Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу та просив суд визнати недійсним договір від 31 липня 2013 року про купівлю - продаж 1/4 частини житлового будинку №12, що розташований по вулиці Шкільній в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач не виконав умови п.2.1 договору та не сплатив кошти за майно до 01 лютого 2015 року в розмірі 160000 гривень, на неодноразові звернення позивача не реагує, в результаті чого позивач вважає, що укладений договір є недійсним. Позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилася, надавали заяви про перенесення розгляду справи, однак не надали докази що підтверджують поважність причин неявки в судове засідання. Причини неявки відповідача та його представника була визнана неповажною, оскільки за вимогами ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. Зазначена 1/4 частина житлового будинку №12 по вулиці Шкільній в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON]. В подальшому 31 липня 2013 року дану частину житлового будинку [PERSON] продав відповідачу у справі за договором купівлі-продажу. Відповідач не здійснив розрахунок за придбане майно, в результаті чого порушив умови укладеного договору. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення таких осіб від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, (ч. 1, 2 ст.60 ЦПК України). У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням, зобовязаний витребувати такі докази (ч.1 ст.137 ЦПК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 ЦПК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частини 1 - 3 ст.203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України). Презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦПК). Проаналізувавши зазначене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні не було наведено позивачем чітких правових підстав (в тому числі передбаченими відповідними статтями закону) та підтверджених відповідними доказами, що свідчили б про допущення під час укладення оспорюваного правочину порушень чинного законодавства. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки відповідачем не виконано істотні умови договору купівлі-продажу щодо сплати коштів та норми Цивільного кодексу України не передбачають підстав для визнання недійсним договору в звязку з його невиконанням, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Outcome: dismissed