Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «СЕТАМ»,Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання електронних торгів, які розпочалися 18.04.2016 р. та завершилися 20.04.2016 року з реалізації арештованого нерухомого майна, предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення магазину «Вікторія» заг. площею 76.8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Бойчука,8 - недійсними. Визнання протоколу №159092 від 25.04.2016 р про проведення електронних торгів про проведення електронних торгів які розпочалися 18.04.2016 р. та завершилися 20.04.2016 року з реалізації арештованого нерухомого майна, предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення магазину «Вікторія» заг. площею 76.8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Бойчука, - недійсним. Позовну заяву мотивує тим, що через систему електронних торгів арештоване майном було виставлене на реалізацію, а саме : предмет іпотеки, нежитлові приміщення магазину салону «Вікторія» аг. Площею 76.8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Бойчука, 8. 14.04.2016 року Позивачем було подано заявку на участь у торгах за №13, а також сплачено гарантійний внесок у розмірі 32.900 грн. Однак можливості ознайомитися з майном, дізнатися про нього інформацію, [PERSON] не могла. Початок торгів був призначений на 18.04.2016 р., реєстраційний номер лота 137098. Датою закінчення торгів 20 квітня 2016 року. Переможцем торгів було визначено учасника №14, згідно протоколу №159092 від 25.04.2014р. Із інформації на сайті встановлено, що організатором торгів та продавцем арештованого майна є відповідачі по справі. Позивач вважає, що спірні електронні торги були проведені із грубим порушенням порядку виходячи з наступного. На організаторів покладався обовязок забезпечити [PERSON], будучи учасником електронних торгів жодним чином не могла ознайомитися із майном, яке реалізувалося, однак на організатора покладається обовязок забезпечити доступ до майна та інформацію про нього. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. 27 квітня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ДП «СЕТАМ», яке мотивоване тим, що 20.04.2016 року відбулися електронні торги по лоту №137098, а саме нежитлові приміщення магазину - салону «Вікторія» заг. площею 76.8 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Бойчука,8. Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 р.№ 2710/5\~державне підприємство «СЕТАМ» уповноважене на здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у тій системі, на організацію та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених законом. Державним підприємством «СЕТАМ» 31 березня 2016 року розміщено публікацію про проведення електронних торгів з продажу предмету іпотеки по лоту №137098 у двох засобах масової інформації, а саме: газета Ратуша №12 від 31 березня 2016року та «Ваш Магазин» №24 від 31 березня 2016 року. Представник Державного підприємства «СЕТАМ» вважає, що вони діяли в рамках чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позову та розглядати справу без участі представника. В судове засідання позивачка не зявилася, однак подала на адресу суду клопотання про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Відповідача - Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України\~вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень\~Закону України «Про іпотеку», (частина сьома\~статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у\~розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Нормами статей\~36,\~37,\~38\~цього\~Закону\~також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений\~розділом V Закону України «Про іпотеку»\~та частиною сьомою\~статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»\~спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті\~39,\~41 Закону України «Про іпотеку»). У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального\~Закону України «Про іпотеку». До такого ж правового висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 04.02.2015 у справі № 6-238цс14, постанові від 28.01.2015 у справі № 6-199цс14 та постанові від 26.11.2014 у справі № 6-174цс14. Разом з тим, п. 2 розділу VII Порядку визначено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та\~Законом України «Про іпотеку». Відповідно до частини 1\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Верховний Суд України у своїй постанові від 13.04.2016 у справі №6-2988цс15 прийшов до правового висновку, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Також, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі № 6- 116цс12 викладений правовий висновок стосовного того, що потрібно встановити суду під час розгляду справи про визнання прилюдних торгів недійсними: чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку чи інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результат торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, які оспорюють результати торгів. Така ж правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15. Відповідно до пункту 5\~статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Відповідно до частини 1\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідно до\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи викладене, позивач повинен довести належним та допустимими доказами, що: відбулося порушення вимог Порядку при проведенні електронних торгів; ці порушення вплинули на результати торгів; законні інтереси позивача порушені. Однак, доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними позивачем не надано, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що електронні торги відбулись в межах норм чинного законодавства і не можуть бути визнані недійсними, адже при розгляді справи в суді не встановлено, що при їх проведенні не були порушені права та законі інтереси позивача по справі.

Outcome: dismissed