Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом із вищевказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що 13.10.2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 50002149, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати кредит в сумі 256 645,94 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 31 941 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою та цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat СС, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 798 куб. см, рік випуску 2011, а відповідач зобов'язався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі шляхом здійснення помісячних платежів відповідно до умов договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невідємну частину договору. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань в частині дотримання строків повернення кредиту та сплати відсотків, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 50002149 від 13.10.2011 року в загальному розмірі 487 414,20 грн., яка складається з 327 576,77 грн. основного боргу, 32 557 грн. збитків, 51 329,19 грн. штрафу, 3 329,10 грн. - 3% річних та 72 622,14 грн. інфляційних втрат. 09.12.2015 року ухвалою суду по даній справі прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними деяких пунктів кредитного договору. Посилаючись на невідповідність вимогам ст.ст. 1046, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» положень укладеного кредитного договору в частині обовязку здійснювати платежі в сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в розмірі 31 941 доларів США та процентів в еквіваленті долара США, а також положень в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою відповідно до графіка повернення кредиту, позивач за зустрічним позовом просив суд: - визнати недійсним кредитний договір №50002149, укладений 13.10.2011 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», в частині обов'язку здійснювати платежі на його виконання у сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в розмірі 31 941 доларів США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до цього договору; - визнати недійсними пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2 Загальних умов кредитування, які є додатком кредитного договору №50002149, укладеного 13.10.2011 року між [PERSON] і ТОВ «Порше Мобіліті»; - визнати недійсним пункт 2.4 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору №50002149, укладеного 13.10.2011 року між [PERSON] і ТОВ «Порше Мобіліті», в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту. 28.03.2016 року представник позивача за первісним позовом подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 50002149 від 13.10.2011 року в загальному розмірі 693 078,74 грн., яка складається з 400 407,42 грн. основного боргу, 20 437,90 грн. збитків, 51 329,19 грн. штрафу, 15 895,63 грн. - 3% річних та 205 008,60 грн. інфляційних втрат. В судовому засіданні представник ТОВ «Порше Мобіліті», надавши пояснення по суті спору, підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. В судове засідання від 08.06.2016 року представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення по справі в яких частково визнав позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті», погодившись з основною сумою боргу в розмірі 316 438,15 грн. за виключенням вартості предмета застави в розмірі 197 970,03 грн., а також суми виконавчого збору. Зустрічну позовну заяву підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити. В подальшому відповідач, а також його представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.10.2011 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір № 50002149, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати кредит в сумі 256 645,94 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 31 941 доларів США строком на 60 місяців з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat СС, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 798 куб. см, рік випуску 2011, а відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі шляхом здійснення помісячних платежів відповідно до умов договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невідємну частину договору. Згідно п. 3.3 договору, термін дострокового повернення кредиту вважатиметься таким, що настав, а кредит таким, що підлягає поверненню на 5-й календарний день з дня направлення компанією відповідної письмової вимоги позичальнику. У цей термін (якщо інший термін не буде вказано у письмовій вимозі компанії) позичальник зобовязаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії). Листом від 03.01.2014 року № 50002149 позивачем була надіслана вимога щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання такої вимоги, яка була отримана відповідачем 21.01.2014 року, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії зворотного поштового повідомлення (а.с. 23-24). 17.11.2011 року між сторонами по справі було укладено договір застави автомобіля VW, модель Passat СС, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер АІ 3766 СТ. 27.02.2014 року приватним нотаріусом [PERSON] було видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вищевказаний автомобіль. Постановою державного виконавця Відділу ДВС Бучанського МУЮ про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2014 року було звернуто стягнення на автомобіль марки VW, модель Passat СС, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], а також задоволено вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 243 905,67 грн. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення № 335 від 26.11.2014 року на рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» від ВДВС Бучанського МУЮ надійшла грошова сума в розмірі 197 970,03 грн. за виконавчим написом від 27.02.2014 року про стягнення з [PERSON] (а.с. 35). Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що від суми в розмірі 243 905,67 грн. було відраховано виконавчий збір та кошти за проведення торгів, а наявні 197 970,03 грн. були в повному обсязі зараховані в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості зі сплати щомісячних платежів, штрафних санкцій та інших витрат за умовами договору. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США. З матеріалів справи вбачається, що сума основного боргу станом на 23.06.2016 року становить 13 571,26 доларів США, що в еквіваленті складає 353 802,75 грн. на яку нараховані 9,9 % в розмірі 46 604,67 грн. Розмір штрафу, відповідно до п.п. 3.3, 8.2 договору, становить 51 329,19 грн., сума 3% річних 15 895,63 грн. та 205 008,60 грн. інфляційних втрат. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення збитків в розмірі 20 437,90 грн., яка складається з 14 437,90 грн. послуг ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» по супроводженню процесу вчинення виконавчого напису та звернення стягнення на предмет застави, а також послуг ТОВ «Юридична фірма «Вернер» з підготовки позовної заяви та представництва інтересів в суді, що з урахуванням податку на додану вартість становить 6 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч.ч. 5-8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. В силу вимог ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як встановлено в судовому засіданні, укладаючи спірний кредитний договір сторони погодили його істотні умови, в тому числі щодо порядку, строку та розмірів кредитних платежів. Крім того, відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, відповідач своїм підписом підтвердив, що позивач належним чином ознайомив його з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з цим, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення суми основного боргу, відсотків, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також узгоджуються з нормами матеріального права та договірними взаємовідносинами, які виникли та врегульовані між сторонами відповідно до укладеного кредитного договору, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту ст.ст. 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою про стягнення 20 437,90 грн. збитків позивачем не доведено настання наведених вище обставин, а заявлена до стягнення сума витрат на юридичні послуги за своєю правовою природою не є збитками, тому в цій частині вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 3 654 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial