Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30.03.2018 його було звільнено із займаної посади, однак відповідач в установлені законом строки не провів з ним кінцевого розрахунку. Зважаючи на вказані обставини, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, нарахованій на дату звільнення в розмірі 33 403,62 грн. та 277 848,63 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також витрати на правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні та вказував на те, що сума середнього заробітку обґрунтована позивачем у розмірі розрахованої ним суми визначена невірно. Крім того, вказав, що ПАТ «Азот» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об`єктивної можливості розпоряджатися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов`язаньпо сплаті заробітної плати. Проти задоволення витрат на правничу допомогу також заперечував посилаючись на їх недоведеність. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності усіх учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, наказом №З-УК про прийняття на роботу від 14.01.2013 позивач був прийнятий на посаду заступника директора представництва з МТЗ Представництва ПАТ «Азот» у м. Києві з 02.01.2013(а.с. 15-23). Наказом №96-вк про припинення трудового договору від 28.03.2018 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2018. В день припинення трудових відносин відповідач не провів з позивачем остаточного розрахунку при звільненні. При визначенні розміру заробітної плати, яка не була виплачена відповідачем у день припинення трудових відносин з позивачем, останній керувався відомостями, які були надані Пенсійним фондом України (а.с. 26) у зв`язку із тим, що відповідач таких відомостей позивачу не надав. Разом із позовною заявою було заявлено клопотання про витребування від відповідача довідки про середню заробітну плату та довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Ухвалою суду від 21.05.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, вказане клопотання про витребування доказів було задоволено. Відповідно до довідки від 05.06.2019 №767 заборгованість по заробітній платі станом на 02.06.2019, починаючи з квітня 2017 року і по квітень 2018 року становить 38098,99 грн. Згідно довідки про доходи від 05.06.2019 №768 середньоденний дохід позивача становить 998,80 грн. Враховуючи відсутність на момент звернення до суду відомостей про заборгованість відповідача по заробітній платі, середньоденного розміру заробітної плати та витребування вказаної інформації у відповідача, позивач не заперечував проти розрахунків, які були зазначені саме відповідачем. Дана обставина свідчить про те, що спору між позивачем та відповідачем з приводу розміру заборгованості по заробітній платі немає, та вона становить 38 098,99 грн., а середньоденна заробітна плата становить 998,80 грн. На день ухвалення рішення відомостей про те, що відповідач виплатив позивачу не оспорювану ним суму заборгованості, матеріали справи не місять, тому вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню у розмірі 38 098,99 грн. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. З матеріалів справи убачається, що позивач був звільнений із займаної посади 30.03.2018. Таким чином, періодом затримки виплати заробітної плати за який підлягає компенсація є період з 01.04.2018 по 18.06.2019, що складає 302 робочих дні. З урахуванням визначеного розміру середньоденної заробітної плати (998,80 грн.) та кількістю прострочених днів їх виплати - 302 дні, розмір компенсації за час затримку розрахунку при звільненні становить 301 637,60 грн. Відомостей про те, за яких поважних причин з позивачем не було проведено відповідний розрахунок при звільненні, стороною відповідача надано не було. Ті обставини, на які посилається сторона відповідача у поданому відзиві, не можуть вважатися поважними, оскільки виникли в результаті господарської діяльності підприємства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реальних перешкод для проведення остаточного розрахунку при звільненні у відповідача не було. Щодо компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 9 605,00 грн. слід відзначити наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09 2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до 3.1.3 Договору про надання правової допомоги від 15.01.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Істоміною В.Л. клієнт зобов`язаний оплатити надану допомогу в розмірі та порядку, передбаченому розділом 4 Договору. Згідно з наданими стороною позивача Звіту про виконану роботу від 19.04.2019, витрати позивача на правничу допомогу становлять 9 605,00 грн. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved