Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, мотивуючи тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 10.09.2012 року стягнуто з [PERSON], [PERSON] на його користь суму авансу за попереднім договором в розмірі 80000,00 грн. Ним, як стягувачем, було подано заяву до відділу ДВС Суворовського РУЮ про прийняття до примусового виконання виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом м.Херсона 10.09.2012 року про стягнення із [PERSON] та [PERSON] на його користь грошових коштів у розмірі 80000,00 грн. Відкривши виконавче провадження 09.10.2012 року, лише 15.04.2013 року старший державний виконавець виніс постанову датовану 06.12.2012 року про арешт майна боржника [PERSON], а саме належної їй на праві власності 1/3 частини квартири [ADDRESS], внаслідок чого 12.04.2013 року [PERSON], скориставшись відсутністю в Державному реєстрі інформації про накладення арешту та заборони на відчуження майна, продала 1/3 частину квартири [PERSON], уклавши з ним відповідний договір. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 08.07.2014 року встановлено протиправність дій та бездіяльності державного виконавця Трембача М.В. та стягнуто за рахунок держави на користь [PERSON] 3000,00 грн., в рахунок відшкодування моральних страждань, в частині ж відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48535,00 грн. йому відмовлено, оскільки, на думку позивача, на час розгляду справи у ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] боргу за виконавчим листом №2120/1123/12. На теперішній час виконавчою службою Суворовського РУЮ у м. Херсоні виконавчий лист повернуто позивачу у зв'язку із відсутністю майна у боржника на яке може бути звернуто стягнення. Посилаючись на те, що бездіяльність старшого державного виконавця Трембача М.В. унеможливила фактичне виконання судового рішення про стягнення на його користь з [PERSON] та [PERSON] грошових коштів взагалі, так як у Боржника [PERSON] відсутнє будь-яке інше майно на яке може бути звернуто стягнення та той факт, що така бездіяльність призвела до порушення строків виконання судових рішень, а також те, що всі передбачені законом заходи для виконання судового рішення та для захисту прав позивача, як стягувача - вичерпано, позивач просив суд стягнути з державного бюджету України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на його користь суму в розмірі 80000,00 грн., судові витрати та судовий збір Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представник державної виконавчої служби України у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, виклавши свою позицію у письмових запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Свою позицію виклав у письмових запереченнях на позов. Представник Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Херсонській області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, свою позицію виклав у письмових запереченнях. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Так, 09.10.2012 року старший державний виконавець ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні Трембач М.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 01.10.2012 року Суворовським районним судом м.Херсона про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] суми авансу у розмірі 80000,00 грн. за попереднім договором від 01.10.2011 року. Боржнику надано строк добровільно сплатити борг до 16.10.2012 року. 06.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Однак відомості про накладення арешту на майно боржників до реєстру заборон внесенні не були, в результаті чого [PERSON] продала 1/3 частини квартири [ADDRESS] в місті Херсоні, про що уклала та нотаріально посвідчила 12.04.2013 року договір купівлі-продажу із [PERSON] Постановою начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області «про результати перевірки виконавчого провадження» від 14.06.2013 року встановлено факт невідповідності в датах винесення державним виконавцем процесуальних документів у наведеному вище виконавчому провадженні, а постановою старшого слідчого в Херсонській області від 23.11.2013 року «про закриття кримінального провадження» та ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 09.12.2013 року, постановленою у справі за скаргою [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, встановлено факт неналежного виконання старшим державним виконавцем Трембачем М.В. своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що виразилось у неналежному веденні виконавчого провадження та незабезпеченні накладення арешту на майно боржника, а саме: 1/3 частини квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Херсонської області від 08.07.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної виконавчої служби України, відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказуючи на встановленні судовим рішенням неправомірні дії та бездіяльність старшого державного виконавця Трембача М.В. під час виконання виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, позивач вважає що йому спричинено матеріальної шкоди у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми грошових коштів у розмірі 80000,00 грн., яка має бути відшкодована йому за рахунок держави. Стаття 56 Конституції України гарантує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала(ч.1 ст.1166 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державною, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів(ст.1173 ЦК України). Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішень, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року, належним доказом протиправних(неправомірних) дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця є, як правило відповідне судове рішення(вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки державний виконавець допустив порушення вимог закону при вчиненні виконавчих дій, що встановлено судовим рішенням, в результаті яких порушені права позивача, як стягувача у виконавчому провадженні, то позивач набув права на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Разом з тим, у заявленому позові позивач стверджує, що йому завдано матеріальної шкоди на суму грошових коштів, що не стягнута за рішенням суду у розмірі 80000,00 грн. та просить їх стягнути на його користь. Відповідно до ч. 2 ст.87 ЗУ «Про виконавче провадження» збитки завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку встановленому законом. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено(упущена вигода)(ст. 22 ЦК України). Враховуючи, що позивач, визначаючи розмір завданої йму матеріальної шкоди, вважає що вона повинна відповідати розміру нестягнутої за рішенням суду суми грошових коштів, а саме 80000,00 грн., суд, виходячи із змісту зазначених положень законодавства, вважає, що позивачем на підтвердження наявності завданої йому матеріальної шкоди у розмірі 80000,00 грн., належних доказів суду не надав, а факт не виконання судового рішення не встановлює розмір збитку, якого позивач зазнав у результаті порушення його цивільних прав. Крім того, суд вважає недоведеними посилання позивача на ті обставини, що в результаті неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця, відбувається тривале невиконання рішення суду і стало взагалі неможливим його виконання, оскільки докази про це відсутні, крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач не позбавлений права звернутися до виконавчого органу повторно з заявою про примусове виконання виконавчого листа, у разі його повернення стягувачу, а сам факт тривалого невиконання рішення суду не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми грошових коштів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень(ст. 3 ЦПК України). Враховуючи наведене, та в силу положень ст. 11 ЦПК України, щодо меж заявлених позовних вимог, суд вважає що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed