Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення нарахованої, невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та проведення кінцевого розрахунку посилаючись на те, що він працював у ПОКП «Полтавафарм» на посаді провізора аптеки №5. На підставі Наказу №111-К від 03.03.2020 р. позивача було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 05.03.2020 р., що підтверджується записом у трудовій книжці. На момент звільнення у відповідача перед позивачем сформувалась заборгованість із заробітної плати у розмірі 8397,00 грн. Станом на 30 березня 2020 року така заборгованість не була погашена, що засвідчується довідкою ПОКП «Полтавафарм» від 30.03.2020 р. № 03-60. На даний час заборгованість зі сплати заробітної плати відповідачем досі не погашена, що, зокрема, підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку позивача станом на 22.03.2021 р., відповідно до якої останнє нарахування та виплата заробітної плати відповідачем відбулось у січні 2020 року. Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 05.03.2020 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих за попередні два місяці роботи, а саме за січень і лютий 2020 року, відповідно до відомостей довідки ОК-5 від 22.03.2021року. В січні 2020 року було 21 робочих днів, в лютому 2020 року - 20 робочих днів, всього 41 робочий день. Заробітна плата позивача за січень-лютий 2020 року становить 9930,88 грн. (січень 2020 року 4965,44 грн. + лютий 2020 року 5916,78 грн.) за 41 робочих дні. Розмір середньоденної заробітної плати позивача складає: 9930,88 / 41 - 265,42 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача прохав стягнути середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період з 06 березня 2020 року (наступний день після звільнення) по день винесення рішення судом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, прохав позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про причину неявки відповідач суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] працював у ПОКП «Полтавафарм» на посаді провізора аптеки №5. На підставі Наказу №111-К від 03.03.2020 року позивача було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 05.03.2020 р., що підтверджується записом у трудовій книжці. На момент звільнення у відповідача перед позивачем сформувалась заборгованість із заробітної плати у розмірі 8397,00 грн. Станом на 30 березня 2020 року така заборгованість не була погашена, що засвідчується довідкою ПОКП «Полтавафарм» від 30.03.2020 р. № 03-60. На даний час заборгованість зі сплати заробітної плати відповідачем досі не погашена. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України встановлено строки розрахунку при звільнені, зокрема при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Повний розрахунок означає виплату працівникові: - заробітної плати, що йому належить (ураховуючи день звільнення, оскільки він є останнім робочим днем); - грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, якщо працівник має на неї право; Виплата всіх сум від підприємства, установи, організації, що належать працівникові під час звільнення, провадиться в день його звільнення. На дату звільнення 05.03.2020 року ПОКП «Полтавафарм» зобов`язане було в силу вимог ст. ст.47, 116 КЗпП України виплатити заробітну плату [PERSON] у сумі 8397,00 грн. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідач вимоги ст. ст.47, 116 КЗпП України не виконав, повного розрахунку в день звільнення не провів, заробітну плату звільненому працівникові не виплатив, кінцевий розрахунок з позивачем не проведено й на дату подання цієї позовної заяви. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд зазначає, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14. З моменту звільнення та на момент звернення позивача із позовом до суду у ПОКП «Полтавафарм» існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати звільненому працівникові - [PERSON] , щодо розміру якої відсутній спір між сторонами, а тому підприємство повинно виплатити звільненому працівнику його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Виплата середнього заробітку по день фактичного розрахунку є відповідальність роботодавця, за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 08.02.1995 р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100) Абзацом 3 пункту 2 розділу 2 Порядку № 100 встановлено, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. (пункт 8 Постанови № 100) В березні 2020 року позивач пропрацював не повний місяць, останніми двома календарними місяцями роботи для позивача є січень та лютий 2020 року. У січні 2020 року позивач відпрацював 21 робочий день та у лютому 2020 року - 20 робочих днів, всього 41 робочий день. Згідно довідки за формою ОК-5 від 22.03.2021 року, виданої Пенсійним фондом України, [PERSON] у січні 2020 року було нараховано заробітної плати 4965,44 грн., у лютому 2020 року - 5916,78 грн., всього 10882,22 грн., середньоденна заробітна плата становить 265,42 грн. ( 10 882,22 грн. / 41 робочий день). Таким чином, відповідач в силу вимог ст. 117 КЗпП України зобов`язаний виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення, в розмірі середньоденної заробітної плати позивачки виходячи з розміру 265,42 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить на 01.01.2021 року - 2270,00 грн. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved