Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відділу Державної виконавчої служби Знам'янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, Знам'янської об'єднаної державної податкової інспекції про звільнення належного йому нерухомого майна з-під арешту, накладеного на підставі постанови ДВС Знам'янського МРУЮ № 5862 від 24.05.2006 року та виключення запису про обтяження № 3248833 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Вказав, що під час оформлення спадщини після смерті матері нотаріус йому повідомив про наявність арешту, накладеного щодо невизначеного належного йому нерухомого майна згідно з постановою № 5862 від 24.05.2006 року ДВС Знам'янського МРУЮ. В подальшому було з'ясовано, що на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з нього боргу в сумі 12 042 грн. на користь Знам'янської ОДПІ. 12.08.2008 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з відсутністю майна у боржника. В 2011 році виконавче провадження знищено. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник ОДПІ надав заяву, відповідної до якої ОДПІ позов визнає, а також просить суд розглянути справу за відстності представника ОДПІ. Представник ВДВС - причини неявки до суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Знам'янського МРУЮ перебувало виконавче провадження по виконанню наказу № 8/105 від 06.10.2005 року виданого Господарським судом Кіровоградської області про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 12 042 грн. на користь Знам'янської ОДПІ. 12.08.2008 року вказане виконавче провадження закінчено згідно з п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника майна. Повторно наказ на виконання не надходив. У 2011 році виконавче провадження знищено. Відповідно до ст. 40 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 14.03.2007 року, діючій на час винесення відповідної постанови) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 14.03.2007 року) якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Частиною 3 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції діючій від 29.01.2006 року по 01.05.2009 року, встановлено, що державна реєстрація обмежень речових прав скасовується на підставі актів органів державної влади або їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Відтак, аналізуючи обставини справи і наведені вище правові норми, суд вважає, що чинність арешту, накладеного постановою ДВС на невизначене нерухоме майно позивача, припинилась внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними. В свою чергу, позивач постанову про закінчення виконавчого провадження не отримував і до відповідних органів з метою скасування обмежень свого права не звертався. При цьому, судом з'ясовано, що відповідна постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа та скасування арешту не збереглася і її копія не може бути видана боржнику - позивачу [PERSON] Таким чином у даному випадку вирішенню підлягає питання щодо скасування запису щодо обтяження. На підставі довідки Знам'янської ОДПІ від 02.06.2015 року судом встановлено відсутність заборгованості [PERSON] з податків і зборів. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у нині діючій редакції Закону України, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до статті 2 цього ж Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Тобто судом з'ясовано, що наразі Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вже не діє, однак відомості наявні у ньому можуть використовуватися державним реєстратором для встановлення наявності/відсутності записів про обтяження речових прав на нерухоме майно. Так, Наказ Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 року № 31/5 «Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 року за № 364/3657 (із змінами) - втратив чинність на підставі наказу цього ж Міністерства від 14.12.2012 № 1844/5. Крім того, зазначеним наказом визначено Порядок використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Зокрема, пунктом 6 Порядку визначено, що перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Статтею 391 ЦК України проголошено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Потреба у звільненні належного позивачу нерухомого майна з-під арешту, накладеного на підстав постанови ДВС - відсутня, у зв'язку з вирішенням цього питання державним виконавцем при поверненні виконавчого документа стягувачу в силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, діючій на час винесення відповідної постанови. При цьому, суд вважає за необхідне з метою захисту прав позивача виключити відомості про обтяження належного йому майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Outcome: partial