Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними і скасування наказів, мотивуючи його тим, що він в період з 16.03.2017 року по 21.06.2018 року знаходився у трудових відносинах з Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, працюючи у вказаний період на різних посадах. 21.06.2018 року Позивача було звільнено із займаної посади на підставі наказу Інспеції № 206/к від 21.06.2018 року у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1. ст.40 КЗпП України. Позивач із звільненням не згоден, вважає звільнення та наказ №206/к від 21.06.2018 року незаконними, такими що порушують його права, оскільки як таких змін в організації праці фактично не відбулось, він не відмовлявся від подальшої роботи у відповідача, мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має три вищих освіти, одружений та має малолітню дитину на утриманні. Крім того вказує, що розірвання трудового договору відбулося без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Просить суд наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 14 грудня 2018 року №210 «Про введення в дію нової організаційної структури Інспекції» визнати незаконним та скасувати; наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 21 червня 2018 року №206/к «Про звільнення» [PERSON] з посади директора Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків - визнати незаконним та скасувати; поновити з 22 червня 2018 року [PERSON] на посаді директора Миколаївської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків; стягнути з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.06.2018 року на дату винесення рішення без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.07.2018 року провадження у справі вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про спрощене провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 13.08.2018 року, від відповідача на адресу суду на дійшов відзив на позовну заяву, в якому останні пояснили, що спірні накази прийняті у межах повноважень інспекції та відповідно до діючого законодавства, а звільнення позивача відбулося із дотриманням законодавства і з позивачем проведені всі належні розрахунки при звільненні. Просили суд у задоволенні позову відмовити.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками експертів. Постановою пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 (далі постанова №9) розяснено, що, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у звязку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п. 21 постанови № 9). Судом встановлено,\~ що [PERSON] в період з 16.03.2017 року по 21.06.2018 року знаходився у трудових відносинах з Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, працюючи у вказаний період на різних посадах, що підтверджується трудовою книжкою позивача. 21.06.2018 року Позивача було звільнено із займаної посади на підставі наказу Інспеції № 206/к від 21.06.2018 року у звязку зі скороченням штату відповідно до п.1. ст.40 КЗпП України. Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків згідно із Положенням про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 17.10.2001 № 693, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.11.2001 за № 928/6119, є державною організацією, заснованою на державній власності, і належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Інспекція у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства інфраструктури України, а також цим Положенням. Одним з основних завдань діяльності Інспекції, є підтвердження кваліфікації моряків у постійно діючих державних кваліфікаційних комісіях, а також підтвердження дійсності документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію, визначених законодавством, що зазначені в пункті 3/2 Розділу 3 Положення. З метою недопущення збитковості Інспекції та подальшої стабілізації економічної ситуації, з 02 січня 2018 року наказами Інспекції від 14.12.2017 № 210 та від 14.12.2017 № 211 була введена нова організаційна структура та штатний розпис Інспекції. В наслідок чого, штатна чисельність зменшена з 139 до 89 штатних одиниць у 2018 році, зменшується кількості працюючих на 37 осіб. Також було скорочено дві філії Інспекції - Миколаївська та Бєлгород-Дністровська та зменшено витрати на оплату праці, утримання та забезпечення роботи регіональних філій Інспекції. Підтвердженням факту вказаних змін в структурі та змін в чисельності працюючих Інспекції є лист Інспекції від 22.11.2017 № 1/14-1460/01 до Міністерства інфраструктури України з обґрунтуванням щодо необхідності зміни структури організації та лист Міністерства інфраструктури України від 07.12.2017 №10/15343-17, яким Мінінфраструктури надіслала погоджену Міністром організаційну структури та структуру керівництва Інспекції. Таким чином, оскільки введення нової організаційної структури було обумовлено оптимізацією структури організації, забезпечення достатнього обсягу фінансових ресурсів, з метою недопущення збитковості Інспекції та подальшої стабілізації економічної ситуації, а також те, що нова організаційна структура та штатний розпис було погоджено з вищим органом - Мінінфраструктури, якому відповідач підпорядкований, суд вважає безпідставними доводи позивача про необгрунтовність наказу Інспекції від 14.12.2017 № 210 «Про введення в дію нової організаційної структури Інспекції», який був виданий у межах компетенції відповідача, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того,\~ щодо переважного права залишення позивача на роботі то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно із наказом Інспекції від 14.12.2017 № 210 скорочена Миколаївська регіональна філія, а відповідно і скорочена посада позивача, про що був повідомлений позивач. З вказаним попередженням позивач ознайомився 28 грудня 2017 року. Станом на 28 грудня 2017 року стаж роботи позивача в Інспекції склав 9 місяців 12 днів, що згідно з трудовою книжкою позивача є загальним його трудовим стажем який є меншим ніж у інших двох працівників яким запропоновано переведення до Херсонської філії. Також, відповідач звертає увагу, що ст. 42 Кодексу законів про працю України визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців. Тобто повинно бути наявні одразу дві обставини:\~ сімейний, мати двох і більше дітей на утриманні. Однак, позивачем зазначено, відомості про одну дитину, що вказує про відсутність переважного права у позивача і з застосуванням положень вказаної норми. Крім того, відповідно до статті 43-1 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Оскільки, позивач перебував на посаді директора Миколаївської регіональної філії, суд вважає, що згода профспілки на звільнення в силу ст.43-1 КЗпП України не потрібна. Враховуючи викладене, лише факт навчання у вищому навчальному закладі, не дає позивачу достатньо підстав, щоб мати переважне право на залишення на роботі. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 Кодексу законів про працю України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Таким чином оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що в Інспекції не відбулись зміни в організації праці а також Інспекцією при звільненні позивача не було додержано норм діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь держави.

Outcome: approved