Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідачів, у якому просить стягнути з них заборгованість за кредитним договором у розмірі 22873,66 доларів США та пені в сумі 93470,44 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного договору від 24 липня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 26000 доларів США, зі строком користування до 23.07.2018 року та сплатою 14,5 % річних. На забезпечення виконання зобовязань, 24 липня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого в разі порушення позичальником зобовязань, [PERSON] виступає як поручитель і повинна погасити її заборгованість. У порушення умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала і тому має заборгованість у вказаному розмірі яку просять стягнути в судовому порядку. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали до суду заяву, про розгляд справи в їх відсутності та просив в задоволенні позову відмовити в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Суд, дослідивши зібрані по справі докази та матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що дійсно між ПАТ «Ерстк Банк» та відповідачем 24 липня 2008 року, укладено договір кредиту № 014/28053/3/20517, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 26000 доларів США, зі строком користування до 23.07.2015 року та сплатою 14,5 % річних. (а.с.5-7). На забезпечення виконання зобовязань, 24.липня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого в разі порушення позичальником зобовязань, [PERSON] виступає як поручитель і повинна погасити її заборгованість. (а.с.9-11). Крім цього 10 грудня 2009 року, 15 січня 2010року та 23 грудня 2011 року були укладені додаткові угоди з відповідачами до кредитного договору та договору поруки за якими збільшено розмір заборгованості на суму прострочених платежів за відсотками та процентами (а.с.9-20) Згідно кредитної угоди передбачено, що відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати платежі за кредитом. Згідно п. 11.4 кредитного договору позивач та відповідачі дійшли згоди щодо застосування строку позовної давності, до правовідносин повязаних з виконанням укладеного кредитного договору, строком у три роки. Однак відповідачка порушувала умови договору в звязку з чим станом на 26.08.2015 року має заборгованість у розмірі 22873,66 доларів США та пеня 93470,44 грн. (а.с. 22). Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-ІV (далі ЦК України), угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обовязків, зобовязання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України вказує, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частина 1 статті 623 ЦК України зазначає, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Стаття 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобовязується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них. У своїх запереченнях відповідач не спростовував вказані в розрахунку суми заборгованості по кредиту та відсоткам. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що у добровільному порядку відповідач не вчинив дій, спрямованих на своєчасне повернення банку кредитних коштів, процентів та пені, тобто, не виконав свої зобов'язання за договором. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то судом встановлено наступне: Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та в строки, визначені договором, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним. Так як за умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Так у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В даному випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника і поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 9 липня 2015 року відповідні вимоги - повідомлення відповідачам (а.с. 28). Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом строку позовної давності, починаючи від цієї дати. Також згідно п. 11.4 кредитного договору позивач та відповідачі дійшли згоди щодо застосування строку позовної давності, до правовідносин повязаних з виконанням укладеного кредитного договору, строком у три роки. Отже сторони дійшли згоди стосовно застосування строків позовної давності 3 роки до всіх належних виплат зазначених у договорі в тому числі і пені. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved