Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зміну способу участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що він являється батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] . Дитина проживає разом з матір`ю. В той же час, він бажає приймати активну участь у житті своєї дитини. Проте відповідач на протязі тривалого часу чинить перешкоди у спілкуванні з сином. На підставі постанови служби у справах дітей Черкаського міськвиконкому від 21 квітня 2012 року був встановлений день його спілкування з дитиною один раз на тиждень в неділю за проханням матері з 15 по 17 годину та в її присутності, з урахуванням змін, пов`язаних з різними обставинами. Проте [PERSON] постанову служби у справах дітей не виконувала. В подальшому рішенням Соснівського районного м. Черкаси від 13 лютого 2014 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та вирішено зобов`язати [PERSON] виконувати рішення виконкому Черкаської міської ради № 1279 від 20.11.2013 року. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року вказане рішення суду змінено та визначено [PERSON] спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , щочетверга з 15.00 год. до 18.00 год. та щонеділі з 09.00 год. до 12.00 год. На даний час дитина стала більш дорослою, відвідує школу, стає більш самостійним. Тому вважає за можливе збільшити кількість годин спілкування, зокрема, і за відсутності матері. Однак відповідач не дає можливості спілкуватися з дитиною більше, ніж зазначено в рішенні суду, то змушений звернутися до суду з даним позовом. У зв`язку з цим просить визначити йому спосіб участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , у вигляді: вільного спілкування без присутності сторонніх осіб, в тому числі матері дитини, з правом відвідувати дитиною місце його проживання і ночівлею за його місцем проживання щосереди з 16.00 до20.00 год. Та щоп`ятниці з 17.00 до неділі 17.00, а також протягом 2 тижнів в період літніх канікул та 1 тижня в період зимових канікул з правом виїзду за межі міста Черкаси для відпочинку і одного дня на свято Вознесіння щорічно з правом виїжджати в цей день до с. Капустино Шполянського району Черкаської області; з правом відвідувати школу, де навчається [PERSON] , спортивних секцій та гуртків, які він відвідує, а також з правом відвідувати дитину в дні народження та свята; з можливістю вільного спілкування з дитиною по телефону (без обмежень). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в подальшому до судового засідання не з`явився. Адвокат позивача Ткач В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Адвокат відповідача Крушельницька М.Р. позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, думку адвокатів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2012 року позивача [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є відповідач [PERSON] .. що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 27 березня 2012 року. Дитина проживає разом із матір`ю. На підставі постанови служби у справах дітей Черкаського міськвиконкому від 21 квітня 2012 року [PERSON] був встановлений день його спілкування з дитиною один раз на тиждень в неділю за проханням матері з 15 по 17 годину та в її присутності, з урахуванням змін, пов`язаних з різними обставинами. В подальшому рішенням Соснівського районного м. Черкаси від 13 лютого 2014 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та вирішено зобов`язати [PERSON] виконувати рішення виконкому Черкаської міської ради № 1279 від 20.11.2013 року. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року вказане рішення суду змінено та визначено [PERSON] спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , щочетверга з 15.00 год. До 18.00 год. Та щонеділі з 09.00 год. до 12.00 год. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Вiдповiдно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст. 153 СК України. За приписами ст. 157 СК України питання щодо виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Пред`являючи позов, [PERSON] посилається на вчинення перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні з неповнолітнім сином. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, у зв`язку з відсутністю між ними взаємного розуміння в питанні участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за зверненням батька дитини [PERSON] компетентним органом, а також судом було прийнято рішення та встановлено графік його спілкування з сином. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Рішення органом опіки та піклування приймається перш за все з урахуванням інтересів дитини. Той з батьків, хто проживає окремо, не має права вимагати спілкування в невстановлений час, порушувати нормальний режим життя дитини. За приписами ст. 19 СК України, якщо особа протягом десяти днів від часу винесення рішення органом опіки та піклування не звернулася до суду, таке рішення набуває сили і стає обов`язковим до виконання. Зазначені рішення не оскаржені сторонами та є чинними на даний час. Позивач, посилаючись на приписи ч.1 ст.159 СК України, просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та його вихованні та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права. При вирішенні цього спору слід враховувати в сукупності, як факт ухилення матері дитини від виконання рішення суду щодо способу участі батька у вихованні дитини, так і інші обставини, а саме інтереси дитини, її вік, стан здоров`я, прихильність до кожного з батьків тощо. Твердження позивача про порушення його прав та інтересів відповідачем ним не доведені. Позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач здійснює перешкоди в його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а надані пояснення ґрунтуються виключно на припущеннях та не є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення з боку відповідача будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною. На противагу цьому, адвокат відповідача в судовому засіданні пояснила, що так, дійсно, між батьками дитини виникали розбіжності щодо виховання спільного сина, тому рішенням виконкому було встановлено день та час спілкування батька з дитиною. Однак, позивач сам не виконував вказане рішення та звернувся до служби у справах дітей про збільшення часу спілкування з сином. Позивачу було додатково встановлення день спілкування щонеділі в четвер з 15 до 18 год. Але враховуючи те, що відповідач працювала, а четвер - це робочий день, вона мала змоги виконувати рішення в цій частині. Крім того, дитину виховує сама. Однак, позивач, замість того, щоб узгодити це питання з відповідачем, постійно звертався до виконавчої служби аби на відповідача накладали штраф за невиконання рішення, оскільки вважає, що він має особисту образу на [PERSON] . Крім того, вважає, що спілкування позивача з сином без присутності матері є неможливим, оскільки дитина ще є малолітньою. Син сам не бажає спілкуватися з батьком, оскільки в ті дні, що позивачу були визначені для спілкування, він на зустріч часто не з`являвся. Відповідач жодних перепон у спілкування позивача з сином не чинить. На даний час відповідач проживає і працює в м. Черкаси, на постійне місце проживання до іншого місця не виїжджала. А тому вважає, що позивач своєю поведінкою сам провокує відповідача чинити порушення визначеного порядку спілкування з дитиною, провокуючи між ними конфліктні ситуації. Представник Служби у справах дітей Черкаської міської ради в судовому засіданні також зазначила, що між сторонами, дійсно, виникали конфліктні ситуації під час зустрічей батька з дитиною у присутності матері. Позивач скаржився до Служби, що відповідач не дає можливості спілкуватися з дитиною, а відповідач - що батько сам не з`являється на зустрічі з дитиною у визначений час та день. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, позивачем на надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Беручи до уваги встановлене під час розгляду справи, а також, враховуючи вік дитини, взаємовідносини батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, визначений остаточно рішеннями Апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року, є достатнім способом захисту прав позивача на його участь у вихованні дитини та особисте спілкування з ним, виконання його батьківських обов`язків щодо дитини. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у разі зміни обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини, сторони не позбавлені можливості з урахуванням таких обставин звернутися до органу опіки та піклування або безпосередньо до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed