Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним, що позивачу на підставі право власності належить житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] є рідним братом позивача, який був зареєстрований в зазначеному вище житловому будинку 19.09.2007 року ще їхньою матір`ю [PERSON] , після смерті якої позивач успадкував цей житловий будинок. Відповідач постійно проживає в іншому населеному пункті разом із своєю сім`єю. В 2013 році відповідач останній раз був в м. Покров. [INFO] померла матір позивача та відповідача. З тих пір він більше ніколи не приїжджав в м. Покров, не проживав у вказаному житловому будинку та не користувався ним. В житловому будинку позивача не має ніяких речей та будь якого майна відповідача. На зазначений житловий будинок [PERSON] ніколи не претендував , і не має наміру в подальшому в ньому проживати та користуватися ним. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2020 року на зазначений житловий будинок на ім`я [PERSON] , відповідач [PERSON] відмовився від спадщини, що залишилася після смерті їхньої матері на користь позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача, запрошував його приїхати в м. Покров, відвідати могилу їхньої матері та знятися з реєстрації в житловому будинку позивача. Однак відповідач не має ніякого інтересу до житлового будинку позивача. Він не має наміру взагалі займатися питанням стосовно житлового будинку позивача. Таким чином, відповідач протягом вже тривалого часу, а саме більше 6 років не проживає в житловому будинку позивача та не користуються ним без будь яких поважних причин, і в подальшому теж не має наміру проживати в ньому та користуватися ним. Сам факт реєстрації відповідача в житловому будинку позивача порушує права [PERSON] , як його власника та створює для нього відповідні незручності, що обмежують права позивача вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, а саме: позивач не може оформити субсидію та вирішити питання щодо продажу житлового будинку. У зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2020 р., виданого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської обл.. Куликом О.П., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] , у тому числі з урахуванням Ѕ частки майна у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця - [PERSON] на користь [PERSON] . Спадщина, на яку видано зазначене свідоцтво, складається, зокрема, з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.04.2003 р. Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області по реєстру за №296, зареєстрованого в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №9 за реєстровим №50 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим №3624889 (а.с. 12). Зазначене підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.08.2020 р., відповідно до якого житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності, із розміром частки 1/1, [PERSON] (а.с. 13). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. Коли вона у 1994 р. переїхала жити на [ADDRESS] , то по сусідству проживала мати позивача і її два сини - [PERSON] та [PERSON] . Знає, що [PERSON] зараз проживає в іншому місці, має там роботу, сім`ю. До смерті матері від приїздив у м. Покров, а з 2014 р. його більше не бачила, житловим будинком не користується і там не проживає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача. Познайомився з позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , коли їхня мати запрошувала його ( [PERSON] ) допомагати з роботами на земельній ділянці. Останній раз він ( [PERSON] ) бачив [PERSON] в 2014 р., після цього останній більше не приїздив додому. При вирішенні зазначеного цивільного спору, суд керується наступним. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 405 ЦК України, шляхом визнання відповідача, який не проживає з 2014 р. за вищезазначеною адресою, відмовився від своєї частки у праві власності на зазначений житловий будинок, не виконує зобов`язання, передбачені абз.3 ст.156 та ст.177 ЖК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved