Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся з вимогами про визнання недійсним усиновлення [PERSON] [PERSON] [INFO], яке було встановлено рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2005 року про усиновлення, яке набрало законної сили 23.10.2005 року, та внести зміни в актовий запис про народження, а саме відновити прізвище, ім'я та по-батькові, які [PERSON] мав до усиновлення - [PERSON]. Позов мотивується тим, що усиновлення проведено без згоди біологічного батька дитини, позивач не бажав настання прав та обов'язків, які виникли у нього в результаті усиновлення, посилаючись на обставини, що встановлені рішенням суду про усиновлення. Підставою позову є положення на ч.1,2 ст.236 СК України. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що з позивачем немає недружніх стосунків, проживає з ним до теперішнього часу, спілкується, позивач утримував його до повноліття та допомагає матеріально і тепер. Відповідачу відомо, що позивач не бажає його права на спадкування як дитини, так як у позивача є діти від першого шлюбу. Судом встановлено: Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2005 року про усиновлення, яке набрало законної сили 23.10.2005 року, [PERSON] визнано батьком усиновленого [PERSON] [INFO], зобов'язано змінити актовий запис про народження. Відповідно до положень ч.1,2 ст.236 СК України, усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною та усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають в результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Відповідно до ч.ч.3,4 ст.232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому між її дітьми, онуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Статтею 240 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла 14 років. Як вбачається з рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2005 року, [PERSON] звик до заявника як до батька, [PERSON], в свою чергу ставиться до нього як батько, бажає бути ним, за своїми морально-діловими якостями та матеріальним становищем спроможний бути ним та утримувати і виховувати його. Обставини надання згоди біологічного батька на усиновлення відповідача, або звільнення від її надання - відсутні. Інших доказів на підтвердження позовних вимог та заперечень відповідача - сторонами не надано. З огляду на вимоги ч.3ст.61 ЦПК України , вищезазначене є доказом відсутності згоди біологічного батька на усиновлення дитини - [PERSON] [INFO] та розумінням [PERSON] своїх прав та обов'язків щодо дитини як батька і є обставинами, які не потребують доказуванню. Отже позов підлягає задоволенню з підстав положення ч.1 ст.236 СК України.

Outcome: approved