Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просив винести рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу 59/100 частин будинку № 1 по вул. Саксаганського в м. Новограді-Волинському та земельної ділянки при цьому будинку від 20.09.2013 року, складеного та зареєстрованого приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу (реєстр № 2143), як такий, що є фіктивним, без наміру створення правових наслідків. Свої вимоги мотивував тим, що 20.09.2013 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу частини вище вказаного житлового будинку. Договір сторони посвідчили нотаріально. Вказаний правочин він з відповідачем уклали фіктивно. Позивач мав на меті таким чином зняти з реєстрації за вказаною адресою свою колишню дружину [PERSON], яка продовжувала проживати у його частині будинку. Відповідач зголосився допомогти йому шляхом подання позову про примусове зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Після укладення договору купівлі-продажу позивач неодноразово звертався до відповідача, чи він його не обманить, і він 09.10.2013 року при свідках написав розписку, що через деякий час зобовязується повернути позивачу вказану нерухомість. [PERSON] померла, однак [PERSON] відмовився повернути йому його власність. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили позов задовольнити повністю з підстав, у ньому зазначених. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що була присутня, коли [PERSON] писав розписку [PERSON], що поверне йому частину будинку. Таку оборудку вони провернули, щоб виписати [PERSON] з будинку позивача. Приватний нотаріус [PERSON] пояснив, що сторони звернулися до нього з питанням купівлі-продажу частини житлового будинку. Вони отримали вичерпну консультацію про правові наслідки до укладення договору купівлі-продажу. Після його укладення сторони знову звернулися до нього. [PERSON] хотів розірвати договір купівлі-продажу, однак [PERSON] на визначену дату до нотаріуса не прибув. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. 20.09.2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого позивач продав відповідачу 59/100 частин житлового будинку № 1 з відповідною частиною надвірних будівель по вул. Саксаганського в м. Новограді-Волинському Житомирської області житловою площею 48,4 кв.м., загальною площею 81,2 кв.м. та допоміжною площею 32,8 кв.м. за ціною 23\~665 грн. Згідно договору будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0574 га, кадастровий номер 1811000000:00:017:01406, яка відчужується разом з будинком. Договір нотаріально посвідчений відповідно до вимог закону, зареєстрований у реєстрі за № 2143 (а.с. 7-8). За змістом частини пятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. При фіктивному правочині у сторін правочину на момент його вчинення відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину: спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин. Фіктивний правочин є нікчемний, оскільки особи, що вчиняють його, не мають на увазі і не бажають настання правових наслідків, які могли б виникнути внаслідок здійснення правочину такого типу. Оскільки сторони надали нотаріусу належні документи, були ознайомлені з правовими наслідками таких дій, особисто підписали договір, що підтверджується і поясненнями обох сторін, і поясненнями нотаріуса [PERSON], тому формально правочин договір купівлі-продажу частини житлового будинку відповідає вимогам закону. Позивач наполягав, що реальна мета укладення договору купівлі-продажу виселення з будинку його колишньої дружини [PERSON] На підтвердження своїх слів надав копію вироку Новоград-Волинського міськрайонного суду від 07.05.2012 року (а.с. 57-60). Також в матеріалах справи міститься копія рішення № 285/4902/13-ц від 18.12.2013 року з якого вбачається, що [PERSON] вже у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] (а.с. 74). Однак в судовому засіданні відповідач спростовував відсутність у нього наміру створити наслідки, які обумовлені у договорі купівлі-продажу. Пояснив, що купляв частину будинку для того, щоб проживати там, бажав набути у власність нерухоме майно. Особисто передав позивачу без свідків до нотаріального посвідчення договору обумовлену суму коштів, які попередньо зняв у банку «Креді-Агріколь». Також сам позивач передав йому ключі від чотирьох господарських будівель біля будинку. Відповідач пояснив суду, що з моменту укладення договору фактично не проживав у купленому будинку, оскільки у нього не було ключів від будинку та там знаходились речі [PERSON], яка померла 08.05.2017 року. На підтвердження таких заяв відповідачем надано копію технічного паспорту на частину будинку, виготовленого на його імя 07.09.2017 року; акт державного виконавця від 05.02.2014 року, згідно якого [PERSON] вселено у його частину будинку; звернення відповідача до прокуратури, що [PERSON] в серпні 2013 року розпорядився належним йому вапном, яке знаходилося у господарських будівлях по вул. Сагайдачного, 1. Таким чином, фактично уклавши договір купівлі продажу ще у вересні 2013 року відповідач [PERSON] більше чотирьох років так і не вступив у володіння належною йому за документами нерухомістю, не оформив окремого договору купівлі-продажу приватизованої земельної ділянки за вказаною адресою (як зазначено в договорі), не переоформив на своє імя особових рахунків по отриманню комунальних послуг водопостачання, електроенергії, тому суд критично оцінює твердження відповідача, що він мав намір отримати будинок у власність, як зазначено в договорі, придбав будинок для власного проживання. Технічний паспорт на частину будинку виготовлений 24.05.2016 року і на імя позивача, також на імя [PERSON] заведена будинкова книга; він зареєстрований за вказаною адресою з 28.04.2010 року; на його імя відкритий особовий рахунок № 4/27/43 у ПРАТ «ЕК «Житомиробленерго», рахунок по споживанню холодної води; він сплачував комунальні платежі за електрику, водопостачання (а.с. 13, 18, 19, 114, 115); газопостачання будинку відключене; він вселив на теперішній час у вказане приміщення квартирантів. Отже, незважаючи на формальну зміну власника з 2013 року вже понад 4 роки позивач [PERSON] виконує обов'язки власника: утримує майно, сплачує комунальні послуги, розпоряджається тим, хто буде в ньому проживати, має ключі від будинку та господарських будівель. Також в матеріалах справи міститься документ, згідно якого [PERSON] за присутності свідків [PERSON], [PERSON] дає гарантійне письмо про те, що він зобовязується продати частину будинку по вул. Саксаганського 1 в м. Новограді-Волинському тільки [PERSON] на протязі пів-року в любий час за його бажанням (а.с. 14). Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що договір купівлі-продажу від 20.09.2013 року має ознаки фіктивності, як такий, що укладений сторонами без мети створення правових наслідків, у ньому зазначених. На момент укладення договору у обох сторін був умисел на фіктивність таких дій. Не було встановлено, чи передавались позивачу кошти за будинок на виконання правочину, відповідач так і не вступив у володіння нерухомим майном, сторони в момент укладення угоди ввели в оману нотаріуса щодо їх дійсних намірів. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 20.09.2013 року вчинено сторонами без наміру створення юридичних наслідків, які обумовлювалися зазначеним договором. Відтак вказаний правочин є фіктивним і судом встановлені підстави для визнання його недійсним, тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Також відповідно до положень 141 ЦПК України документально підтверджені витрати по сплаті судового збору (а.с. 3, 23) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved