Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначив, що 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11366180000, номер якого в подальшому було змінено на №11366180001 та за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 200 000,00 дол. США з розрахунку 14,35% річних за користування кредитом на строк до 27.06.2018 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, відповідач [PERSON] за договором іпотеки від 27.06.2008 року передав у іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 301,8 кв.м, житловою 91,8 кв.м. та земельну ділянку, площею 1 095 кв.м, яка знаходиться за вищевказаною адресою. Позивач зазначає, що 08.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк» передало своє право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами. Через неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 9 645 202,31 грн. Посилаючись на викладене у позовній заяві, ПАТ «Дельта Банк» просить суд в рахунок виконання основного зобов`язання у розмірі 9 645 202,31 грн. звернути стягнення на вищезазначені предмети іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права власності на них за позивачем; визнати за ПАТ «Дельта банк» право власності на вказане вище нерухоме майно та покласти на відповідачів судові витрати. 14.12.2016 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Із наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] . У пункті 1.2.2 Договору зазначено, що нерухоме майно належить продавцю на праві приватної власності на підставі заочного рішення суду, справа №295/11642/15-ц, виданого Богунським районним судом м. Житомира від 14.12.2016 року, яке набрало законної сили 10.02.2017 року (т. 2 а.с. 6-7). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.07.2020 задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.12.2016 року у справі №295/11642/15, розгляд якої постановлено у подальшому проводити за правилами загального позовного провадження. 30.09.2020 року Богунським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу, якою відмовлено [PERSON] у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднанні в одне провадження вимог за зустрічним позовом із первісним позовом, зустрічний позов [PERSON] про витребування майна з чужого (незаконного) володіння повернуто відповідачу. Протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2021 [PERSON] відмовлено у прийнятті його позову як третьої особи із самостійними вимогами. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.06.2021 відмовлено представнику [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття остаточного рішення Житомирським апеляційним судом по справі №296/138/14-ц за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.04.2016 року. В судове засідання після скасування заочного рішення представник AT «Дельта Банк» не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника банку про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі (т. 1 а.с. 191). Представник відповідача та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти вимог AT «Дельта Банк» та просила відмовити у задоволенні позову банку. Окремо звертала увагу суду, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.04.2016 у справі №296/138/14-ц визнано недійсними договір про надання споживчого кредиту № 11366180000, укладений 27.06.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», а також договір іпотеки (нерухомого майна), укладений 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Натомість представники [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти доводів адвоката Костюкевич-Тарнавської О.В. Вважають, що скасуванням заочного рішення суду фактично поставлено під сумнів право власності їх довірителя на майно, котре було предметом іпотеки. Суд, заслухавши пояснення представників [PERSON] / [PERSON] та [PERSON] , вивчивши й дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11366180000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 200 000,00 доларів США зі сплатою 14,35 % річних (за умовами Договору процентна ставка підлягала перегляду) на строк до 27.06.2018 року (т. 1 а.с. 41-47). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , бетон, моноліт, загальною площею 301,8 кв.м, житловою 91,8 кв.м. та земельну ділянку, площею 1 095 кв.м, яка знаходиться за тією ж адресою, кадастровий номер ділянки 1810136300:10:055:0009 (т. 1 а.с. 55-57). Згідно з пунктом 4.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», яке згідно з пунктом 4.5 договору здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору. Пунктом 5.2.1 договору іпотеки визначено, що позасудове врегулювання у спосіб передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Судом також встановлено, що 27.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 27.06.2008, за умовами якого сторони погодились викласти термін «Кредитний договір 1» договору іпотеки від 27 червня 2008 року в наступній редакції: «- Кредитний договір 1 договір про надання споживчого кредиту №11338680000 від 27 червня 2008 року, додаткова угода №11366180001 від 31 жовтня 2008 року до договору про надання споживчого кредиту №11338680000 від 27 червня 2008 року, додаткова угода №1 від 09 лютого 2009 року до додаткової угоди №11366180001 від 31 жовтня 2008 року, додаткова угода №1 від 09 лютого 2009 року до договору про надання споживчого кредиту №11338680000 від 27 червня 2008 року, укладеними між [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , та Іпотекодержателем, в забезпечення виконання грошових зобов`язань за яким укладається даний Договір.» (т. 1 а.с. 139-140). 08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (т. 1 а.с. 64-66). Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», за [PERSON] станом на 30.06.2015 року рахувалась заборгованість у сумі: 9 645 202,31 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 4 008 775,37 грн.; сума заборгованості за відсотками 4 525 143,73 грн.; пеня 1 038 421,73 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу 17 565,08 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 55 296,53 грн. (т. 1 а.с. 58-59). Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною другою статті 16\~ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Відповідно до частини третьої статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36\~Закону України\~«Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 37\~Закону України\~«Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, стаття 37\~Закону України\~«Про іпотеку» не передбачає можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37\~Закону України\~«Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі за № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18). Висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права\~у подальшому\~неодноразово викладались\~у цілому\~ряді постанов\~Верховного Суду,\~зокрема від\~10.02.2021\~у справі\~№ 520/107/15-ц. Договір іпотеки, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , право вимоги за яким набуло ПАТ «Дельта Банк», містить положення щодо можливості як судового, так і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 5.2.1 цього договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання визначена як позасудовий спосіб врегулювання та передбачено, що такий спосіб звернення стягнення здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем за рішенням суду, з урахуванням вимог статей 328, 335, 392\~ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», і позивач у цій справі обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Дельта Банк» суд також враховує, що Корольовським районним судом м. Житомира 26.04.2016 року ухвалено рішення у справі №296/138/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк», третя особи [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права споживача та визнання недійсними кредитних договорів, договорів поруки та іпотеки, яке на момент складання повного тексту судового рішення у справі №295/11642/15-ц набрало законної сили. Так, рішенням у справі №296/138/14-ц позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю та, зокрема, визнано недійсними договір про надання споживчого кредиту № 11366180000, укладений 27.06.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», із додатковими угодами №1 та №2 до нього, а також договір іпотеки (нерухомого майна), укладений 27.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed