Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме: квартирою №6 по вулиці Андріївській, 8 в місті Житомирі, шляхом позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - квартира [ADDRESS]. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки. Вказує, що у зв'язку із грубим порушенням [PERSON] умов кредитного договору, ТзОВ «Факторингова компанія [PERSON]» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та 03.04.2015 року набуло права власності на вказану квартиру. На даний час ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» є власником вказаної вище квартири, в якій також зареєстровані відповідачі. Реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі порушує його право власності та можливість користування, розпорядження квартирою. В судове засідання представник позивача направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 38). Відповідачі в судове засідання не зявлялись, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином (а.с.41-47,57-а, 57-б, 57-в, 57-г) за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання (а.с. 32), причини неявки не повідомили. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме - квартира [ADDRESS], що на праві власності належала [PERSON] (а.с. 22-23). 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до [PERSON] за договором іпотеки (а.с. 24-25). Зі змісту змістом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «вектор [PERSON]» є власником квартири [ADDRESS], на підставі іпотечного договору (а.с.19-21). Відповідно до довідки №2120 від 06.10.2017 року, виданої ПП «ВЖРЕП №4» вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 52). Відповідно до ст. 512\~ЦПК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514\~ЦПК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1\~статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до абз. 3 п. 12.3.1 Іпотечного договору, сторони з розумінням змісту\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень\~\~ пункту п. 12.3. цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки\~\~може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов'язання. Як вбачається з обставин, викладених в позовній заяві, позичальник [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст.\~\~\~383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався. Відповідачі втратили право власності на квартиру, однак, залишається зареєстрованою та продовжує проживати в ній, чим порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.\~16,\~319,\~321,\~391 ЦК України\~має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи з вимог закону, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №6 по вулиці Андріївській, 8, в місті Житомирі Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд стягує на користь позивача з відповідачів 1600,00 грн. судового збору.

Outcome: approved