Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що має у власності житловий будинок № 11, який знаходиться по Пушкіна, в с.Короваї, Гребінківського району Полтавської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку, який належить [PERSON] на праві власності, зокрема на підставі договору дарування житлового будинку, але з 17.02.2017 у будинку не проживає, на утримання будинку коштів не дає, взагалі житлом у якому зареєстрований не користується, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Зазначив, що для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода зареєстрованих в ньому осіб і тому він звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки відповідач своїм небажанням добровільно знятися із реєстраційного обліку порушує його права як власника. Відповідач був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, що підтверджується копією оголошень, які було опубліковано у газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Курєр» № 223 від 25.11.2017 та в газеті «Зоря Полтавщини» від 28 листопада 2017 року, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, в якій зазначає, що проти позовних вимог не заперечує, позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути за їхньої відсутності. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить таких висновків. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 11, по вул. Пушкіна, що в с.Короваї, Гребінківського району Полтавської області. Дана обставина підтверджується договором дарування житлового будинку (а.с.06-08). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO], який розташований по вул.Пушкіна, що в с.Короваї Гребінквського району Полтавської області, що підтверджується довідкою Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області № 494/02-30 від 30 серпня 2017 року (а.с.15). У позовній заяві позивач вказує на те, що з 17.02.2017 відповідач у житловому будинку не проживає, грошей на утримання будинку не надає. Зазначає, що для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода зареєстрованих в ньому осіб і тому він звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки відповідач своїм небажанням добровільно знятися із реєстраційного обліку порушує його права як власника. Статтею 4 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Тобто, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснено п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Згідно зі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження факту відсутності відповідача за місцем фактичної реєстрації, за клопотанням представника позивача, судом допитані свідки [PERSON]А, [PERSON], [PERSON] мешканці вул Пушкіна(буд 4, 12), с. Короваї Гребінківського району, які є сусідами позивача, а також в якості свідка була допитана мати позивача [PERSON], які пояснили, що відповідач [PERSON], колишній чоловік матері позивача [PERSON], з лютого 2017 року (за показами, зокрема [PERSON] з 17.02.2017) не проживає за адресою: [INFO], після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останній переїхав проживати за іншою адресою, місце його проживання їм особисто невідомо. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт непроживання відповідача [PERSON], який не є членом сімї власника майна позивача у справі [PERSON], за адресою: вул. Пушкіна с. Короваї, Гребінківського району Полтавської області, з 17.02.2017 до теперішнього часу, що підтверджується довідкою, яка видана виконкомом Короваївської сільської ради, (а.с. 15), а також показами свідків . Також у суду відсутні докази стосовно того, що відповідач сплачує бере участь в утриманні будинку, сплачує відповідні послуги, тощо. Згідно з ч. 2 другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчиненення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, у даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки як доведено в суді, відповідач з 17.02.2017 у будинку не проживає, не бере участі в утриманні будинку, за відповідні послуги не сплачує, тощо. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON],третя особа відділ ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, при ухваленні рішення суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком за адресою: вул. Пушкіна,11, с. Короваї, Гребінківського району Полтавської області. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем [PERSON] відповідно до квитанції 1Р2163 від 21.09.2017 сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 640 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа відділ ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком, підлягають задоволенню, то враховуючи приписи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд при ухваленні рішення вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок грн 00 коп). Враховуючи викладене вище та

Outcome: approved