Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, посилаючись на він є власником будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS], якй придбав згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2008р. Починаючи з 30.07.2010 року у вказаному житловому приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON], яка є донькою позивача. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в будинку з літа 2014 року, в сплаті комунальних послуг участі не приймає., на цей час позивач має намір продати свій будинок. Позивач зазначає, що такими діями відповідач перешкоджає йому як власнику в користуванні належною власністю. Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяву про можливість проведення розгляду справи у її відсутність. На підставі того, що позивач не заперечував проти ухвалені заочного рішення, враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши зміст позовної заяви , допитавши свідків та вивчивши письмові докази, вважає, що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.06.2008 року(а.с. 6) та копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.7), копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 20.06.2008р. Добропільським БТІ (а.с. 8). В зазначеному будинку відповідач [PERSON] є зареєстрованою з 30.07.2010р., що підтверджується копією домової книги (а.с.9-10) та довідкою Добропільського МВ від 05.04.2016 року (а.с. 18). Відповідно до довідки № 2795 від 13.03.2016 року [PERSON] за адресою реєстрації : [ADDRESS] не проживає з літа 2014 роу(а.с.17).Зазначену обставину також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які також зазначили, що вже більше двох років не бачили відповідача за зазначеною адресою, позивач ніяких перешкод в проживанні відповідача не чинив. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач по справі є донькою позивача, що пітверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12), копією свідоцтва про укладання та розірвання шлюбу (а.с.13-14), в наслідок чого прізвище відповідача було змінено на « [PERSON]», копією свідоцтва про укладання та розірвання шлюбу (а.с.15-16), внаслідок чого прізвище відповідача було змінено на « [PERSON]». За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 405 ЦК Україничлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач [PERSON] є донькою позивача, починаючи з літа 2014 року не проживає в вищезазначеному будинку, залишаючись зареєстрованою в ньому, тим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном, враховуючи, що позивач має намір продати зазначений будинок. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні натомість було підтверджено, що відповідач не проживає разом із позивачем у спірному житловому приміщенні понад рік, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] втратила право користування будинком, розташованим за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем під час подачи позову було сплачено судовий збір в розмірі 551грн.20 копійок, який відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача [PERSON]

Outcome: approved