Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача, [PERSON] матеріальних збитків спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що 17 жовтня 2014 року о 22 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Одесі по вул. Марсельська, при проїзді рівнозначного перехрестя з вул. Героїв Сталінгарада не надав дорогу автомобілю [NUMBER] під керуванням власника автомобіля [PERSON], в наслідок чого сталося ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною ДТП стало порушення вимог п.16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, [PERSON] Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/16861/14-п від 04 листопада 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Враховуючи викладене в позовній заяві, позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 26707 грн. 39 коп., 1000 грн. 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження, а також 640 грн. 00 коп. витрат судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в заяві підтримав та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 55). Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не сповістив, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався тв. відгуку на позов в установлений судом строк не надав. (а.с. 56). Третя особа в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не сповістила. (а.с. 57,58). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; 3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд встановив наступні обставини. 17 жовтня 2014 року о 22 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] в м. Одесі по вул. Марсельська, при проїзді рівнозначного перехрестя з вул. Героїв Сталінгарада не надав дорогу автомобілю [NUMBER] під керуванням власника автомобіля [PERSON], в наслідок чого сталося ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження. Причиною ДТП стало порушення вимог п.16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, [PERSON] Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/16861/14-п від 04 листопада 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. (а.с. 8). Власником пошкодженого автомобіля [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є позивач по справі, [PERSON]. (а.с. 7). Відповідно ж до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 17 жовтня 2014 року, є встановленим і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розмір матеріальної шкоди визначений згідно: - Висновку експерта Дубського Ю. В. №624/2014 від 04.11.2014 року по встановленню матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «БМВ» д/н [NUMBER]. Із вказаного висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], пошкодженого при ДТП від 17.10.2014 року, становить 26707 грн. 39 коп. (а.с.10-22). Таким чином, оскільки автомобіль [NUMBER], отримав пошкодження, і йому матеріальна шкода не відшкодована, то його позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими. Суд погоджується з обранням способу відшкодування шкоди, обраним позивачем, що є його правом, і котрий є найбільш доцільнішим, виходячи з обставин справи, оскільки позивач поніс реально матеріальні витрати, які потрібні на відновлення автомобіля. Витрати пов'язані з проведенням експертного дослідження у розмірі 1000 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача, оскільки вказані витрати підтвердженні належними доказами, а саме квитанцією до прибуткового касового ордера 624/14 від 24.10.2014 року. (а.с. 9). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі та стягує з відповідача матеріальні збитки заподіяні в результаті ДТП, в розмірі 26707 грн. 39 коп., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1000 грн. 00 коп., а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved