Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь 34000 грн. заборгованої позики, три проценти річних в сумі 1246 грн. 36 коп. та втрати від інфляції в розмірі 3885 грн. 94 коп., мотивуючи тим, що 17.07.2017 відповідач отримав від нього позику в сумі 34000 гривень 00 коп. на строк до 17.01.2018. Однак, до даного часу він борг не повернув. Напроти, на даний час відповідач умисно не відповідає на телефонні дзвінки, всіляко ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Тому він вимушений звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, зазначивши, що борг не повернуто до цього часу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він згоден погасити борг і буде його погашати, але в меншій сумі. При цьому, зазначив, що ніяких грошових коштів він у позивача в борг не брав. Зазначену суму він повинен повернути за ремонт пошкодженого ним, під час роботи у позивача, автомобіля. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач надав розписку відповідача, яка підтверджує факт отримання останнім від позивача 17.07.2017 34000 гривень, які він зобов`язувався повернути в повному обсязі до 17.01.2018. Однак, в судовому засіданні сам позивач підтвердив пояснення відповідача в частині виникнення суми боргу та, в свою чергу, пояснив, що сума, яка зазначена в розписці, це дійсно сума боргу за витрати понесені ним на ремонт автомобіля його підприємства, якого значно пошкодив позивач, скоївши дорожньо-транспортну пригоду. Він, тобто, позивач, відремонтував його, а відповідач мав покрити витрати на запчастини, ремонт, але ним кошти не відшкодовано до даного часу. Саме в підтвердження своїх зобов`язань по відшкодуванню спричиненої шкоди пошкодженням автомобіля відповідачем і була написана дана розписка. Факту передачі йому ним готівкових коштів дійсно не було. Таким чином, в судовому засіданні самим позивачем спростовано факт передачі відповідачу 17.07.2017 грошових коштів в борг, тобто спростовано обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідно, оскільки, між сторонами не укладався договір позики 17.07.2017 року на суму 34000 грн., то відсутні і правові підстави для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed