Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 3854,65 грн. , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2015 року по 07.12.2015 року в сумі 8235,00 грн., та моральну шкоду в сумі 1500 грн., а всього 13589,65 грн., мотивуючи тим, що він працював у відповідача і при звільненні 30.09.2015 року з ним не розрахувалися. Він неодноразово звертався до відповідача щодо виплати існуючої заборгованості по заробітній платі. Однак, заборгованість йому не виплачено до даного часу. Ухвалою Овруцького районного суду від 12.01.2016 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Ігнатпільський карєр» про стягнення заробітної плати при звільненні працівника, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди, в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду. В судове засідання позивач не з»явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнає частково, а саме в частині затримки розрахунку, так як затримка розрахунку сталась у зв»язку з скрутним матеріальним положенням підприємства. Щодо задоволення інших вимог позову заперечує. Дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Позивач працював у відповідача на посаді водія Белаза 40т. з 26.03.2015 року і був звільнений з посади 30.09.2015 року за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача серії АА №954419 від 01.03.2010 року. На час звільнення позивачу не було виплачено 4011,14 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 27.03.2015 року по 30.09.2015 року, яку не виплачено станом на 14.12.2015 року, що підтверджується довідкою відповідача №165 від 16.12.2015 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В п.6 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом 48 днів. В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості по заробітній платі, яка підтверджена довідкою, а саме: 4011,14 грн. Представник відповідача надав в судовому засіданні довідку видану ПАТ «Ігнатпільський кар»єр» від 12.01.2016 року за №3, відповідно до якої [PERSON] дійсно працював на ПАТ «Ігнатпільський кар»єр» з 27.03.2015 року по 30.09.2015 року та у нього на 12.01.2016 року заборгованості по заробітній платі не має. Судом встановлено, що позивач в день звільнення працював. В той же день пред'являв вимогу про виплату заборгованості, а також неодноразово і після цього. Оскільки, позивач в день звільнення працював, то відповідно вказаного дня з ним мав бути проведений розрахунок. Таким чином, з відповідача ПАТ «Ігнатпільський кар»єр», слід стягнути компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за весь час затримки, який складає: 202,59 грн. (середньоденний заробіток згідно довідки відповідача №164 від 16.12.2015 року) х 48 (робочі дні з 30.09.2015 року по 07.12.2015 року) = 9724,32 грн. (середній заробіток за весь час затримки). З відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 1218 грн. в доход держави.

Outcome: approved