Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому зазначив, що вироком Новоселицького районного суду від 04 лютого 2011 року по кримінальній справі №1-26/2011 [PERSON] визнаний винним в скоєні злочину за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років один місяць позбавлення волі. Він по даній кримінальній справі визнаний потерпілим та в рамках розгляду справи встановлено, що йому була нанесена матеріальна шкода шляхом крадіжки в сумі 3000 грн.. Рішенням Новоселицького районного суду від 30 жовтня 2013 року по цивільній справі №2-858/13 стягнуто з [PERSON] на його користь 3000 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 300 грн. витрати понесені на оплату послуг адвоката. В грудні 2013 року направив до Новоселицького відділу ДВС РУЮ про стягнення боргу з [PERSON]. По даний час рішення суду не виконано не стягнуто з боржника на його користь суми нанесеної шкоди. Позивач вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.1177 ЦК України, майнова шкода, завдана фізичній особи внаслідок злочину, відшкодовується державою у випадку, якщо встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Таким чином позивач просить суд стягнути з Державного казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 3300 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов в повному обсязі та додатково суду пояснив, що постановою державного виконавця Новоселицького ВДВС від 17.03.2016 року встановлено неможливість виконати виконавчий лист по причині відсутності боржника за місцем проживання, не встановлення майна яке підлягало би арешту та у звязку з тим що за боржником не зареєстровано майно на праві власності. Представник відповідача позов не визнала подала суду письмові заперечення на поданий позов та додатково суду пояснила, що оскільки ч.2 ст.1177 ЦК України, зазначає що умови та порядок відшкодування майнової шкоди. Завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюється законом а на даний час такий закон не прийнятий тому відсутній законом визначений механізм та порядок відшкодування. Просить суд відмовити у задоволення позову за даною правової підстави. Представник ДВС суду пояснив, що в процесі виконання рішення суду встановлено що у боржника відсутнє майно на яке можливо було би накласти арешт. Виконавчий лист був повернутий стягувачу. З виконавчого провадження можливо зробити висновок, що у процесі виконання виконавчого листа було встановлено, що боржник є неплатоспроможним. [PERSON] будучи належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи за місцем реєстрації в судовому засіданні не зявився і не повідомив суд про причину не явки. Суд вислухавши думки сторін ухвалив провести розгляд справи у відсутності [PERSON]. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що вироком Новоселицького районного суду від 04 лютого 2011 року по кримінальній справі №1-26/2011 [PERSON] визнаний винним в скоєні злочину за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді трьох років один місяць позбавлення волі. Потерпілим по даній кримінальній справі визнанно [PERSON] якому нанесена матеріальна шкода шляхом крадіжки в сумі 3000 грн.. Рішенням Новоселицького районного суду від 30 жовтня 2013 року по цивільній справі №2-858/13 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. відшкодування матеріальної шкоди нанесеною крадіжкою [PERSON] та стягнуто 300 грн. витрати понесені на оплату послуг адвоката по цивільній справі. Виконавчий лист по справі №2-858/13 був виписаний 10.11.2013 року. Відповідно до постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014 року виконавчий лист надійшов до ДВС Новоселицького РУЮ в грудні 2013 року. З виконавчого провадження №41442416 по виконавчому листу №2-858/13 вбачається, що в процесі виконання рішення суду вчиненні заходи щодо встановлення, чи є зареєстрованим за боржником майна на яке можливо накласти арешт, шляхом направлення запитів до державних установ, та виїздом за місцем реєстрації встановлено актом від 14.04.2014 року що боржник не проживає за адресою [INFO]. Дана обставина підтверджується також довідкою сільради с. Мамалига, Новоселицького району від 14.05.2014 року за №07.. Інших виконавчих дій не проведено. Постановою державного виконавця по виконавчому провадженню №41442416 по виконавчому листу №2-858/13 повернуто виконавчий лист стягувачу [PERSON] з підстав того о згідно з отриманих відповідей отриманих з установ, що реєструють право приватної власності за боржником майно не зареєстровано. Виїздом по місці проживання боржника встановлено, що боржник зареєстрований в [INFO] але не проживає, майно підлягаючому опису й арешту не виявлено. В звязку з чим виконавчий лист повернули [PERSON].. Суд аналізуючи пояснення сторін та зазначені докази дійшов висновку, що державний виконавець повернув виконавчий лист кредитору ([PERSON]І.) у звязку з встановленими обставинами, що у боржника за місцем реєстрації відсутнє майно на яке можливо би було накласти арешт у звязку з тим, що за ним не зареєстровано майно в державному реєстрі прав власності. Тобто божник за даним виконавчим провадженням в розумінні представника державної виконавчої служби є неплатоспроможним. Представник позивача та позивач позовній заяві та в своїх поясненнях посилаються на редакцію ст…1177 ЦК України, якою зазначено, що майнова шкода, завдана майну фізичній особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюється законом. Суд вважає що до правовідносин які склалися між сторонами слід застосовувати редакцію визначену Законом України № 245-VII від 16.05.2013, ст..1177 ЦК України, яка встановила що, 1). Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. 2). Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. \Стаття 1177 в редакції Закону № 245-VII від 16.05.2013\, оскільки правовідносини між сторонами в частині неможливості стягнення матеріальної шкоди з боржника виникли лише після предявлення виконавчого листа до виконання в грудні 2013 року. Станом на день розгляду справи в суді Законодавством України не встановлений порядок компенсації потерпілому за рахунок Державного бюджету України нанесеної злочином матеріальної шкоди. Згідно з ст.. 3 Конституції України, Людина, Її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Суд аналізуючи викладені докази та зазначені правові норми у сукупності дійшов висновку, що [PERSON] був позбавлений права власності в результаті протиправних дій [PERSON] вина якого визначена вироком суду та встановлена вартість майна, яке він мав би отримати шляхом виконання рішення суду про стягнення 3000 грн. з винної особи. Орган державної влади якій зобовязаний в рамках діючого законодавства виконати рішення суду в межах встановленого строку її не виконав та повернув виконавчий лист з посиланням на те, що у боржника відсутнє майно. Отже, посилання представників держави (відповідач - Державної Казначейської служби України, третя особа ДВС Новоселицького РУЮ) на те що, відсутній механізм його відшкодування за рахунок Державного Бюджету України не заслуговує на увагу, оскільки вони використовують правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобовязання щодо відшкодування потерпілому збитків, яких він зазнав в результаті позбавлення майна на якє він має право в розумінні ст..1177 ЦК України. Саме такому правовому висновку дійшов Європейський Суд з прав людини при винесенні рішення за позовом Цубані проти Італії 1996 рік, Матош е Сільва, Лда та інші проти Португалії 1996 рік, Гійємен проти Франції 1997 рік, Гійємен та Аккус проти Туреччини 1997 рік в яких зазначив, що суд визнав порушенням статті 1 Протоколу №1 у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагались в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобовязання щодо відшкодування приватним особам збитків, яких ті зазнали в результаті позбавлення майна. Отже суд вважає оскільки таки зобовязання взяті на себе державою відповідно до вимог ст..1177 ЦК України є всі правові підстави для стягнення з Державного казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь [PERSON], ІПН:[NUMBER], 3000 грн. ( три тисячі грн..). Суд вважає, що не підлягають стягненню 300 грн. по виконавчому листу №2-858/13 оскільки дана сума відноситься до витрат на правову допомогу. Згідно з другим реченням ч.2 ст.88 ЦПК України, Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Суд вважає що, судові витрати по розгляду даної справи слід віднести за рахунок Державного бюджету України.

Outcome: approved