Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначив, що 27.02.2007 року між АБ «Укргазбанк» правонаступником якого є позивач та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір №08/07/840, відповідно до умов якого їй було надано кредит в сумі 98 670 доларів США зі строком повернення до 27.02.2022 року (далі кредитний договір). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.02.2007 року між АБ «Укргазбанк» та третьою особою [PERSON] було укладено договір іпотеки без оформлення заставної (далі договір іпотеки), відповідно до умов якого, третьою особою [PERSON] було передано в іпотеку майнові права за договором №752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09.08.2006 року укладеного між третьою особою [PERSON] та ТОВ КБ «Столиця». На підставі вказаного вище договору про участь у фонді фінансування будівництва, третя особа [PERSON] мала майнові вимоги щодо обов'язку забудовника після закінчення будівництва передати у власність [PERSON] двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням третьою особою [PERSON] взятих на себе кредитним договором зобов'язань, позивач вимушений був звернутися до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» було стягнуто 105912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентів, 105008,80 грн. пені, 32895,30 грн. комісії та вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаним вище рішенням, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності (далі предмет іпотеки), шляхом продажу через прилюдні торги з початковою ціною продажу у розмірі 730 300 грн. В процесі виконання вказаного рішення суду позивачу стало відомо, що третьою особою [PERSON], без дозволу позивача, було відчужено відповідачу предмет іпотеки на підставі укладеного між ними договору купівлі - продажу квартири від 22.06.2010 року. За таких обставин позивач вважає, що оскільки відповідач набув право власності на предмет іпотеки, то до нього перейшли всі права та обов'язки іпотекодавця. Враховуючи вищенаведене позивач просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 105 912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентах, 105 008,80 гривень пені та 32 895,30 гривень комісії перед позивачем, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2010 року шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що вони є безпідставними оскільки право вимоги позивача на предмет іпотеки не є пріоритетним, тому що не зареєстроване у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 27.02.2007 року між АБ «Укргазбанк» правонаступником якого є позивач та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір №08/07/840, відповідно до умов якого їй було надано кредит в сумі 98 670 доларів США зі строком повернення до 27.02.2022 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27.02.2007 року між АБ «Укргазбанк» та третьою особою [PERSON] було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, відповідно до умов якого, третьою особою [PERSON] було передано в іпотеку майнові права за договором №752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09.08.2006 року укладеного між третьою особою [PERSON] та ТОВ КБ «Столиця». На підставі вказаного вище договору про участь у фонді фінансування будівництва, третя особа [PERSON] мала майнові вимоги щодо обов'язку забудовника після закінчення будівництва передати у власність [PERSON] двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Обтяження нерухомого майна (майнових прав) іпотекою було зареєстроване у Державному реєстрі іпотек 27.02.2007 року за реєстраційним №4557171 та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.02.2007 року за реєстраційним №4591139, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази та не заперечується сторонами. Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Після завершення будівництва будинку, де третя особа [PERSON] мала права майнових вимог відповідно до договору №752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09.08.2006 року, остання стала власником квартири [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням третьою особою [PERSON] взятих на себе кредитним договором зобов'язань, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення наявної кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року (з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від11.10.2011 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2011 року) з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» було стягнуто 105912,90 доларів США заборгованості по кредиту та процентів, 105008,80 грн. пені, 32895,30 грн. комісії та вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаним вище рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом продажу через прилюдні торги з початковою ціною продажу у розмірі 730 300 грн. В процесі виконання вказаного рішення суду позивачу стало відомо, що третьою особою [PERSON], без дозволу позивача, було відчужено відповідачу предмет іпотеки на підставі укладеного між ними договору купівлі - продажу квартири від 22.06.2010 року. Звертаючись до суду із позовом позивач стверджує, що оскільки майнові права на квартиру третьої особи були об'єктом договору іпотеки, який станом на червень 2010 року був чинним, то у відповідача виникли всі права та обов'язки іпотекодавця на двохкімнатну квартиру [ADDRESS], яка була побудована в рамках виконання договору №752019 про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця - 1» виду А від 09.08.2006 року. Відповідно до п. 2.3 договору іпотеки від 27.02.2007 року, після завершення будівництва збудована нерухомість залишається предметом іпотеки. Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2011 року було встановлено, що третя особа [PERSON] не виконує взятих на себе кредитним договором зобов'язань. Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності із п.6.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Пунктом 6.2 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 27.02.2022 року. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За таких обставин, з огляду на тлумачення сутності іпотеки та змісту правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що ефективним відновленням прав кредитора є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї із умов надання (отримання) кредиту. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню як правомірні. Аналогічні висновки суду містяться в Постанові Верховного суду України від 13.05.2015 року, справа №6-53цс15. Крім цього суд звертає увагу на те, що після вирішення питання про задоволення вимог позивача, відповідач не позбавлений можливості на звернення із майновими вимогами до третьої особи [PERSON] Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують, а заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому судом до уваги не беруться. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 365, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved