Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивачу на праві власності належить ? частина двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, друга ? частина квартири належить чоловіку позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. [INFO]. чоловік позивача помер. При оформленні документів на спадщину позивачу стало відомо, що 27.06.2000 р. суддею Московського районного суду м. Харкова в цілях забезпечення позову було накладено арешт на майно чоловіка позивача. Цивільна справа була припинена у зв'язку із укладанням мирової угоди, однак арешт знятий не був. Позивач звернулась до державної виконавчої служби з проханням зняти арешт, однак позивачу було у цьому відмовлено у зв'язку із закінченням терміну. Відзив на позов відповідач у встановлений строк не надав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02.02.2018 р. (а.с.10) [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.(а.с.9) В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №2-295/01 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою суду від 13.11.2001 року провадження по справі закрито за заявою позивача, так як відповідач сплатив борг. (а.с.13) Під час розгляду справи ухвалою суду від 27.06.2000 р. позов був забезпечений шляхом накладання арешту на квартиру [PERSON], що розташована за адресою: [ADDRESS].(а.с.5) На теперішній час арешт не скасований, що підтверджується відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. (а.с.6) Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК). Згідно із положеннями ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Існування заборони перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому майном, в зв'язку з чим, його права підлягають поновленню, шляхом задоволення його позовних вимог щодо скасування арешту накладеного на його майно. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України особа має право для звернення до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб визначений законом. В даному випадку позивач довів суду, що існує порушення його прав і є підстави для їх поновлення. На підставі викладенного,

Outcome: approved