Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначено , що згідно договору дарування від 02.10.1980року є власником житлового будинку [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сім'ї в квартирі зареєстровані: [PERSON] - власник; [PERSON] - дружина власника; [PERSON] - син власника - зареєстрований, але не проживає з 2000 року. Відповідач [PERSON] - син - зареєстрований в будинку, однак не проживає з 2000 року та не має своїх речей, що підтверджується відповідним актом від сусідів. [PERSON] з 2000 року в будинку не з'являється, жодних витрат на утримання будинку не здійснює, вивіз всі свої речі та переїхав на постійне місце проживання до іншого міста, а тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням для отримання відповідних державних субсидій. До судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 32 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 31 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування від 02.10.1980 року позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а. с.8) . Згідно довідки про склад сім'ї № 39 від 15 липня 2014 року в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник; [PERSON] - дружина власника; [PERSON] - син власника - зареєстрований, але не проживає з 2000 року (а. с. 7). Відповідач [PERSON] - зареєстрований в будинку, однак не проживає з 2000 року та не має своїх речей, що підтверджується відповідним актом від сусідів (а. с. 6). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач є членом сім»ї та без поважних причин понад один рік не проживає за даною адресою, що є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved