Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що 19.10.2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначив, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини та не цікавиться її життям. Тому позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. та визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надала, явку представника не забезпечила. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Крім того, надав висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 19.10.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1551 (а.с. 11). Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні (а.с. 10). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається з пояснень позивача, почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем, то суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи убачається, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи дитина [PERSON] з 11.06.2016 року і по теперішній час зареєстрована за вказаною адресою, тому суд приходить до висновку, що дитина проживає разом з позивачем. (а.с. 8, 9). Квартира, у якій проживає позивач разом з дитиною, належить йому на праві спільної сумісної власності в рівних частинах із [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 29.12.1998 року (а.с. 12). Згідно висновку Оболонської РДА в м. Києві як органу опіки та піклування №104-2340 від 19.03.2018 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання дитини разом з батьком. За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Конвенцією ООН про захист прав дитини у ст. 27 визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач одноособово утримує дитину, піклується про нього належним чином, забезпечує її житлом, харчуванням, освітою тощо, а відповідач самоусунувся від виконання вказаних обов'язків, тому позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Як убачається із матеріалів справи, відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Разом з тим, суд вважає позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 3000,00 грн. щомісячно такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки задоволення у повному обсязі призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією починаючи з 11.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial