Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису №16807 від 25 липня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2011 між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків, якого є АТ «Перший Український міжнародний банк» укладено кредитний договір № 26251018500721. У липні 2019 року АТ «ПУМБ» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни з заявою про вчинення виконавчого напису щодо боржника [PERSON] , у звязку із невиконанням ним кредитного договору № 26251018500721. 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис № 16807, за яким загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» СКЛАДАЄ 34 099,57 гривень. Позивач вважає такий незаконним та таким, що не підлягає до виконання, з тих підстав, що обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника. Так останній вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того, перед вчиненням виконавчого напису стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Проте, жодних таких повідомлень від відповідача про наявність заборгованості за кредитним договором, позивач не отримував. Окрім цього 30.042021, 15.07.2021 позивач звертався із заявою до АТ «ПУМБ» про надання письмового звіту про рух коштів по кредитному договору 26251018500721 від 09.09.2011 та копії копії кредитного договору 26251018500721 від 09.09.2021, однак відповіді так і неотримав. Зі звіту по транзакціях з використання/без використання БПК, вбачається, що станом на 30.04.2021 року баланс за рахунком [NUMBER] , що належить [PERSON] дорівнює 0.00 гривень. Останню транзакцію було проведено 07.09.2018 року, таким чином станом на 25.07.2019 у [PERSON] відсутня заборгованоість за кредитним договором. Враховуючи наведене просить позов задоволити. Ухвалою судді від 22 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 20.09.2021 за правилами загального позовного провадження ухвалою суду від 20.09.2021 закрито підготовче провадження, а справу призначеного до судового розгляду, задоволено клопотання про витребуванння доказів, а саме копії кредитного договору 26251018500721 від 09.09.2011. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує з мотивів викладених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не скерував, клопотання про відкладення не подавав. Третя особа в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення не подавала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 25 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №16807 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» 34 099,57 грн заборгованості за кредитним договором 26251018500721 від 09.09.2011. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року № 310/9293/15. В позовній заяві представник позивача зазначив, що [PERSON] не погоджується із сумою боргу та така не є безспірною. Окрім цього 30.042021, 15.07.2021 позивач звертався із заявою до АТ «ПУМБ» про надання письмового звіту про рух коштів по кредитному договору 26251018500721 від 09.09.2011 та копії кредитного договору 26251018500721 від 09.09.2021. Однак відповіді не отримав. Зі звіту по транзакціях з використання/без використання БПК, вбачається, що станом на 30.04.2021 року баланс за рахунком [NUMBER] , що належить [PERSON] дорівнює 0.00 гривень. Останню транзакцію було проведено 07.09.2018 року, таким чином станом на 25.07.2019 у [PERSON] відсутня заборгованоість за кредитним договором. Відповідачем дані обставини не заперечуються та не спростовані, документи на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис на адресу суду не скеровано. Аналізуючи сукупність зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку, що вчинення спірного виконавчого напису відбулось з порушенням вимоги закону про безспірність заборгованості. Та як встановлено судом відсутності самої заборгованості по кредиту на час вчинення оспорюваного виконавчого напису. Отже,

Outcome: approved