Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1978 року позивач постійно проживає та зареєстрований в будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок належав на праві власності родичці позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Вона заповіла все своє майно позивачу. Інших спадкоємців за законом або заповітом немає. Позивач фактично прийняв спадщину оскільки проживав разом зі спадкодавцем. Також позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини неявки, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1978 року позивач постійно проживає та зареєстрований в будинку [ADDRESS]. Вказаний будинок належав на праві власності родичці позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Вона заповіла все своє майно позивачу. Інших спадкоємців за законом або заповітом судом не встановлено. Позивач фактично прийняв спадщину оскільки проживав разом зі спадкодавцем та вступив у володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Також позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якою цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Оскільки починаючи з 1986 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володів та користувався нерухомим майном, а саме спірним будинком, утримував його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України, та його позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved