Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики з [PERSON], посилаючись на те, що 04 листопада 2013 року він позичив відповідачу гроші у розмірі 100 000 000,00 грн., а також 09 грудня 2013 року ще додатково позичив відповідачу гроші у розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до розписки, відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 31 січня 2014 року. Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув позивачу гроші у встановлений термін. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму основного бргу у розмірі 120 000,00 грн., суму процентів за користування позикою у розмірі 59 964,38 грн., суму трьох відсотків річних з простроченої суми основного боргу у розмірі 9 419,18 грн., суму інфляційних втрат з простроченої суми основного боргу у розмірі, що становить 104 760,00 грн., суму трьох відсотків річних з простроченої суми процентів у розмірі 12 120,49 грн., суму інфляційних втрат з простроченої суми процентів у розмірі 2 216,69 грн. та витрати за сплату судового збору у розмірі 3 084,80 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 04 листопада 2013 року [PERSON] взяв позику у [PERSON] гроші в розмірі 100 000,00 грн., зобов'язався повернути гроші до 31 січня 2014 року та додатково 09 грудня 2013 року [PERSON] взяв позику у [PERSON] в розмірі 20 000,00 грн. на умовах визначених у розписці, що підтверджується розпискою. Термін повернення позики, який погодили сторони, минув 31 січня 2014 року. Відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем( у строк та в порядку, що встановлені договором. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 31 січня 2014 року, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Оскільки сума боргу відповідачем своєчасно повернута не була, вона підлягає індексації. З урахування індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» відповідач повинен сплатити позивачу суму інфляційного збільшення з наступного розрахунку: - інфляційні витрати, дорівнюють сумі боргу 120 000,00 грн., яка помножується на сукупний індекс інфляції відсотків, отриманий шляхом множення щомісячних індексів інфляції за період прострочення 1,873 % та віднімається сума боргу 120 000,00 грн., таким чином, сума інфляційних втрат становить 104 760,00 грн. Стягненню також підлягає 3 % річних за весь час прострочення виконання боргу. Період прострочки сплати боргу в сумі 120 000,00 грн. складає з 01 лютого 2014 року по 12 вересня 2016 року, тобто 956 днів, 3% річних складає: 9 419,18 грн. Загальна сума процентів визначених на рівні облікової ставки Національного банку України проведена з грошової суми боргу 120 000,00 грн. за фактичну кількість користування та прострочення повернення боргу з 04 листопада 2013 року по 12 вересня 2016 року (1045 днів) становить 59 964,38 грн. Згідно поданого позивачем розрахунку сума заборгованості за розпискою від 04 листопада 2013 року по грошовій сумі в 120 000,00 грн., яка складається з суми боргу 120 000,00 грн. з суми інфляційного збільшення суми боргу - 104 760,00 грн., з суми 3% річних - 9 419,18 грн., з суми процентів визначених на рівні облікової ставки НБУ - 59 964,38 грн., з суми 3 % річних на суму процентів за користування позикою - 12 129,49 грн., з суми інфляційних витрат з простроченої суми процентів - 2 216,69 грн. грн. Таким чином підлягають стягненню з відповідача кошти у розмірі - 308 480,74 грн. Відповідач в супереч ст.60 ЦПК України не надав суду докази, на спростування поданого позивачем розрахунку боргу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, позовна заява є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Outcome: approved