Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 1309 грн, мотивуючи вимоги тим, що 19 червня 2017 року сторони уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №48, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території у будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених цим договором. Згідно з умовами договору плата за договором проводиться не пізніше 20 числі місяця, що наступає за розрахунковим. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем станом на 31 грудня 2019 року виникла заборгованість зі сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1309,24 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання до сплати відповідачем підлягають інфляційні втрати в сумі 579,23 грн та 196,66 грн як три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України, які позивач просив стягнути з відповідача. Крім того, позивач поніс судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 2270грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500грн. У позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності. Ухвалою судді від 01 березня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 13 квітня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 20 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначала про те, що відповідач не погоджується з існуванням у неї заборгованості за жовтень-грудень 2018 року, оскільки 17 жовтня 2018 року вона уклала договір дарування з [PERSON] . Позивач був належним чином повідомлений про зміну власника та про необхідність достроково припинити дію договору №48 від 19 червня 2017 року, про що свідчать дії самого позивача, який припинив нараховувати відповідачу плату за житлово-комунальні послуги в 2019 році. Однак, позивач вирішив припинити дію договору лише з 01 січня 2019 року й припинив нараховувати заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги. 27 травня 2021 року від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просив замінити первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем - [PERSON] . Ухвалою суду від 30 червня 2021 року клопотання представника позивача задоволено. Замінено неналежного відповідача - [PERSON] на належного - [PERSON] 19 липня 2021 року від позивача надійшла заява про зміну підстави позову. В обґрунтування заяви, представник позивача посилався на те, що відповідач користується послугами з утримання будинку та прибудинковою територією за адресою: [ADDRESS] , однак станом на 31 грудня 2019 року за вказані послуги утворилась заборгованість в сумі 1309,24 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідач повинен сплатити інфляційні втрати в сумі 579,23 грн та 196,66 як три проценти річних. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн та 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу. 22 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач указував на те, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох процентів річних та витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, [PERSON] до відзиву додав квитанцію від 06 липня 2021 року про оплату витрат на утримання будинку та прибудинкової території квартири [ADDRESS] на рахунок комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». 12 листопада 2021 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Суд установив, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування від 17 жовтня 2018 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості користувача квартири [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] ( [NUMBER] ) станом на 31 грудня 2019 року заборгованість відповідача становить 1309,24 грн. Згідно з квитанцією від 06 липня 2021 року [PERSON] сплатив за утримання будинку та прибудинкової території за квартиру [ADDRESS] 1309,24 грн. Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З приписів статті 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінюючи надані відповідачем до свого відзиву на позов письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулось до суду із заявою про зміну неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] 21 травня 2021 року, в той час як заборгованість в цей час була сплачена відповідачем, а саме 06 квітня 2021 року, тому відсутні підстави вважати, що діями відповідача були порушені права позивача щодо несплати відповідачем витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed