Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що в березні 2004 року його мама - [PERSON] маючи на меті забезпечити його житлом по досягненню повноліття (на той час йому було 16 років) придбала у громадянина [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] місті Оріхові Запорізької області, який вона мала намір зареєструвати на його ім'я по досягненню ним повноліття. Весь цей час він вважав себе єдиним власником будинку. Даний житловий будинок, який до перенумерації мав номер 20 а, належав Відповідачу на праві власності, який він збудував ще в 1991 році на виділеній земельній ділянці на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 23.09.1977 року. На початку 2004 року Відповідач, взявши за цей будинок гроші та передавши його у користування його матері, виїхав у невідомому для нього напрямку. При зверненні в червні місяці до Оріхівської міської ради для приватизації земельної ділянки на якій розташований житловий будинок він довідався що в нього відсутні документи, які посвідчують право власності на житловий будинок. Він вважав що його мама ще в 2004 році оформила всі необхідні документи на будинок на його ім'я. Так як він був неповнолітньою особою, то оформленням всіх документів по оформленню права власності на будинок займалася його мати. Позивач постійно володів та володіє і розпоряджається житловим будинком з березня 2004-го року, весь цей час саме він обслуговував будинок, робив поточні ремонти, доглядав за прилеглою територією - все це він робив бо весь час вважав саме себе єдиним власником будинку. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] Запорізької області, що складається: житловий будинок літ А, прибудова літ. А1, паркан №1, розташованих на земельній ділянці розміром 400 кв.м з правом реєстрації у відповідних органах. В судовому засіданні представник позивача на позові довірителя наполягає і просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Третя особа в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 23.09.1977 року Відповідачу по справі було надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві власності за адресою: [ADDRESS] місті Оріхів Запорізької області. Відповідно до технічної документації Відповідач по справі - [PERSON], збудував на відведеній земельній ділянці житловий будинок, який в подальшому отримав номер20 б. Відповідно до акту обстеження фактичного користування (володіння) фізичною особою нерухомим майном - житловим будинком від 30 липня 2014 року, встановлено, що позивач з березня 2004 року фактично володіє та розпоряджається житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] з березня 2004 року. Даний акт складено головою квартального комітету та представниками громади. Весь цей час саме позивач обслуговував будинок, робив поточні ремонти, доглядав за прилеглою територією - все це він робив бо весь час вважав саме себе єдиним власником будинку. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого працівниками Комунальне підприємство «Імпульс» Пологівської районної ради, житловий будинок збудований в 1991 році. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що з 2004 році його довіритель володіє та користується житловим будинком, і вважає себе його законним власником, оскільки був впевнений, що він оформлений на нього належним чином, оскільки переоформленням всіх документів по будинку займалася його мати - [PERSON], яка придбала вказаний будинок для свого сина - позивача по справі, у громадянина [PERSON], так як на той час позивач був неповнолітньою особою. Вирішивши приватизувати земельну ділянку під будинком позивач довідався про відсутність документів на будинок та з'ясував у матері, що вони так і не оформлені на його ім'я. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, отже встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. В поданій до суду заяві мати позивача - [PERSON], пояснює, що вона дійсно за усною домовленістю придбала у Відповідача житловий будинок для свого сина [PERSON] і мала намір оформити всі документи на будинок на його ім'я, так як він на той час був неповнолітньою особою. Але за весь цей час вона так і не оформила документи на його ім'я. Підтверджує факт користування позивачем житловим будинком з березня 2004 року й по теперішній час та визнає його позовні вимоги. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Суд вважає що позивач користується будинком з березня 2004 року, став добросовісним набувачем, оскільки заволодів даним майном правомірно, володів ним добросовісно, відкрито та безперервно більше 10 років. За таких обставин суд находить позов позивача таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved