Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель», згідно якого просив розірвати Договір № Т-35757 строкового банківського вкладу «Святкова Пропозиція!» та стягнути на його користь заборгованість за даним Договором у розмірі 12 585 грн. 00 коп., з яких, 10 000 грн. 00 коп. - сума вкладу, а 2 585 грн. 00 коп. - нараховані та не виплачені проценти. Позов мотивовано тим, що 15 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № Т-35757 строкового банківського вкладу «Святкова Пропозиція!» (надалі - Договір). На виконання умов Договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти у сумі 10 000 грн. 00 коп. у тимчасове користування на умовах зворотності, строком зберігання до 12 серпня 2013 року та нарахуванням відсотків на суму вкладу із розрахунку 26 % річних. Разом з тим, після закінчення строку дії Договору, позивач звернувся до відповідача для того, щоб отримати свій вклад та нараховані на нього відсотки на загальну суму 12 585 грн. 00 коп., але забрати свої кошти так і не зміг. При цьому, працівником відповідача позивачу було повідомлено, що його вклад з нарахованими відсотками позивачу повернуть тільки після того, як відповідач отримає інформацію щодо відновлення своєї платоспроможності або щодо правонаступництва, але в будь якому разі до вересня 2013 року. Проте, станом на 23 січня 2014 року позивач так і не отримав ані коштів по Договору, ані відповіді на свій лист, який позивач відправив відповідачу щодо належного виконання умов Договору та повернення йому вкладу з відсотками. На підставі зазначеного та у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від повернення суми вкладів та відсотків за Договором, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» укладено Договір строкового банківського вкладу «Святкова Пропозиція!» № Т-35757 (а.с. 7). Згідно умов п.п. 1.1 Договору відповідач зобов'язався прийняти, а позивач передати в управління відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп., строком зберігання до 12 серпня 2013 року. Також, відповідно до п.п. 2.1, 3.1.2 Договору відповідач зобов'язався нараховувати проценти на суму вкладу з розрахунку 26 % річних та при закінченні строку зберігання вкладу зобов'язаний повернути позивачу вклад і нараховані на нього відсотки. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується квитанцією № 1486965 від 15 листопада 2012 року (а.с. 8). Проте, відповідач вклад у строки, визначені Договором позивачу не повернув. При цьому, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення строку дії Договору неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків по ньому (а.с. 9). Проте, відповідач умови Договору не виконав та вклад і проценти нараховані на нього позивачу не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, ч 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорі не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та нарахованих відсотків по ньому у розмірі 2 585 грн. 00 коп., є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо вимоги позивача про розірвання Договору з відповідачем, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки, враховуючи ті обставини, що позивач після закінчення строку дії Договору, 13 серпня 2013 року, звернувся до відповідача з метою отримання свого вкладу та нарахованих на нього відсотків, термін дії Договору закінчився, а відтак, правові підстави для його розірвання відсутні. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 611, 612, 651, 1058, 1060 ЦК України та

Outcome: partial