Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначав, що [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеного житлового будинку. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були батько позивача [PERSON]., який є сином померлої від першого шлюбу з [PERSON]., а також [PERSON]. та [PERSON]. - діти померлої від другого шлюбу з [PERSON] [PERSON]., який доводиться дядьком позивачу, помер [INFO], після його смерті спадкоємцями є його дружина - [PERSON]., яка не проживала з чоловіком останні 15 років, та його діти - [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. Враховуючи ту обставину, що за життя [PERSON] позивач здійснював за ним догляд, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу, крім того взяв всі витрати щодо поховання [PERSON] на себе, вважає, що він, як і жінка та діти померлого має частку в спадщині після смерті [PERSON] Зазначає, що спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді спірного житлового будинку фактично прийняв його батько [PERSON]., вступивши у фактичне управління та володіння його спадковою частиною спірного будинку, однак оформити свої спадкові права він не встиг, оскільки помер [INFO]. Після смерті батька єдиним спадкоємцем є позивач, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, оскільки документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказаний житловий будинок відсутні, нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лчуенко Л.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено про наявність у позивача права на звернення до суду з метою захисту його порушених прав. Жоден з відповідачів з часу смерті [PERSON] та [PERSON] не заявили своїх прав на спірний будинок та не відмовилися від права на спадщину. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище а також пояснив, що в спірному будинку після смерті його бабусі [PERSON] проживав його дядько [PERSON]., якому позивач неодноразово допомагав в роботах по ремонту будинку, а саме перекривав з ним дах, гараж, ганок. Представник позивача [PERSON]., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні вважала позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що є дружиною [PERSON], який помер [INFO], після його смерті вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала, оскільки на спадкове майно накладений арешт. В 1996 році вона з дітьми виїхала з м. Південне Харківського району Харківської області і більше у спірному будинку не проживали. Відповідач [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відмовився від спадщини після померлого батька [PERSON] на користь матері, однак з письмовою заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався, з 2000 року не мешкає у спірному будинку. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]. у судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник третьої особи - Третьої харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, суду надана заява завідувача нотаріальної контори Лученко Л.А. про розгляд справи за відсутності представника Третьої харківської державної нотаріальної контори. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №21667 від 11 листопада 2014 року, право власності на будинок [ADDRESS] в цілому зареєстроване за [PERSON] на підставі виконавчого листа, виданого Мереф'янським народним судом 07 травня 1946 року по справі №204. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 29 жовтня 2014 року. Як встановлено в ході судового розгляду та не заперечувалося сторонами, спадкоємцями після смерті [PERSON] були її діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №38811175 від 05 листопада 2014 року, після померлої [PERSON] була заведена спадкова справа №812/1995. Як вбачається з листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1640/02-14 від 11 червня 2015 року, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавиці до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлої [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно із ст.529 ЦК України у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично спадщину прийняли, звернувшись в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а тому суд вважає останніх такими, що набули право власності на житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 16 грудня 2009 року. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син - позивач по справі [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27 жовтня 2009 року). [PERSON], який на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS] помер [INFO], що підтверджується відомостями листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1640/02-14 від 11 червня 2015 року. Спадкоємцями після його смерті є дружина - [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня спадкодавця. Крім того, в ході судового розгляду судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є також діти померлого - [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]., які із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] нікому не видавались. Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач просить визнати за ним право власності на весь будинок [ADDRESS]. Згідно із ст.529 ЦК України у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06 лютого 2013 року в справі №6-167цс12, відповідно до якої, згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Жодних дій, які б свідчили про прийняття [PERSON]. спадщини за законом у вигляді спірного житлового будинку або його частини він не вчинив, зокрема в ході судового розгляду судом встановлено та підтверджено самим позивачем, що останній у будинку не проживав, не був зареєстрованим, не ніс жодних витрат по його утриманню та благоустрою, крім того він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті жодного із спадкодавців. Посилання позивача на те, що він перекривав дах в будинку суд до уваги не приймає, оскільки як пояснив сам позивач у судовому засіданні він таким чином допомагав своєму дядьку [PERSON]., що не може свідчити про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Крім того, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої Харківської державної нотаріальної контори Лученко Л.А. №574/02-31 від 26 березня 2015 року, батько позивача [PERSON]. на день смерті проживав та був зареєстрованим у [ADDRESS]. Враховуючи ту обставину, що [PERSON]. не прийняв спадщину шляхом вчинення фактичних дій та не оформив права на спадщину після смерті жодного із спадкодавців як в порядку, передбаченому ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, та і в порядку ст.ст. 1268-1270 ЦК України, суд не вбачає правових підстав для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок та відмовляє в задоволенні зазначених вимог, що не позбавляє його права звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом продовження строку для прийняття спадщини в порядку ст. 550 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини або надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в порядку ЦК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed