Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132, який складався з будівель «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1», «Д-1», убиральні «У», огорожі, воріт №1 та водогону №2, згідно технічної документації. Також просить усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним комплексом будівель та споруд, шляхом зняття арешту, накладеного Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 16.11.2000р. В обґрунтування позову вказує, що у жовтні 2002р. між ним та засновником і директором ПП «Юрта», [PERSON] була досягнута усна домовленість стосовно купівлі-продажу належного ПП «Юрта» обєкта нерухомості, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132, який складався з наступних будівель та споруд, а саме, будівель «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1», «Д-1», убиральні «У», огорожі, воріт №1 та водогону №2, згідно технічної документації. Згідно досягнутої домовленості, вартість обєкта нерухомості сторони визначили в розмірі 50000,00грн. 14.10.2002р. між сторонами був укладений простий письмовий договір купівлі-продажу зазначеного обєкта за обумовлену ціну. У цей же день [PERSON] передав [PERSON] ключі від обєкта та правовстановлюючі документи, а [PERSON] розрахувався з [PERSON] за придбаний обєкт та передав йому грошові кошти у розмірі 50000,00 грн., про що відповідач видав на ім'я [PERSON] приходний касовий ордер, що підтверджується копіями зазначених документів. У договорі було погоджено, що покупець зобов'язується передати продавцеві грошові кошти за обєкт, а продавець зобов'язаний передати покупцеві придбаний обєкт та вчинити ряд дій, спрямованих на нотаріальне посвідчення даного договору. Сторони погодили, що договір купівлі-продажу обєкта нерухомості підлягає подальшому нотаріальному посвідченню, зокрема: Для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу зазначеного у п.1 обєкта, Сторони зобовязані, прибути до приміщення приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], в день та час запропонований покупцем та погоджений з продавцем. Однак, більше [PERSON] не вийшов на звязок. За місцем реєстрації, підприємства не було, тому будь-яким чином оформити своє право власності [PERSON] не мав можливості. [PERSON] з кінця 2002 року, тобто вже понад 14 років відкрито, безпосередньо та добросовісно володіє вищезазначеним майном, утримує його в належному стані, здійснює його поточний ремонт. На підставі комплексного аналізу зазначених вище правових норм, враховуючи добросовісність володіння майном понад 14 років поспіль, а також той факт, що укладаючи договір купівлі продажу, попередній власник відмовився від свого права на нього, [PERSON] добросовісно заволодів його майном, впродовж понад 14 років продовжує відкрито, безперервно володіти спірним майном, відповідач не витребує його, тому [PERSON] вважає, що є всі законні підстави для визнання за ним права власності на спірне майно. Крім того, з довідки КП «ММБТІ» №1454 від 02.06.2016р., стало відоме, що на комплекс будівель та споруд за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби №132, який належить ПП «Юрта», ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.11.2000р. накладено арешт. Однак, як слідує з копії договору купівлі-продажу спірного обєкту №39 від 06.09.2002р., ПП «Юрта» набула право власності на нього 21.09.2002р. Відповідно, арешт накладено на майно попереднього власника, а відтак, підстав для арешту спірного майна, зараз немає. Позивач бажає належним чином оформити своє право власності на обєкт, але в позасудовому порядку вирішити це питання не представляється можливим, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не зявився, від його представника до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Мирне, вул. Паркова, буд. 10. Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в звязку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Згідно копії договору № 639 купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області шляхом викупу від 06.09.2002 року, ПП «Юрта» є власником комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132 /а.с. 16-18/. Як убачається з копії договору купівлі-продажу, укладеного 14 жовтня 2002р. між [PERSON] та ПП «Юрта», в особі директора [PERSON] була досягнута домовленість стосовно належного ПП «Юрта» обєкта нерухомості, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132 комплексу будівель та споруд. Так, договором було погоджено, що покупець зобов'язується передати продавцеві грошові кошти за обєкт в розмірі 50000,00грн., а продавець зобов'язаний передати покупцеві придбаний обєкт та вчинити ряд дій, спрямованих на нотаріальне посвідчення даного договору. Сторони погодили, що договір купівлі-продажу обєкта нерухомості підлягає подальшому нотаріальному посвідченню, зокрема: Для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу зазначеного у п.1 обєкта, Сторони зобовязані, прибути до приміщення приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], в день та час запропонований покупцем та погоджений з продавцем. /а.с. 10/. Відповідно до копії квитанції до приходного касового ордеру № 410 від 14.10.2002 року ПП «Юрта» прийнято від [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2002 року суму у розмірі 50\~000 грн. /а.с. 11/. Згідно листа КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02 червня 2016 року № 1454, станом на 01.01.2013 року, право власності на комплекс будівель та споруд, розташованих по вул. Дружби № 132 в м. Мелітополі зареєстровано за приватним підприємством «Юрта» на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 11.09.2002 року р№ 2-3205. Крім того, на комплекс будівель та споруд, за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132, який належить приватному підприємству «Юрта», ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.11.2000р. справа б/н, накладено арешт. /а.с.12/. Згідно копії технічної документації комплекс будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132, складається з: будівель «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1», «Д-1», убиральні «У», огорожі № 4, воріт №1 та водогону №2. /а.с. 13-15/. Відомості стосовно переходу права власності від ПП «Юрта» на комплекс будівель, розташованих за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132 у інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно- відсутні. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 13 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, [PERSON] з кінця 2002 року, тобто вже понад 14 років відкрито, безпосередньо, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вищезазначеним майном, а саме: комплексом будівель та споруд, розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132. На теперішній час позивач бажає належним чином оформити своє право власності на зазначений обєкт, але позбавлений можливості у звязку з тим, що договір купівлі-продажу вказаного комплексу будівель та споруд не був зареєстрований згідно вимог чинного на той час законодавства. Враховуючи, що ч.1 ст.344 ЦК України передбачає 10 річний строк відкритого, та безперервного строку володіння майном, суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132, який складається з будівель «А-1», «Б-1», «В-1», «Г-1», «Д-1», убиральні «У», огорожі, воріт №1 та водогону №2. Крім того, згідно копії ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.11.2000р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, накладено арешт на приватне підприємство «Юрта», розташоване в м. Мелітополі по вул. Дружби, 132, засновником якого є [PERSON] Але у матеріалах інвентарної справи, як вбачається з листа КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 02 червня 2016 року № 1454 зазначено, що саме на комплекс будівель та споруд, за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, 132, який належить приватному підприємству «Юрта», ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.11.2000р. справа б/н, накладено арешт. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З огляду на викладені вище норми чинного законодавства, враховуючи, що арешт згідно ухвали суду від 16.11.2000р. був накладений до придбання позивачем комплексу будівель та споруд, наразі накладений на спірне майно арешт обмежує законні права позивача стосовно вільного розпоряджатися та користуватися спірним майном, суд вважає за необхідне його скасувати.

Outcome: approved