Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] на користь Управління поліції охорони в м. Києві, яке є правонаступником Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м, Києві, 6210 грн. 82 коп. боргу за договором про навчання. Свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] навчався за кошти позивача у вищому навчальному закладі Департаменту Державної служби охорони при МВС України за Договором № 878 від 01.11.2013, укладеним між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України. Відповідно до умов цього договору відповідач зобовязаний був після закінчення навчального закладу 11.02.2014 відпрацювати в підрозділі УДСО при ГУМВС України в м. Києві мінімум три роки. Однак 08.02.2016, тобто до закінчення визначеного договором строку позивач був звільнений з органів Національної поліції за порушення дисципліни. Відтак, за умовами договору він зобовязаний компенсувати витрати, що здійснив позивач на його навчання пропорційно часу, що залишився невідпрацьованим. Представник позивача позовні вимоги підтримав і просить задовольнити їх. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, в звязку з тим, що позивач, на його думку, порушив пункт 1.4.1 Договору, а саме під час проходження служби в УПО йому не виплачувалось грошове утримання в розмірі, що був передбачений постановою КМУ від 11.11.2015, зокрема не нараховували та не виплачували надбавки за особливі умови служби та за службу в нічний час, а тому він змушений був шукати іншу роботу, щоб утримувати сімю. 27.01.2016 року він повідомив про сої наміри керівництво і йому було розяснено, що при звільненні він повинен буде сплатити витрати, які поніс підрозділ за його навчання в сумі 6210 грн.82 коп. Ця сума була непосильною для нього, а тому він вирішив самовільно припинити виконання службових обовязків, про що написав пояснювальну записку на імя керівника підрозділу. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи судом було встановлено наступне. 01.11.2013 між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в м. Києві, відповідачем [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений договір № 878 про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони Відповідно до Додаткової угоди від 07.11.2015 права та обовязки за договором від Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві перейшли до Управління поліції охорони в м. Києві. Відповідно до п. 4.6 Договору він набуває чинності з моменту підписання усіма сторонами і діє до 10.02.2014. Відповідно до п.2.3. Договору, відповідач зобовязаний прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при ГУМВС України в м. Києві 11.02.2014. та відпрацювати мінімум три роки. Згідно п.2.4 Договору № 878, у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до виконання службових обовязків, відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання або звільнення з органів чи переводі до інших підрозділів за межі УДСО м. Києва до закінчення визначеного договором строку, відповідач зобовязаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив Підрозділ у звязку з виплатою грошового утримання за час навчання, проведення навчання та утримання в навчальному закладі. Відповідно до пояснювальної записки [PERSON] начальнику УПО в м. Києві він відмовився виходити на службу з 27.01.2016 та самовільно припинив виконання службових обовязків, що було зафіксовано в [PERSON] від 27.01.2016, 28.01.2016., 29.01.2016. За результатами службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин начальник Управління поліції охорони в м. Києві [PERSON] видав наказ №53 від 08.02.2016 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби. Наказом Управління поліції охорони в м. Києві № 39о/с від 09.02.2016 [PERSON] було звільнено зі служби в Національній поліції у Запас Збройних сил відповідно до п.6ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби) . Наказ про звільнення відповідачем не оскаржений. Згідно бухгалтерської довідки УПО м. Києва, [PERSON] проходив навчання у Вінницькому вищому професійному училищі з 17.10.2013 по 10.02.2014 і загальна сума витрачена Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області на його навчання становить 14945 грн. 89 коп., в тому числі: речове майно 1464,80 грн., стипендія 2150,97 грн., свідоцтво 50,15 грн.18 коп., що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт. З 11.02.2014 по 06.11.2015 [PERSON] працював в УДСО при ГУМВС України в м. Києві, а з 07.11.2015 по 27.01.2016 він працював в УПО в м. Києві . Невідпрацьований час за договором складає 12 міс. 14 дн. Сума компенсації з урахуванням ПДВ складає 6210 грн. 82 коп. Відповідач належним чином не обґрунтував та не довів суду свої заперечення. Його посилання на невиконання позивачем умов трудового договору знаходяться поза межами розгляду цієї справи. Договір про навчання №878 у випадку, якщо він не припинений та не розірваний, не містить підстав для повного або часткового звільнення відповідача від компенсації понесених позивачем витрат на навчання. За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч.1 ст. 615 ЦК України У разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від виконання зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 538 ЦК України виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків. За правилами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути 6210 грн. 82 коп., як понесені позивачем витрати на його навчання з підстав невиконання відповідачем зустрічного зобовязання відпрацювати після закінчення навчального закладу в підрозділі УДСО при ГУМВС України, правонаступником якого є УПО в м. Києві, мінімум три роки. Разом з цим суд враховує матеріальний стан сімї відповідача, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, та на підставі ст. 217 ЦПК України встановлює розстрочку виконання рішення суду в частині основного грошового зобовязання на шість місяців. (6210,82 грн : 6 міс. = 1035, 14 грн.). Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., який підлягає стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного.

Outcome: approved