Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. Відповідно до укладеного кредитного Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 (т.1, а.с.14-17) від 15.02.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПриватБанк) з однієї сторони та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) з іншої сторони, предметом якого є: надання Банком грошових коштів в сумі 47250,0 грн., під 15,0% річних, а також сплата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (п.1.2); кредит надається строком погашення не пізніше 15.02.2023 на придбання у власність окремої квартири за договором купівлі-продажу №332 від 15.02.2008, розташованої за адресою: [ADDRESS] (п.1.3); кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п.1.4). Згідно заяви відповідача-І [PERSON] кредитний Договір №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 10074,91 [Дол.США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом В порушення умов кредитного Договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач-І свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 23.06.2017 має заборгованість 7877,92 [Дол.США], що складається: 6680,91 [Дол.США] заборгованість за кредитом, 1109,06 [Дол.США] заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 59,50 [Дол.США] заборгованість по комісії за користування кредитом; 28,45 [Дол.США] пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. В забезпечення виконання зобов»язань за Договором №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено Договір поруки з поручителем [PERSON], який відповідно до ст.ст. 610, 554 ЦК України, несе солідарну відповідальність з боржником. Враховучи вищезазначене просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 6680,91 [Дол.США], що за курсом службового розпорядження НБУ від 23.06.2017 складає 173837,28 грн. та понесені судові витрати за справою. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити. Крім того, долучив розрахунок заборгованості за Договором №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 за період з 11.09.2008 по 08.11.2017. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні вимоги не визнали, у їх задоволенні просили відмовити. Представник відповідачів вказала, що її довірителі та відповідачі за справою в повному обсязі виплатили кредит на підтвердження надала ксерокопії квитанції по сплаті кредиту за Договором №КGК0G40000003454\~від 15.02.2008. Позивачем не доведено факту існування заборгованості за кредитним договором від 15.02.2008, факту невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Суд, вислухавши виступи учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим, однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вимог ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.02.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПриватБанк) з однієї сторони та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) з іншої сторони, предметом якого є: надання Банком грошових коштів в сумі 47250,0 грн., під 15,0% річних, а також сплата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. За заявою відповідача-І [PERSON] кредитний Договір №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 10074,91 [Дол.США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 15.02.2008 між ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено Договір поруки з поручителем [PERSON]. Згідно умов Договору про іпотечний кредит: 1. Надається шляхом: видачі готівки через касу; зарахування коштів на поточних рахунок Позичальника 29090052928003 (п.2.3). 2.Позичальник зобовязується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 668,06 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок №29098059095250, відкритий у кредитора. Остання оплата ануїтентного платежу здійснюється не пізніше 15.02.2023 (п.2.4). 3.Розрахунок відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку, до повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяці і 360 днів у році. Нарахування відсотків здійснюється на дату їх сплати. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно. Дата остаточного погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше повного погашення суми кредиту. Періодом сплати або платіжним періодом вважається період, у якому позичальник повинен сплатити ануїтентний платіж і дорівнює одному місяцю (п.2.5); 4.Кредитор зобовязаний відкрити позичальнику позичковий рахунок для надання кредиту та обліку залишку заборгованості за кредитом, рахунок для нарахування та обліку нарахованих відсотків за кредитом відповідно та транзитний рахунок №29098059095250 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (п.5.1.2). 5.Виконання Позичальником зобовязань за цим Договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується: - іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS]; - договором поруки, укладеного з [PERSON] (п.3.1). Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV та п.п.2.1.1 п.2.1 ст.2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБУ від 30.12.1998 №566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.02.1999 за №56/3349, (далі - Положення №566). Пунктом 2.3 Договору про іпотечний кредит встановлені наступні способи надання кредиту: шляхом видачі готівки через касу; зарахування коштів на поточний рахунок Позичальника 29090052928003. В матеріалах справи міститься лист на адресу суду за підписом представника ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (т.1, а.с.228), в якому зазначено, що «первинний документ на видачу кредиту [PERSON] та заява позичальника на купівлю продаж валюти знаходиться в кредитній справі, яку приєднано Банком до матеріалів цивільної справи». Для дослідження надано 2 папки з назвою «Кредитное дело физического лица в национальной валюте кредитний договор №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 [PERSON]» (1 папка оригінали документів, 1 папка документи в копіях). В кредитній справі міститься єдиний документ, що підпадає під описання, зазначене в листі представника ПриватБанка [PERSON] «Заява №1 про продаж іноземної валюти» (кредитна справа оригінали док. стор.45). Даний документ підтверджує подання [PERSON] до Банку заявки про продаж 10074,91 доларів США і не являється підтвердженням видачі кредитних коштів за Договором про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008. Також матеріали справи не містять первинного документу меморіального ордеру про зарахування грошових коштів в сумі 47250,00 грн. на позичковий (поточний) рахунок для виплати фізичній особі в якості кредитних коштів. За умовами Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 (п.2.3) кредит надається шляхом зарахування коштів на поточний рахунок Позичальника №2909 [NUMBER]. Споживчий кредит це банківський кредит, який надається позичальнику фізичній особі на придбання товарів народного споживання, нерухомого майна, транспортних засобів та інші потреби споживчого характеру. Ч. 3 ст. 1054 ЦПК передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За положенням ч. 5 статті 11, ч. 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ (із змінами та доповненнями) (далі Закон №1023-ХІІ) до договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами(договорами) між клієнтом та банком. Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за №541/13808 (далі Правила №168) встановлено, що банки зобовязані забезпечувати виконання цих Правил у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам; під час укладення кредитних договорів зі споживачами (п.1.3 Правил №168). До Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 складено Додаток №1 «Загальна вартість кредиту» (кредитна справа оригінал, стор.5), в якому міститься наступна інформація: вартість нерухомості (квартира) 63000,0 грн.; початковий внесок 7000,0 грн.; сума кредиту 47250,0 грн.; річна процентна ставка 15,0%; страхування майна 252,0 грн. (щорічно); особисте страхування 280,0 грн. (щорічно); оформлення договору 1260,0 грн.; держмито 63,0 грн.; щомісячний платіж 668,06 грн.; сума процентів 73000,8 грн.; реальна процентна ставка 15% Додаток містить підписи від імені представника Банку та Позичальника. Сума сукупної (загальної) вартості кредиту в Додатку №1 не значиться. В графі 4 тільки зазначено загальну суму нарахованої плати за резервування 561,85 доларів США, а в графі 5 нарахування відсотків в загальній сумі 2\~629, 49 доларів США. Ч. 4 ст. 632 ЦК передбачено, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи , послуги на момент укладення договору. Тобто виходячи із укладеного Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454, вартість кредиту складає 47250,0 грн. В Додатку №1 до Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 «Загальна вартість кредиту» реальна процентна ставка дорівнює процентній ставці за користування кредитом 15%. Проте, реальна (ефективна) процентна ставка має іншу природу походження це не річні відсотки за кредитом, і не подорожчання кредиту. В даному випадку - це показник, за допомогою якого клієнт може порівняти пропозиції на ринку споживчого кредитування. Отже, Додаток №1 до Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 не містить інформації про сукупну вартість кредиту, про реальну проценту ставку ПриватБанку, що суперечить ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ. Також з\~недотриманням ст.11\~вищевказаного Закону\~укладено Договір\~про іпотечний\~кредит №КGК0G40000003454\~від 15.02.2008,\~який не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартість усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом. ПриватБанком надано Положення «О полномочиях при принятии решения о проведении банковских операций» (приложение к приказу по банку №689 от 17.05.2006)», яке не має відношення до правил та норм, що регламентують видачу споживчих кредитів фізичним особам у 2008 році, тобто на дату укладення іпотечного договору. Умовами Договору про іпотечне кредитування №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 встановлена ануїтентна форма погашення кредиту це погашення кредиту, яке здійснюється рівними частинами протягом всього терміну кредитування. Щомісячні рівновеликі платежі включають в себе виплати тіла кредиту і відсотків за користування кредитом. Таким чином, розмір щомісячного платежу по Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 668,06 грн. відповідає відсотковій ставці, яка визначена в розмірі 15% річних. Як вбачається з кредитної справи [PERSON], до Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 було укладено Додаткову угоду (т.1, а.с.23-26). Розділом 8 Додаткової угоди передбачено: - Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №29098050066846 на строк з 11.09.2008 по 15.02.2023 включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 10074,91 дол. США на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. - Станом на 11.09.2008 залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 складає 47755,08 грн., що еквівалентно 10074,91 дол. США - Періодом сплати вважається 15 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати Позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п.3.1, 3.3; винагороди, розрахованої відповідно до п.1.1, 3.6 цього Договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (додаток №2 до Додаткової угоди), який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 11.09.2008 (п.8.1). За результатами дослідження умов Додаткової угоди, варто звернути увагу на наступне: -на дату укладення Додаткової угоди вже виданий півроку тому та використаний на придбання житла споживчий кредит в національній валюті разом із поточним платежем по процентах за користування кредитом переводиться в долари США з відповідними негативними наслідками для Позичальника щодо ризиків подорожчання валюти; - нараховані проценти за користування кредитними коштами, строк сплати яких мав бути 15.09.2008, 11.09.2008 переводяться в долари та приплюсовуються до основної суми кредиту, внаслідок чого нове тіло кредиту, на яке в подальшому Банком проводиться нарахування процентів, необгрунтовано збільшується; - в Додатковій угоді зазначається місячний розмір процентів за користування кредитними коштами, хоча у основному Договорі та Графіку вказуються річні проценти; - в Додатковій угоді виникає новий вид «винагороди» Банку, якої не було в основному Договорі, плата за резервування ресурсів 3 % річних. Резервуванню ресурсів присвячено 4 розділ Додаткової угоди. Проте інформація, за що нараховується ця винагорода, в Додатковій угоді чітко не вказано. -в звязку із зміною умов кредитування, також змінюється ануїтентний платіж, розмір якого вказується лише в Графіку. Отже судом встановлено, що при укладанні додаткової угоди Банк порушив вимоги ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими під час розрахунків за договором відбуваються зміни в будь-яких витратах, крім відсоткової ставки. Ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги про захист прав споживача. В Додатковій угоді до Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 сплата винагороди за резервування ресурсів визначена в процентах від суми зарезервованих ресурсів, тобто є змінною величиною, а такі умови суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону №1023-ХІІ. Відповідно до п.3.6 Правил №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Умовами п.7.2 Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 встановлено: при невиконанні Позичальником умов, передбачених п.2.2.11 Договору, Банк зобовязаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому Позичальник сплачує Банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими Позичальником на день моніторингу коштами і нарахованими Банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. За висновком постанови Верховного Суду України від 12.09.2012 №6-80цс12: «Згідно із ч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону №1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Аналогічний висновок щодо визнання недійсними умов кредитного договору між фізичною особою та ПАТ «КБ «ПриватБанк» про винагороду за резервування ресурсів було прийнято постановою Верховного Суду України від 07.02.2018 №175/1543/16-ц. Поряд з цим необхідно звернути увагу на умови основного Договору про іпотечний кредит від 15.02.2008 щодо дострокового погашення кредиту. Так, п.4.2 Договору встановлено:достроковим частковим погашенням кредиту вважається сплата Позичальником ануїтентних платежів у розмірі більших, ніж ануїтентний платіж, але таким чином, щоб сума була кратною розміру щомісячного ануїтентного платежу, вказаного в п.2.4 цього Договору (668,06 грн.). Суми, які надходять від Позичальника на погашення кредиту, що перевищують суму кратного розміру ануїтентного платежу, залишаються на транзитному рахунку Банку, вказаному в п.5.1.2 Договору, без розподілу до наступної дати погашення кредиту. Виключенням є лише випадки, коли перевищення включають прострочені платежі по кредиту та/або відсоткам та/або пеню на прострочені платежі. Вищевказані умови основного Договору, надають Банку можливість по декілька днів використовувати кошти клієнта безоплатно, на свою користь, не спрямовуючи їх на зменшення боргу Позичальника відразу після оплати. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 розтлумачено положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. А саме: відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право дострокового повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. Відповідно до пункту 4 глави 3 Р.ІІІ Інструкції №337 видача готівки іноземної валюти фізичним особам здійснюється: -за заявою на видачу готівки з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків; -за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою. З документів, що надані Банком для дослідження, операція з видачі [PERSON] готівки в сумі 10074,91 дол. США не підтверджується. При цьому, згідно Інструкції №280 рах.2909… має використовуватися в Банках для обліку сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку і не застосовується для обліку кредитів. Пунктом 3.8 Правил №168 передбачено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору: надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. В Додатковій угоді до Договору про іпотечне кредитування відсутня інформація про методики застосування Банком валютного курсу: курс НБУ, або курс ПриватБанку. Згідно п.8.1 Додаткової угоди Позичальнику надається кредит в сумі заборгованості за основним Договором, який станом на 11.09.2008 складає 10074,91 дол. США, що в еквіваленті становить 47755,08 грн. За курсом НБУ станом на 11.09.2008 1 дол. США становив 4,8517 грн. Отже за умови, що у Позичальника станом на 11.09.2008 заборгованість за кредитними коштами складала 47755,08 грн., в доларах за курсом НБУ сума мала б становити 9842,96 дол. США, а не 10074,91 дол. США, як зазначено в Додатковій угоді (47755,08 : 4,8517). Сума заборгованості в гривнях, яка зазначена в Додатковій угоді, в розмірі 47755,08 грн. також викликає сумнів в правильності її визначення Банком, оскільки не підтверджена жодним документом, що представлені в матеріалах справи (аналітичний облік по особовому рахунку Позичальника №29090052928003 для дослідження не надано). До позовної заяви Банком надано Розрахунок заборгованості [PERSON] (т.1, а.с.5 на звороті) станом на 12.09.2008. Згідно даного Розрахунку за період з 15.08.2008 по 18.08.2008 проценти нараховані виходячи з 25,8% річних, що кредитним договором не обумовлено. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновком експерта встановлено, що протягом періоду з 15.02.2008 по 11.09.2008 Позичальник систематично сплачувала кошти відповідно до умов основного Договору: до 15 числа кожного місяця, та в розмірі ануїтентного платежу, що підтверджено первинними касовими документами квитанціями ПриватБанку: - від 11.03.2008 668,06 грн.; - від 07.04.2008 668,83 грн. (в т.ч. 0,77 грн. пеня); - від 12.05.2008 668,06 грн.; - від 11.06.2008 668,06 грн.; - від 08.07.2008 669,0 грн.; - від 06.08.2008 668,06 грн. Тобто, відповідно до наданих первинних документів Позичальник за даний період не порушувала умов Кредитного договору, тому нарахування та утримання Банком пені в сумі 0,77 грн. по квитанції від 07.04.2008 є необґрунтованим (в Розрахунку а.с.5 на звороті пеня не вказана). Отже,\~виходячи з\~умов Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 та наданих квитанцій, що підтверджують повернення кредиту, проведено розрахунок заборгованості Позичальника станом на 10.09.2008 (дата, що передувала даті укладення Додаткової угоди). Проведеним дослідженням платіжних документів встановлено, що одночасно із погашенням заборгованості по кредиту за Договором про іпотечне кредитування №КGК0G40000003454 Позичальником проводилося погашення заборгованості по Кредитному договору №КGК0G50000003454, причому кошти, які вносилися Позичальником в погашення обох кредитів зараховувалися на один рахунок №29097052932508. З платіжних документів, наданих для дослідження, встановлено, що кредитний договір №КGК0G50000003454 укладений Банком з [PERSON] в той же день, що й Договір про іпотечне кредитування 15.02.2008 (номера договорів відрізняють лише однією цифрою, що знаходиться після англійських букв: в договорі про іпотечне кредитування цифра 4, а в іншому договорі - 5). Банківські виписки містять дату операції, обороти по дебету та кредиту, призначення платежу, кореспонденцію рахунків, суми операцій в USD та гривневий еквівалент, і не містять сальдо на кінець кожного звітного періоду. При дослідженні платіжних документів у співставленні з випискою по руху коштів на рахунку №290097052932508, на який проводилось зарахування грошей від Позичальника в оплату заборгованості по двох договорах №КGК0G40000003454 та №КGК0G50000003454, встановлено, що у разі, коли Позичальник вносила суму, яка перевищувала встановлений розмір ануїтентних платежів 158,20 дол. США (по іпотечному кредитному договору) та 28,9 дол. США (кредит на початковий внесок), усі «надлишкові» гроші зараховувалися Банком на погашення заборгованості по дог. №КGК0G50000003454. Виходячи з обумовленого порядку, зарахування Банком коштів в сумі більшій, ніж ануїтентний платіж, на погашення поточних зобовязань по кредиту «на початковий внесок», при тому, що на погашення основного кредиту зараховується сума, менше, ніж поточні зобовязання, є не обґрунтованим і суперечить підпунктам 1 та 2 п.7.2 Кредитного договору КGК0G50000003454. Проведеним дослідженням квитанцій на оплату кредитних коштів, встановлено, що призначення платежу в розрізі кредитних договорів: №КGК0G40000003454 та №КGК0G50000003454, вказане на первинних документах, носить чисто формальний характер, оскільки зарахування коштів проводилось все одно на один і той же рахунок. Так, платіж по квитанції №879DNOYUY3 від 13.12.2010 згідно суми 29,8 дол. США мав би бути зарахований в погашення кредитного договору №КGК0G50000003454 (хоча ануїтентний платіж 28,9, а не 29,8 дол. США), проте призначення платежу на квитанції вказано договір №КGК0G40000003454. Для дослідження не надано окремого рахунку з обліку коштів, що надійшли в погашення заборгованості за дог. №КGК0G50000003454, але в звязку з тим, що Банком проводилось зарахування усіх сплачених «наперед» сум на погашення кредиту саме по цьому договору, наприкінці 2013 року валютний кредит по договору №КGК0G50000003454, який розраховувався до 2023 року, вже було повністю повернуто Позичальником. Таким чином, укладення ПриватБанком з фізичною особою [PERSON] Кредитного договору №КGК0G50000003454 від 15.02.2008 та Додаткової угоди нього від 11.09.2008 в іноземній валюті суперечать вимогам законодавства та призвели до неправильного обрахування внесених коштів Відповідачем на погашення своїх боргових зобов»язань, зокрема: - п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки розрахунки зі страховою компанією проводяться в гривнях; - ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ щодо відсутності інформації про сукупну вартість кредиту, про реальну проценту ставку Банку, про методики застосування Банком валютного курсу; - умови п.7.2 Кредитного договору №КGК0G50000003454 щодо черговості зарахування платежів в рахунок погашення кредитів по двох кредитних договорах містять положення з неоднозначним трактуванням та плутаним змістом, який не відповідає визначенню терміну «поточні зобовязання за кредитом»; умови Додаткової угоди №КGК0G50000003454 містять положення, що передбачають зміни у витратах за договором (крім відсоткової ставки) комісія за резервування ресурсів (3%), що суперечить ч.5 ст.11 Закону України №1023-ХІІ. Пунктом 6.4 Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 встановлено, що при порушенні Позичальником будь-якого зобовязання кредитор має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. За нормами статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 №543/96-ВР, встановлено, що пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла у період, за який неустойка сплачується. Облікова ставка Національного банку один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для субєктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Отже, розмір пені повязаний з обліковою ставкою НБУ. Проте, в Договорі про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 привязка розміру пені до облікової ставки НБУ не передбачена, хоча облікова ставка НБУ є змінною величиною. Таким чином, нарахування ПриватБанком пені в розмірі 0,15% за кожний день прострочки перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що суперечить нормам законодавства. Крім того, враховуючи те, що максимальний розмір пені повязаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством не надано повноважень НБУ на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має розраховуватися лише у грошовій одиниці України гривні. При цьому вихідними даними для розрахунку пені має бути прострочена заборгованість Позичальника в гривневому еквіваленті. В ході проведеного дослідження банківських виписок з рахунків, відкритих для обліку заборгованості [PERSON] за отриманим кредитом, проведено порівняння суми отриманого кредиту 15.02.2008 року 47250,0 грн. та погашення цієї суми після переведення в долари США згідно Додаткової угоди від 11.09.2008. За даними виписок по банківських рахунках відображено заборгованість: - станом на 12.09.2008 (рах.22334050011819) 48886,49 грн.; - станом на 30.03.2009 (рах. 22336052900306) 75726,42 грн. (основна сума кредиту); - станом на 23.06.2017 за даними Розрахунку Банка (до позовної заяви) загальний залишок заборгованості за кредитом складає 204983,48 грн., з яких 173837,28 грн. тіло кредиту. За даними рах.29097052932508 (за період з 16.04.2009 по 09.06.2017) в рахунок оплати по двох кредитних договорах Позичальником внесено 205181,23 грн. Вказані суми є доходами Банку, які за розмірами значно перевищують понесені витрати. Відповідно п.1.16 та 1.17 Інструкція з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 27.12.2007 №481, встановлено: Банк має відображати в бухгалтерському обліку обмін між позичальником та кредитором борговими фінансовими інструментами за суттєво відмінними умовами як погашення первісного фінансового інструменту та визнання нового фінансового інструменту. Таким чином, виходячи з приведених вище норм п.1.16 Інструкції №481, у разі досягнення згоди між Кредитором та Позичальником щодо переведення боргу з національної валюти в іноземну, Банк повинен був видати [PERSON] кредит в іноземній валюті на підставі нового Кредитного договору, а [PERSON], в свою чергу, мала б отримати від Банку долари США, обміняти їх на гривні та внести залишок боргу в погашення кредитного договору №КGК0G40000003454 від 15.02.2008, обрахованого в гривнях, повністю розрахувавшись по іпотечному кредиту. Всього за період з 11.09.2008 по 14.07.2017 (119 періодів місяців) [PERSON] сплатила 15994,81 дол. США (без врахування оплати по дог. №КGК0G50000003454 по 28,9 дол. США щомісячно), що підтверджується первинними платіжними документами, а саме розрахунковими квитанціями, які надані Відповідачем до суду. Платежі здійснювалися щомісячно, без пропусків. Усі платежі здійснені до 15 числа. Відповідно розрахунків, наданих сторонами, сплачені кошти в сумі 15999,81 дол. США, розподілені наступним чином: -на оплату основної суми кредиту 9756,84 дол. США; -на оплату процентів 5979,67 дол. США. Заборгованість за кредитом Позичальником повністю погашена. Зайва оплата по дог. №КGК0G40000003454 складає 263,3 дол. США (в т.ч. 07.04.2017 35,0 USD; 05.05.2017 71,1 USD; 09.06.2017- 76,1 USD; 14.07.2017 81,1 USD). Згідно ст. 599 ЦК України, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Правова позиція ВСУ у справі №6-1746цс16: Положення пунктів 22, 23 статті 1 з подальшими змінами у взаємозв»язку з положенням частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником(споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь(ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку(прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин(укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В своїх поясненнях в судовому засіданні, позивач зазначив, що висновок експерта є неправильним та питання, які були поставлені експерту носять правовий характер, на які експерт не мав повноважень робити свої висновки. Водночас при обговоренні в судовому засіданні клопотання відповідача про призначення судово-економічної експертизи, представник позивача, повністю погодився із запитанням та експертною установою. Тобто при призначенні експертизи, судом повністю були виконанні вимоги статті 103 ЦПК України. Головним завданням дослідження документів фінансово- кредитних операцій є: установлення документальної обґрунтованості оформлення банківських операцій з відкриття рахунків, руху грошових коштів на рахунках; установлення документальної обґрунтованості оформлення та відображення обліку операцій з видачі, використання та погашення кредитів; установлення документальної обґрунтованості відображення фінансово-господарської операції. Тобто висновком судового експерта Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повністю підтвердилось, що умови кредитування [PERSON], зазначені в Договорі про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008, не відповідають вимогам законодавства, та залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №КGК0G40000003454 від 15.02.2008 в сумі 47755,08 грн. станом на момент укладення Додаткової угоди від 11.09.2008 документально не підтверджується. За розрахунками, проведеними в ході експертизи на підставі платіжних документів Позичальника, заборгованість за кредитом станом на 11.09.2008 складала 47337,27 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 9756,84 дол. США. Розрахунок заборгованості\~Позичальника [PERSON]\~за Договором\~про іпотечний\~кредит №КGК0G40000003454\~від 15.02.2008\~та Додаткової\~угоди від\~11.09.2008,\~проведений ПриватБанком,\~ не\~відповідає нормам\~чинного законодавства\~та документально\~не підтверджується, необґрунтовано та з порушенням ст. 3 Закону України №543/96-ВР Банком нарахована та утримана пеня. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що Позивач не надав належних доказів до суду, щодо боргу відповідача [PERSON] оскільки борг [PERSON] повністю погашений, що підтверджується висновком експерта, а також розрахунковими квитанціями наданими відповідачем. По факту звернення позивачем з вимогами до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 6\~000 доларів США, слід зазначити, що Банк не надав підтверджень до суду, що він звертався до поручителя із вимогою про повернення заборгованості. Надане до суду повідомлення від 03.03.17 року та реєстр поштових відправлень не підтверджує факту отримання, як і відповідачем 1, так і відповідачем 2 повідомлення ПриватБанку про стан їх заборгованості. Як вбачається із договору поруки, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячними погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягає виконання у строк, щомісячно до 15 числа. Щодо застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності, заявлених стороною відповідача ІІ, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 258\~ЦК України спеціальна позовна давність це позовна давність в один рік. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ЦК України). За частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] внесено останній платіж 17.10.2017. Оскільки, позов до суду позивачем було подано в вересні 2017 року, відтак строк позовної давності не пропущено. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: approved