Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму заборгованості у розмірі 56 273,28 грн., в рахунок задоволення вимог КС «Галицьке Кредитне Товариство» на суму 56 273,28 грн. за невиконання умов кредитного договору, звернути стягнення на належне [PERSON] майно, а саме автомобіль Volkswagen Golf 3 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», а також стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов якого кредитна спілка надала [PERSON], на умовах, визначених договором, кредит у розмірі 75 000,00 грн. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18.02.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, 18.02.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави кавового апарату МК1 в кількості 2 шт. заставною вартістю 20 000,00 грн., 20.03.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави кавового апарату Reavendors Luce Н7 в кількості 2 шт. заставною вартістю 25 300,00 грн., а також 18.02.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави автомобіля Volkswagen Golf 3 заставною вартістю 40 000,00 грн. Оскільки відповідачі своїх зобов'язань за вказаними договорами не виконали у них перед позивачем виникла заборгованість, про стягнення якої з відповідачів позивач змушений звернутись в суд із позовом. Представник позивача, в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав про те, що позовні вимоги підтримує, а також просить додатково стягнути із відповідачів витрати понесені позивачем у зв'язку із викликом у судове засідання одного із відповідачів через оголошення у пресі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надали, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності або якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проте із аналізу даної норми вбачається, що ухвалення заочного рішення є правом, а не обов'язком суду, відтак суд не вбачає за доцільне проводити заочний розгляд справи та на основі такого ухвалювати заочне рішення. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.02.2014 року між Кредитною спілкою «Галицьке Кредитне Товариство» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 10/14, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 75 000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 39 % річних та строком дії договору до 18.02.2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18.02.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №10/14/П, 18.02.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави №10/10/З кавового апарату МК1 в кількості 2 штуки, заставною вартістю 20 000,00 грн., 18.02.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави автомобіля Volkswagen Golf 3 1.8, 1995 року випуску, шасі (кузом, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 40 000,00 грн., посвідчений Тишківською Р.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №180, а також 20.03.2014 року між позивачем та [PERSON] укладено договір застави №10/14/2/З кавового апарату Reavendors Luce Н7 в кількості 2 штуки, заставною вартістю 25 300,00 грн. З видаткового касового ордеру від 18.02.2014 року вбачається, що позивач свої зобов'язання перед [PERSON] виконав надавши останньому кошти у розмірі 75 000,00 грн. У відповідності до п. 3.1. кредитного договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом мало здійснюватися згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору. Оскільки [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконано, у нього перед позивачем станом на 09.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 56 273,28 грн., з яких 51 610,62 грн. строкова заборгованість по кредиту, 4 058,69 грн. прострочена заборгованість по кредиту, строкова заборгованість по процентах 603,97 грн. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, статтею 554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним. Відтак, правомірним є висновок про те, що кредитор має право пред'явити вимоги до кожного із поручителів окремо на підставі відповідного договору поруки, оскільки кредитором укладено договори поруки окремо з кожним поручителем, умовами яких не передбачено спільної поруки, а отже, у цьому разі кредитор повинен пред'явити вимогу до кожного із поручителів на підставі відповідного договору, так як положення статті 554 ЦК України, згідно якої особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором, не можна застосовувати до правовідносин, що виникли із декількох договорів поруки, оскільки таку поруку не можна вважати спільною. Аналогічних висновків 11.11.2014 року у своїй постанові прийшов Верховний Суд України розглянувши справу №919/699/13. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обов'язку, який встановлений законом або договором. В свою чергу, у ст. 88 ЦПК України не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов'язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають стягненню з кількох відповідачів у відповідній частині. Позивачем до матеріалів справи долучено Акт №ОУ-0151308 здачі-приймання робіт (надання послуг) посилаючись на який позивач просить суд стягнути з відповідачів кошти у розмірі 200,00 грн. понесені позивачем у зв'язку із викликом у судове засідання одного із відповідачів, однак така вимога судом задоволеною бути не може, оскільки із такого акту вбачається, що замовник КС «Галицьке Кредитне Товариство» та виконавець ТзОВ «Професійна ліга» склали цей акт про те, що виконавець здійснив оголошення про виклик боржника до суду, однак із такого аж ніяк не вдається встановити якого саме боржника було викликано до суду, викликано до якого суду та по якій саме справі і взагалі відсутні будь які відомості про те, яке відношення має цей акт до наявного у матеріалах справи оголошення у газеті «Львівська Пошта» від 20.10.2015 року із повідомлення Пустомитівського районного суду Львівської області про виклик [PERSON] у судове засідання призначене на 17.11.2015 року о 12:40 год. у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Галицьке Кредитне Товариство» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі наведеного вище суд прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги задоволенню підлягають частково.

Outcome: partial