Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договір факторингу № 30/09-1 від 30 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Рантье», як Фактором, та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», як Клієнтом, в частині передання (відступлення) Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (первісним кредитором) у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинговій компанії «Рантье» (новому кредитору) з 30 вересня 2016 року права вимоги під фінансування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингової компанії «Рантье» і набуття (прийняття) Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Рантьє» у власність від Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» право вимоги до позивача за кредитним договором №Р25.178.73434 між ним і Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» від 05.09.2014 року у тому числі щодо розмірів: - 40322,84 грн. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) станом на 30.09.2016 року; - 16042,57 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями станом на 30.09.2016 року; - 56365,41 грн. - загальна сума заборгованості станом на 30.09.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ТОВ «Нью файненс сервіс» звернулося до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до позивача з вимогою стягнути з нього на його користь 56365,41 грн. заборгованості за кредитним договором. У вказаній позовній заяві ТОВ «Нью файненс сервіс» було зазначено про те, що стягувані 56365,41 грн. - це ніби то розмір його заборгованості за кредитним договором №Р25.178.73434 між ним і ПАТ «Ідея Банк» від 05.09.2014 року станом на 30.09.2016 р., копію якого було додано до позовної заяви. Умовами вказаного кредитного договору передбачено: 1.1. Кредит = 50000,00 грн. 1.2. Строк = 60 місяців. 2.1., 6.1. повернення кредиту =60 щомісячних внесків з 05.10.2014 року по 05.09.2019 року, тобто загалом з 05.10.2014 року по 05.09.2019 року мало бути здійснено 60 щомісячних внесків : 59 по 2133,43 грн., останній 2131,91 грн. = 125827,37 + 2131,91 = 128004,28 грн. Умовами пункту 6.1. вказаного кредитного договору передбачено, що сплачуючи починаючи з 05.10.2014 року до 30.09.2016 року щомісячні внески по 2133,43 грн., які складалися з Тіла, Процентів, Комісії, то до 30.09.2016 року мною мало було здійснено сплату 24 внески по 2133,43 грн., тобто загалом 51202,32 грн., із яких: 19105,63 грн. - тіло кредити, 2456,69 грн. - проценти, 29640,00 грн. - комісія. Із умов вказаного договору вбачається, що відповідно до умов пункту 6.1. вказаного договору до 30.09.2016 року мало бути сплачено 51202,32 грн. Отже, навіть, якщо позивачем станом на 30.09.2016 року не було здійснено жодного із 24 внесків, або не було сплачено ні однієї копійки, з обумовлених кредитним договором 51202 грн. 32 копійок, то і при таких умовах він аж ніяк не міг станом на 30.09.2016 року мати заборгованість за кредитним договором більше ніж 51202 грн. 32 копійок, бо це саме та сума, яка згідно умом п.6.1. мала бути сплачена за графіком погашення боргу. Відповідно до обумовленого графіка до 05.10.2016 року (тобто після 30.09.2016 року, сплачено мало бути лише 51202,32 + 2133,43 = 53335,75 грн., що значено менше стягуваних 56365,41 грн. 30.09.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу №30/09-1, за яким ПАТ «Ідея Банк» відступило (передало у власність) ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» з 30.09.2016 року, а ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» набуло право грошової вимоги до позивача, відповідно до Додатку №2 до вказаного договору факторингу від 30.09.2016 року, у розмірі загальної суми заборгованості за кредитним договором №Р25.178.73434 між ним і ПАТ «Ідея Банк» від 05.09.2014 року 56365,41 із яких: 40322,84 - заборгованість за основним боргом станом на 30.09.2016 року та 19042,57 - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями станом на 30.09.2016 року. У вказаній вище позовній заяві ТОВ «Нью файненс сервіс» було зазначено про те, що 25.05.2016 року ПАТ «Ідея Банк» на його адресу було направлено вимогу достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня її направлення Кредитором, а також було зазначено про те, що у встановлений строк вказану вимогу мною не було виконано. Разом з тим, умовами пункту 5.7. кредитного договору №Р25.178.73434 від 05.09.2014 року передбачено, що вимога про дострокове погашення заборгованості за вказаним договором від 05.09.2014 року підлягає у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання. У вказаній позовній заяві ТОВ «Нью файненс сервіс» не було зазначено дати отримання ним вказаної вимоги ПАТ «Ідея Банк», а до неї не було надано доказів її отримання. Позивач не отримував вказану вимогу ПАТ «Ідея Банк» про дострокове погашення заборгованості за вказаним вище договором від 05.09.2014 року. У вказаній вимозі зазначено про заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 25.05.2016 року. Умовами пункту 6.1. вказаного кредитного договору передбачено, що сплачуючи починаючи з 05.10.2014 року до 25.05.2016 року щомісячні внески по 2133,43 грн., які складаються з Тіла, Процентів, Комісії, то до 25.05.2016 року позивачем мало було здійснено сплату 20 внески по 2133,43 грн., тобто загалом 42668,60 грн., із яких: 15843,92 грн. - тіло кредиту, 2456,69 грн. - проценти, 24700,00 грн. - комісія. У вказаній вимозі зазначено, що розмір заборгованості станом на 25.05.2016 року становить 60471,40 грн., з яких: основний борг - 34156,08 грн., прострочений борг - 6166,76 грн., строкові проценти - 10613,40 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 1235 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 0 грн., пеня - 8237,36 грн. З наведеного вбачається, що якщо розмір кредиту 50000,00 грн., несплачена частина тіла кредиту станом на 25.05.2016 року становить ніби то 34156,08 грн., прострочена частина станом на 25.05.2016 року - 6166,76 грн., то виходить, що станом на 25.05.2016 року сплачена частина тіла кредиту становила: 50000 - 34156,08 - 6166,76 = 9677,16 грн. Відповідно до доданої до вказаної позовної заяви ТОВ «Нью файненс сервіс» банківської виписки станом на 25.05.2016 року несплачена частина тіла кредиту становила 50000 - 9677,86 грн. = 40323,14 грн. При цьому із змісту вказаної вимоги, що із цієї несплаченої частини тіла кредиту, станом на 25.05.2016 року прострочено 6166,76 грн. Враховуючи те, що до 25.05.2016 року мною мало було здійснено сплату 20 внески по 2133,43 грн., тобто загалом 42668,60 грн., із яких: 15843,92 грн. - тіло кредита, а останній внесок відповідно до зазначеної виписки було вчинено 05.09.2015 року, то виходить, що вказані 6166,76 грн. - які мали б були бути сплаченими з 05.09.2015 року до 25.05.2016 року. (15843,92 - 9677,16 = 6166,76 грн.) Отже, станом на 25.05.2016 року банк мав право вимагати сплатити прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6166,76 грн. Оскільки у вказаній вимозі зазначено, що розмір заборгованості станом на 25.05.2016 року становить 60471,40 грн., а у Додатку №2 до вказаного договору факторингу від 30.09.2016 року зазначено, що станом на 30.09.2016 року розмір заборгованості становив 56365,41 грн., тобто менше на 60471,40 - 56365,41 = 4105,99 грн. Отже, таке зменшення заборгованості могло мати місце лише за умови, якщо після 25.05.2016 року до 30.09.2016 року мало місце погашення кредитної заборгованості на зазначену суму 4105,99 грн. У доданій до позовної заяви копії банківської виписки не зазначено про те, що після 25.05.2016 року до 30.09.2016 року на погашення заборгованості було сплачено 4105,99 грн., або хоча б одну копійку. Вважає, що зазначені відмінності і невідповідності у розмірі кредитної заборгованості станом на 25.05.2016 року і на 30.09.2016 року в бік зменшення при умові, що вона мала зростати щомісячно на 2133,43 грн. за рахунок нарахування комісії за користування, процентів, частини тіла кредиту та ще й без сплати коштів на погашення кредитної заборгованості, є підставою для обгрунтованих сумнівів у точності визначення зазначених розмірів кредитної заборгованості. А про безпідставність вказаних розмірів кредитної заборгованості станом на 25.05.2016 року = 60471,40 грн. і на 30.09.2016 року = 56365,41 грн. вказують ще й наступні обставини. У доданій до позовної заяви копії вказаної вимоги зазначено, що до 60471,40 грн. кредитної заборгованості станом на 25.05.2016 року входять і 10613,40 прострочених процентів, а також 62,80 грн. - строкових процентів (разом 10613,40 + 62,80 =10676,20 грн.). А з розрахунку, зазначеному у обставині 10 цієї позовної заяви, розмір процентів, які б мали бути сплачені станом на 25.05.2016 року, відповідно до умов п. 6.1. зазначеного кредитного договору становить лише 2124,68 грн. Вказана розбіжність: 10676,20 і 2124,68, - вказує на безпідставність визначення розміру заборгованості по простроченим і строковим процентам = 10676,20 станом 25.05.2016 року, і, як наслідок, 60471,40 - розміру загальної заборгованості на вказану дату. Відповідно до доданої до вказаної позовної заяви виписки банку: 26.09.2014 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2140,00 грн., з яких 05.10.2014 року було розподілено так: 1358,29 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов 6.1. кредитного договору, на погашення процентів мало використано лише 123,29 грн.): 775,14 грн. - тіла кредиту згідно графіка погашення; 6,57 грн. - дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000.00 -775.14 - 6.57 = 49218.29 грн. 04.11.2014 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2190,00 грн., з яких 05.11.2014 року було розподілено так: 1360,40 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов 6.1. кредитного договору, на погашення проценті мало використано лише 125.42 грн., а враховуючи те, що у попередньому місяці було достроково погашено тіло кредиту на 6.57 грн. більше): 773,01 грн. - тіла кредиту згідно графіка погашення; 56,59 грн. - дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56.59 = 48388,69 грн. 02.12.2014 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2200,00 грн., з яких 05.12.2014 року було розподілено так: 1354,32 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно до умов п. 6.1, кредитного договору, на погашення процентів мало бути використано лише 119.47 грн., а враховуючи те, що у двох попередніх місяцях було достроково погашено тіло кредиту на 6.57 грн. + 56.57 грн. більше, то ця сума мала б бути ще меншою): 778,96 грн. - тіла кредиту згідно графіка погашення; 66,72 грн. - дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 - 775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388.69 - 778,96 - 66.72 = 47543.01 грн. 09.02.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 500,00 грн., з яких 09.02.2015 року було розподілено на погашення прострочених % понад 30 днів. 19.02.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 3790,00 грн., з яких 09.02.2015 року було розподілено так: 1356,14 грн. - на погашення прострочки по % (хоча відповідно умов п.6.1. кредитного договору, на погашення процентів мало використано лише 121,46 грн.): 778,94 грн. - погашення простроченого тіла кредиту згідно графіка погашення; 647,09 грн. - погашення простроченого тіла кредиту; 856,14 грн. - погашення прострочених % понад 30 днів. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778.94 - 647.09 = 46895,92 грн. 03.03.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2200,00 грн., з яких 05.03.2015 року було розподілено так: 57,90 грн. - погашення пені (хоча умовами договору таке не передбачено); 108,46 грн. - пені за прострочену заборгованість по % та комісії; 1342,77 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов п.6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено); 792,30 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення; 50,26 грн. - дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56.59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895,92 грн. - 792,30 - 50,26 = 46053.36 грн. 03.04.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2134,00 грн., з яких 05.04.2015 року було розподілено так: 0,70 грн. - пені за прострочену заборгованість по % та комісії, хоча не було ніякого прострочення, бо пунктом 2.1. Договору було передбачено сплату внесків включно до 5 дня/числа кожного місяця і 3, тобто за два дні до 5 було сплачено внесок; 1350,35 грн., - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов п.6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено); 782,95 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56.59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895.92 грн. - 792,30 - 50,26 =46053,36 грн. - 782.95 = 45270.41 грн. 05.05.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2190,00 грн., з яких 05.05.2015 року було розподілено так: 12,86 грн. - пені за прострочену заборгованість по % та комісії, хоча не було ніякого прострочення, бо пунктом 2.1. Договору було передбачено сплату внесків включно до 5 дня/числа кожного місяця і саме 5 було сплачено внесок; 1344,71 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов 6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено); 788,60 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення, 43,83 грн. - часткове дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895,92 грн. - 792,30 - 50,26 =46053,36 грн. - 782,95 = 45270,41 грн. - 788.60 - 43.83=44437.98 грн. 03.06.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2190,00 грн., з яких 05.06.2015 року було розподілено так: 1346,24 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов п. 6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено); 786,95 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення, 56,81 грн. - часткове дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895,92 грн. - 792,30 - 50,26 = 46053,36 грн. - 782,95 = 45270,41 грн. - 786,95 - 56,81 грн. = 43594,22 грн. 03.07.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2135,00 грн., з яких 05.07.2015 року було розподілено так: 1340,58 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов 6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено, передбачено 105,95 грн.); 792,48 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення, 1,94 грн. - часткове дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895,92 грн. = 46053,36 грн. - 782,95 = 45270,41 грн. - 786,95 - 56,81 = 43594,22 грн. - 792.48-1.94 = 42799,80 грн. 04.08.2015 року на погашення кредитної заборгованості сплачено 2190,00 грн., з яких 05.08.2015 року було розподілено так: 1342,07 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов п. 6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено, передбачено 107,46 грн.); 790,97 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення, 56,96 грн. - часткове дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388,69 грн.-778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895,92 грн. = 46053,36 грн. - 782,95 = 45270,41 грн. - 786,95 - 56,81 = 43594,22 грн. - 792.48-1.94 = 42799,80 грн. - 790,97 - 56.96 = 41951,87 грн. 04.09.2015 року на погашення кредитної заборгованості було сплачено 2190,00 грн., з яких 05.09.2015 року було розподілено так: 1339,91 грн. - на погашення заборгованості по % (хоча відповідно умов 6.1. кредитного договору, на погашення процентів використання такої суми не передбачено, передбачено 105,45 грн.); 792,98 грн. - погашення тіла кредиту згідно графіка погашення, 57,1 грн. - часткове дострокове погашення тіла кредиту. Отже, після цього несплачена частина тіла кредиту становила: 50000,00 -775,14 - 6,57 = 49218,29 грн. - 773,01 - 56,59 = 48388,69 грн. -778,96 - 66,72 = 47543,01 грн. - 778,94 - 647,09 = 46895,92 грн. = 46053,36 грн. - 782,95 = 45270,41 грн. - 786,95 - 56,81 = 43594,22 грн. - 792.48-1.94 = 42799,80 грн. - 790,97 - 56.96 = 41951,87 грн. - 792,98 - 57,11 = 41101,78 грн. Оскільки оспорюваний договір було укладено 30.09.2016 року, тобто майже через 4 місяці після 25.05.2016 року, то за цей час відповідно до графіка мало бути сплачено 4 внески: до 05.06.2016 року - 2133,43 до 05.07.2016 року - 2133,43 до 05.08.2016 року - 2133,43 до 05.09.2016 року - 2133,43 разом: 8533,72 грн. Отже, загальний розмір боргу з 25.05.2016 року (на думку банку у вимозі - 60471 грн. 40 коп.) до 30.09.2016 року, при умові, що у цей період внески не вносилися (відомості про внесення відсутні), мав би зрости на 8533,72 грн. і станом на 30.09.2016 року становити 60471,40 + 8533,72 = 77538,84 грн., але аж ніяк не 56365,41 грн., про які йдеться у оспорюваному договорі. Явна невідповідність. І це при умові, якщо кредит мав бути погашений достроково. А підстави для дострокового повернення кредиту відсутні. Умовами пункту 2.6 договору передбачено, що термін повернення кредиту вважається таким, що настав, у разі розірвання Банком цього Договору. Але ж Банк кредитного договору не розривав. Тому станом на 25.05.2016 року термін повернення зазначеної у вимозі 34156,08 грн. непростроченої частини тіла кредиту ще не настав. Умовами підпункту 3.1.3. пункту 3.1. договору передбачено, що позичальник має повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості і комісії достроково у випадках, передбачених п.4.2.4. цього Договору. А відповідно до умов п. 4.2.4 договору передбачено, що Банк має право покласти на позичальника здійснення інших дій, пов`язаних з виконанням цього договору, а також передати інформацію про позичальника третім особам для виконання ними своїх функцій. Тобто умовами вказаного п. 4.2.4 не передбачено випадків, коли позичальник має повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості і комісії достроково. Як уже було зазначено у третій обставині, умовами вказаного кредитного договору передбачено, що сплачуючи починаючи з 05.10.2014 року до 30.09.2016 щомісячні внески по 2133,43 грн., які складалися з Тіла, Процентів, Комісії. Отже, до 30.09.2016 року позивачем мало було здійснено сплату 24 внески по 2133,43 грн., тобто загалом 51202,32 грн., із яких: 19105,63 грн. - тіло кредиту, 2456,69 грн. - проценти, 29640,00 грн. - комісія. Із виписки банку вбачається, що із зазначених 51202,32 грн. сплачено було лише 26119,85 грн. Отже, станом на 30.09.2016 року згідно графіка загалом не було сплачено лише 51202,32 - 26119,85 = 25082,74 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6166,76 грн. Саме в межах 25082,74 грн. відповідач мав право передавати (відступати) будь-кому, зокрема ТОВ «Факторингова компанія «Рантье», права вимоги за кредитним договором №Р25.178.73434 між позивачем і ПАТ «Ідея Банк» від 05.09.2014 року, а не в розмірі 56365,41 грн., як передбачено оспорюваним договором. Зазначені обставини дають підстави стверджувати, що за відсутності доказів отримання позивачем вказаної вимоги від 25.05.2016 року, у банка відсутні підстави вважати, що розпочався перебіг строку на її виконання, що у вказаний строку не було виконано вказану вимогу, і що у нього виникло право передати іншим особам право вимоги до позивача щодо непростроченої станом на 30.09.2016 року частину тіла кредиту, яка на вказану дату становила: 34156,08 - 811,64 - 816,44 - 815,78 - 817,85 = 30894,37 грн. Це дає підстави стверджувати проте, що при укладенні 30.09.2016 року оспорюваного договору факторингу відповідач помилявся щодо наявності у нього права передавати (відступати) будь - кому, зокрема Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», права вимоги за кредитним договором №Р25.178.73434 між позивачем і Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» від 05.09.2014 року, саме в загальному розмірі заборгованості 56365,41 грн., і щодо того, що із них 40322,84 грн. із них - це заборгованість за тілом кредиту (основним боргом). При укладенні 30.09.2016 року оспорюваного договору факторингу відповідач помилково та безпідставно вважав, що вже станом на 30.09.2016 року за вказаним кредитним договором достроково має сплатити 56365,41 грн., із яких 40322,84 грн. - це заборгованість за тілом кредиту (основним боргом). Відповідно до умов підпункту «б» пункту 2.1. оспорюваного договору факторингу: підписанням цього Договору та Реєстру боржників, Клієнт гарантує, що строк платежу за Кредитними Договорами настали. Але за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2016 року відповідно до графіка внесків настав строк для сплати лише 20 внесків по 2133,43 грн., тобто загалом для сплати лише 51202,32 грн., із яких: 19105,63 грн. - тіло кредиту, 2456,69 грн. - проценти, 29640,00 грн. - комісія. А із виписки банку вбачається, що із зазначених 51202,32 грн. сплачено було 26119,85 грн. Отже, станом на 30.09.2016 року згідно графіка загалом не було сплачено лише 51202,32 - 26119,85 = 25082,74 грн., з яких прострочена заборгованість за тілом кредита у розмірі 6166,76 грн. Саме на таку суму станом на 30.09.2016 року настав строк платежу, а на решту - станом на 30.09.2016 року ще не настав. В цьому і полягає помилка відповідача та його ТОВ «Факторингова компанія «Рантье». Відповідно до положень частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тому при вирішенні даної справи істотне значення має те, яке саме право вимоги є предметом оспорюваного договору: право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), чи право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Умовами оспорюваного договору факторингу не передбачено, що його предметом є право саме грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), або ж право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Методом від протилежного. Якби оспорюваним договором факторингу було передбачено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, яка виникне на майбутнє, то загальна сума була б більшою, ніж 56365,41 грн., бо включала б майбутню заборгованість не тільки за тілом кредиту, а ще й за процентами і комісією, як мали б бути сплаченими згідно графіка після 30.09.2016 року до 05.09.2019 року. За 60 внесків згідно графіку мало бути сплачено до 05.09.2019 року загалом 59 х 2133,43 + 2131,91 = 128004,28 грн. Враховуючи те, що відповідно до виписки банку із зазначених 128004,28 грн. було сплачено 26119,85 грн., то при умові якби оспорюваним договором факторингу було передбачено право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, яка виникне на майбутнє, то загальна сума, право вимоги на яку б було передано, становила б 128004, 28 - 26119,85 = 101884,43 грн., а не 56365,41 грн. У вказаній позовній заяві зазначено, що 28.02.2017 року між ТОВ «ФК «Рантье» і ТОВ «ФК «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «ФК «Нью файненс сервіс», було укладено договір факторингу, за яким теж було передано право вимоги за вказаним кредитним договором. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відзиві на позовну заяву представник АТ «Ідея Банк» просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] до АТ «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «НФС», про захист прав споживачів, визнання недійсним окремих частин договору по справі № 545/1393/21 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач просить визнати Договір факторингу № 30/09-1 від 30.09.2016 недійсним. Разом з тим, [PERSON] не наводить жодних підстав у обґрунтування такої позовної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім цього, [PERSON] не може просити суд визнати Договір факторингу №30/09-1 від 30.09.2016 недійсним зважаючи на наступне. Згідно з абзацом 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В той же час, в позовній заяви [PERSON] , який не є стороною оспорюваного ним правочину, не доводить, які його права та законні інтереси порушуються оспорюваним правочином, а тому позовна вимога [PERSON] про визнання договору факторингу №30/09-1 від 30.09.2016 недійсним повинна бути залишена без задоволення. Наведене вище, також узгоджується з постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 344/6145/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені постановах Верховного Суду. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що станом на 30.09.2016 (дата укладення Договору факторингу № 30/09-1) у нього не могла існувати заборгованість за Кредитним договором у розмірі 56365,41 грн. У обґрунтування власної позиції [PERSON] зазначає, що станом на 30.09.2016 у нього могла існувати заборгованість тільки у розмірі 51202,32 грн., оскільки це та сума, яка відповідно до Графіку щомісячних платежів (п. 6.1. Кредитного договору) повинна була бути ним сплачена. Такі доводи [PERSON] є помилковими, зважаючи на наступне. Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу № 30/09-1 на умовах цього Договору Клієнт (первісний кредитор) відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору) з 30 вересня 2016 року Права Вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 30 вересня 2016 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату. Поняття «права вимоги» визначено у розділі «Тлумачення термінів» Договору факторингу 30/09-1, відповідно до якого «Права Вимоги» - повний обсяг прав грошової вимоги Клієнта до Боржника за Кредитним договором, всіх пов`язаних із такими правами грошової вимоги прав Клієнта щодо позичальника за Кредитним договором, які наявні на день переходу прав вимоги, а також ті, які виникнуть у майбутньому, включаючи але не обмежуючись щодо сум кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, плат, неустойок (штрафів, пень) та інших платежів, що підлягають сплаті у відповідності до умов Кредитного договору. Відтак, відповідно до умов Договору факторингу № 30/09-1, АТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Рантье» набуло право вимоги за Кредитним договором №Р25.178.73434 від 05.09.2014 у розмірі 56 365,41 грн., що складається з 40 322,84 грн. (50000,00 грн. (сума кредиту, згідно п. 1.1. Кредитного договору) - (мінус) 9677,16 грн. (стати за Кредитним договором, які зараховані на погашення заборгованості за тілом кредиту), а також 16042,57 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, яка обрахована станом на 30.09.2016 відповідно до умов Кредитного договору. У підтвердження сплати [PERSON] у погашення заборгованості за тілом кредиту саме 9 677,16 грн., а також те, що після відступлення права вимоги за Кредитним договором з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «Рантье» [PERSON] не було здійснено жодних сплат/зарахувань на погашення заборгованості за таким Кредитним договором, АТ «Ідея Банк» надає до суду оригінал виписки по рахунку [PERSON] за Кредитним договором №Р25.178.73434 від 05.09.2014, станом на 15.06.2021, і на який [PERSON] зобов`язувався здійснювати погашення по Кредитному договору. Помилковим є доводи [PERSON] про те, що для здійснення відступлення права вимоги за Кредитним договором, Банк повинен був надіслати йому «вимогу», оскільки чинне законодавство України не встановлює такого обов`язку для сторін Договору факторингу. Відповідно до п. 4.4. Договору факторингу № 30/09-1 відступлення Прав Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників. Більше того, починаючи з 15.10.2015 [PERSON] не здійснив жодних сплат на погашення заборгованості за таким Кредитним договором, та на теперішній час намагається відстрочити виконання власних зобов`язань за таким Кредитним договором перед актуальним кредитором. Вказане вище в повній мірі відповідає також правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 в справі № 6-979цс15, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Також звертаємо увагу суду на позицію Верховного Суду, яку викладено у його постанові від 10 жовтня 2018 року по справі №761/11151/13-ц. згідно якої: «встановивши, що боржник не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в неї утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені постановах Верховного Суду. Крім того АТ «Ідея Банк» не погоджується з витратами на професійну правничу допомогу, які заявлено позивачем та вважає, що такі потрібно зменшити до 0 (нуля), оскільки позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт надання позивачу та понесення ним витрат на професійну правничу допомогу. Також АТ «Ідея Банк» заперечує проти заявлених позивачем витрати пов`язані із: залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи - 5000,00 грн., витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - 5000,00 грн. вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - 5000,00 грн., вважає їх безпідставними та такими, що повинні бути зменшені судом до нуля. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Нью файненс сервіс» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення у яких просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] до АТ «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «НФС», про захист прав споживачів, визнання недійсним окремих частин договору по справі № 545/1393/21 відмовити у повному обсязі з підстав аналогічних тим, що викладені у відзиві АТ «Ідея Банк». Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, 05.09.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Р25.178.73434 за умовами якого [PERSON] отримав від ПАТ «Ідея Банк» кредит в розмірі 50 000,00 грн. строком з 05.09.2014 року по 05.09.2019 року зі сплатою процентів у розмірі 3 % та середньої щомісячної комісії у розмірі 2,47 %. 30.09.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» було укладено договір факторингу №30/09-1, за яким ПАТ «Ідея Банк» відступило (передало у власність) ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» з 30.09.2016 року, а ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» набуло право грошової вимоги до позивача, відповідно до Додатку №2 до вказаного договору факторингу від 30.09.2016 року, у розмірі загальної суми заборгованості за кредитним договором №Р25.178.73434 між ним і ПАТ «Ідея Банк» від 05.09.2014 року 56365,41 із яких: 40322,84 - заборгованість за основним боргом станом на 30.09.2016 року та 19042,57 - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями станом на 30.09.2016 року. Згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» (код ЄДРПОУ 39288002) припинене 19.06.2019 року без правонаступників. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. ст. 513, 514, 516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Виходячи зі змісту статей 4 ГПК України та 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. Згідно з вимогами ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. З аналізу наведених правових норм випливає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. В той же час необхідно зазначити, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж саме заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язанні із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання. Відповідні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 по справі № 926/1172/18, від 28.01 2020 по справі №924/1208/18. Сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у цьому договорі під час його виконання. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року по справі №278/2083/18, провадження № 61-5470св19) Відповідно до положення ст. 1082 ЦК України боржник забов`язаний здійснити платіж факторові за умови що він одержав від фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів по основному зобов`язанню (кредитному договору). Таким чином питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту та суми кредиту, право вимоги за яким передано за оспорюваним позивачем договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки позивач фактично не погоджується з сумою заборгованості, не наводить жодних належних підстав та доказів чому саме підлягає визнанню недійсним договір факторингу № 30/09-1 від 30 вересня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Рантьє», як Фактором, та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», як Клієнтом, в частині передання (відступлення) Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (первісним кредитором) у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинговій компанії «Рантьє» (новому кредитору) з 30 вересня 2016 року права вимоги під фінансування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингової компанії «Рантьє» і набуття (прийняття) Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Рантьє» у власність від Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Р25.178.73434 укладеним між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» від 05.09.2014 року у тому числі щодо розмірів: - 40322,84 грн. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) станом на 30.09.2016 року; - 16042,57 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями станом на 30.09.2016 року; - 56365,41 грн. - загальна сума заборгованості станом на 30.09.2016 року. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати підлягають віднесенню за рахунок позивача, згідно ст.141 ЦПК України. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed