позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Доповнивши, що розрахунок взятий коректно, виходячи із середньої вартості приміщень ближчих вулиць. Початок періоду, з який просить стягнути, - з 01.07.2015 р., тобто з першого числа місця після рішення суду 1 інстанції, яким було встановлено порушення прав позивача та з цього часу відповідач повинен був звільнити приміщення спірні приміщення. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що розрахунок взятий теоретично, його розмір не підтверджений. В своїх запереченнях вказала, що позивач посилається на ст.390 ЦК України просить стягнути з Відповідача на його користь 33 000, 00 грн. за погашення частки доходу, одержаного відповідачем за незаконне володіння чужим майном за період з 01.07.2014 року по 01.10.2014 року. Відповідачу на праві власності належить 11/20 частини нежитлового приміщення [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, виданого 20.02.2002 року головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації.Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року по справі № 758/16662/13-ц було встановлено наступний порядок користування нежитловим приміщенням [ADDRESS]: виділити в користування [PERSON] приміщення - 1 -основна, прощею 30 кв.м, 12 - підсобна, площею 4,6 кв.м, всього 34,6 кв.м, виділити в користування [PERSON] приміщення - 2 - підсобна, площею 14,4 кв.м, 6 - вбиральня, площею 1,2 кв.м, 7 - кладова, площею 1,4 кв.м, 8 - основна, площею 7,1 кв.м, 9 - основна, площею 6,2 кв.м, 10 - основна, площею 5,5 кв.м, 11 - підсобна, площею 5,7 кв.м., а всього - 41,5 кв.м; залишити у спільному користуванні співвласників приміщення - підсобна, площею 13,3 кв.м, 5 - підсобна, площею 8,4 кв.м, а всього - 21,7 кв.м. Позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з Відповідача 33 000, 00 грн. за погашення частки доходу, одержаного відповідачем за незаконне володіння чужим майном за період з 01.07.2014 року по 01.10.2014 року. Крім того, позивач роблячи розрахунки по сумі заборгованості відповідача, посилався на інформацію середньої вартості орендної плати району, який знаходиться поруч з вул. Григорія Сковороди, отриману з неофіційних джерел. Однак, 16.01.2012 року між Відповідачем та [PERSON], який являється його зятем, було укладено договір найму (оренди) нежилого приміщення.09.01.2015 року термін дії договору найму (оренди) нежитлового приміщення було продовжено.Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 договорів найму (оренди) нежилого приміщення від 16.01.2012 року та 09.01.2015 року, орендна плата становить десять гривень.Як вбачається з договору найму (оренди) нежилового приміщення у Відповідача не було на меті отримання доходу за незаконне володіння чужим майном за період з 01.07.2014 року по 01.10.2014 рік, оскільки Відповідач здава в оренду своєму родичу нежитлове приміщення за номінальною вартістю 10 грн. в місяць.Зокрема, на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року по справі № 758/16662/13-ц державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Романенко Ю.С. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 45843565, яким було зобов'язано [PERSON] звільнити приміщення - 1 - основна, площею 30 кв.м і 12 - підсобна, площею 4,6 кв.м в нежитловому приміщенні [ADDRESS] та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей до вказаного нежитлового приміщення.Також на адресу Відповідача 030.42015 року № 17391 була надіслана вимога державного виконався про зобов'язання [PERSON] звільнити приміщення 1 - основна, площею ЗО кв.м і 12 - підсобна, площею 4,6 кв.м в нежитловому приміщенні [ADDRESS] та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей до вказаного нежитлового приміщення. Відповідно до ст 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.Отже, з огляду на викладене, саме державна виконавча служба зобов'язана вживати передбачені Законодавством України заходи щодо примусового виконання судових рішень, а не покладати цей обов'язок на Відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.06.2014 року встановлений порядок користування нежитловим приміщенням [ADDRESS] між позивачем та відповідачем, як співвласниками, при якому [PERSON] приміщення - 1 - основна, площею 30 кв.м, 12 - підсобна, площею 4,6 кв.м, всього - 34,6 кв.м. Цим же рішенням [PERSON] зобов'язано вказані приміщення. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від11.09.2014 р. вказане рішення суду 1 інстанції залишено без змін. Відповідно до ст.124 ч.5 Конституції України, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Постановою ВДВС Подільського РУЮ м.Києві від 17.12.2014 р. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 12.11.2014 р. на підставі вищевказаного рішення Подільського районного суду м.Києва про зобов'язання [PERSON] звільнити приміщення, які виділені за цим рішенням в користування [PERSON] Як вбачається з листа Подільського РУ Головного управління МВС України в м. Києві від 31.12.2014 року дане приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] використовується під магазин. Згідно акту держ.виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 27.03.2015 р., [PERSON] приміщення №1 та №12 не звільнив (а.с. 11) і фактично продовжує користуватися майном для отримання власного доходу. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є зятем відповідача по справі [PERSON], показав, що він, з дозволу [PERSON], займає вищевказані приміщення: 1 - основна, площею 30 кв.м та 12 - підсобна, площею 4,6 кв.м в нежитловому приміщенні [ADDRESS], показавши їх на технічному паспорті на спірне нежитлове приміщення. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що приміщення, які виділені позивачеві судовим рішенням, не звільнені [PERSON], який був зобов'язаний їх звільнити за судовим рішенням, та ними, з дозволу останнього, користується [PERSON] Згідно зі ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє незаконно, передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту зі стягненням на користь позивача суми на погашення частки доходу, одержаного відповідачем за незаконне володіння майном позивача. Встановлюючи період, за який сума підлягає стягненню суд виходить з того, що рішення Подільського районного суду м.Києва від 13.06.2014 р. набуло законної сили 11.09.2014 р., тому сум н приймає до уваги доводи представника позивача про стягнення суми з часу рішення суду 1 інстанції. Тому, в межах заявлених позивачем позовних вимог (по 01.10.2014 р.), цей період складає з 12.09.2014 р. по 30.09.2014 р. Розраховуючи суму, яка підлягає стягненню, суд виходить з розрахунку середньої вартості, наданого позивачем, оскільки він є співмірним та середнім, відповідає наданим документам щодо цін на нерухомість, які склалися в місця розташування спірної нерухомості, та складає 11 000,0 грн. на місяць, в т.ч. щоденна - 366,67 грн. (11 000 грн. : 30 днів). Тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що відповідач не отримував такий дохід від займаного приміщення, що виділено позивачеві. Таким чином, грошові кошти підлягають стягненню з відповідача за період з 12.09.2014 р. по 30.09.2014 р.в розмірі 6 966 грн. 73 коп. (19 днів х 366,67 грн.). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги щодо стягнення суми є обґрунтованими, заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та вважає необхідним по сумі задовольнити їх частково. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі, пропорційно задоволеним вимогам, з урахуванням мінімального розміру судового збору, який діяв на час подання позову, в розмірі 243,6 грн. На підставі викладеного, ст.ст.41, 124 ч.5 Конституції України, ст.ст. ст.ст. 317, 321, 334, 359, 387, 390, 1212 ЦК України,

Outcome: partial