Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою та просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на ? частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], в порядку набувальної давності. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про підтримання позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву з прохання розглянути справу за її відсутності. Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], [INFO], належить на праві приватної власності ? частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування ? частини житлового будинку від 26 липня 1989 року. Інша ? частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належала на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 грудня 1988 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області 19 січня 1999 року, актовий запис №6. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, спадкоємці із заявами щодо даної спадщини не звертались, що підтверджується листом Чугуївської державної нотаріальної контори від 03.04.14р. №1464/01-16. [PERSON], в належній йому частині житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], проживає з 1 грудня 1995 року, що підтверджується відповідними сторінками Будинкової книги. Після смерті [PERSON] Позивач, [PERSON], добросовісно, відкрито та безперервно володіє і іншою частиною будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, доглядає за даним будинком, обробляє присадибну ділянку, здійснює всі необхідні платежі, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Документом, який підтверджує користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], є технічний паспорт від 15 жовтня 1988 року, типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання від 09 липня 2012 року, договір про користування електричною енергією від 11 листопада 2006 року. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦКУ) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Отже, враховуючи те, що Позивач, [PERSON], більше 10 років добросовісно володів ? частиною житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON] відкрито, безперервно здійснюючи обслуговування будинку, доглядаючи за ним, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на ? частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала померлій, в порядку набувальної давності. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved