Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Управління земельних відносин та охорони навколишнього середовища, Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі заповіту від 12 квітня 2011 року після смерті батька [PERSON] , позивач став власником житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] . При житті батько позивача почав готувати документи для приватизації земельної ділянки, отримав рішення міської ради на виготовлення технічної документації, звернувся в інститут, щодо розробки проекту землеустрою. Його сусід [PERSON] , який проживав в будинку [ADDRESS] , самовільно захватив 1,9 м території земельної ділянки, яка належала батькові - [PERSON] , а тепер йому, без погодження приватизував земельну ділянку і отримав державний акт. [PERSON] помер. На даний час власником домоволодіння і спірної земельної ділянки стала дружина [PERSON] - [PERSON] . Просить визнати державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , виданий [PERSON] недійсним. [PERSON] надіслала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що заявлені вимоги позивача не визнає. В обґрунтування відзиву зазначила, що у провадженні Кіровського районного суду перебувала справа э позовом [PERSON] до [PERSON] з тими самими підставами та предметом позову. Під час розгляду справи помер позивач і відповідач, тому провадження у справі було закрито. До позову позивач долучив документи, що підтверджують його вступ у спадщину після смерті батька на будинок по [ADDRESS] , договір на забудову, рішення Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року № 336 з додатком, з якого вбачається, що його батьку надавалась земельна ділянка по [ADDRESS] викопіювання з кадастрової карти та опис меж невідомого походження. З наданих документів вбачається, що батько позивача ( [PERSON] ) за життя не використав своє право приватизації, не оформив відповідно до законодавства, що діяло на той час, державний акт та не зареєстрував своє право власності, незважаючи на наявність рішення Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року № 336. Тому й відповідно право власності ним на земельну ділянку набуто не було. Позивач не є власником суміжної земельної ділянки, про що він сам і зазначає у позові, жодних доказів щодо самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки позивач також не надав. Рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року № 336 з додатком, відповідачу та померлому [PERSON] були передані у власність земельні ділянки по [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення [PERSON] та [PERSON] розробили технічну документацію та отримали державні акти, (п.1 рішення). Після смерті [PERSON] вона вступила у спадщину за законом на 13/25 часток земельної ділянки по [ADDRESS] . З 10.11.2016 припинено актом місцевого самоврядування оскаржуваний позивачем державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . На даний час відсутній предмет позову, тому позивач просить відмовити в задоволенні вимог повністю. Також подала заяву про застосування строку позовної давності. Крім того, просить стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. ГУ Держгеокадастр у Кіровоградській області надіслав пояснення, в якому просять справу розглянути без участі представника управління на підставі норм закону. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2020 року відмолено у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Пантелеєва О.М. про виклик в судове засідання працівника ПП «Експерт-Сервіс» як спеціаліста та зобов`язання особистої явки третіх осіб - Управління земельних відносин та охорони навколишнього середовища та Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Пантелеєва О.М. про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ПП «Експерт Сервіс». В судовому засіданні представник позивача - Пантелеєв О.М. вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позові та просив їх задовольнити. В судове засідання, призначене 05.08.2020 представник позивача не з`явився, надіслав суду заяву про перенесення розгляду справи в зв`язку із перебування у плановій відпустці, при цьому не надав докази на підтвердження зазначених у заяві обставин. В судове засідання призначене на 22.10.2020 представник позивача не з`явився, надіслав суду заяву про перенесення на іншу дату судового засідання, в зв`язку з його участю у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, при цьому доказів на піл твердження зазначених обставин не надав. Суд, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного провадження, представники сторін надали свої пояснення, представник позивача жодного разу не підтвердив належними та допустимими доказами поважність причин не прибуття в судове засідання, враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України, закінчив розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав, зазначених у відзиві. Суду пояснила, що відсутні будь-які правові підстави з яких необхідно визнавати державний акт недійсним. Більш того, державного акту немає. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути витрати на правову допомогу. Крім того, акцентує увагу на спливу строку позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Управління земельних відносин та охорони навколишнього середовища в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області надіслав до суду пояснення, де зазначив, що Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Відомостей щодо земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] не знайдено. Просить розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що Рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року № 336 з додатком, [PERSON] та померлому [PERSON] передані у власність земельні ділянки по [ADDRESS] (а.с.68-69). Рішенням Кіровоградської міської ради від 10.11.2016 року № 643 припинено [PERSON] державний акт на право постійного користування землею (12/25 частини власності)(державна реєстрація від 04.12.2000 №1436) та [PERSON] державний акт на право постійного користування землею (13/25 частини власності) (державна реєстрація від 04.12.2000 №1438) по [ADDRESS] , наданий на підставі того ж рішення Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 №336 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства (п.1 рішення) (а.с.70). Пунктом 1.2 вказаного рішення передано [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність земельну ділянку по [ADDRESS] , присвоєно кадастрові номери та оформлено державні витяги. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відповідач вступила у спадщину за законом на 13/25 часток земельної ділянки по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 5-143, виданий 20.03.2019, видавник Кропивницька міська державна нотаріальна контора (а.с.71-72). Позивач [PERSON] зазначає, що на підставі заповіту від 12 квітня 2011 року після смерті батька [PERSON] став власником житлового будинку з надвірними будівлями який знаходиться по [ADDRESS] (а.с.11). Також позивач долучив до справи договір на забудову, рішення Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року № 336 з додатком, із якого вбачається, що батьку позивача надавалась земельна ділянка по [ADDRESS] викопіювання з кадастрової карти та опис меж невідомого походження (а.с.12-14). Батько позивача - [PERSON] за життя не використав своє право приватизації, не оформив відповідно до законодавства, що діяло на той час, державний акт та не зареєстрував своє право власності, незважаючи на наявність рішення Кіровоградської міської ради від 17.09.1999 року № 336. Відповідно, право власності ним на земельну ділянку набуто не було. Позивач не є власником земельної ділянки, тому його право не є порушеним. Законодавство чітко встановлює порядок передання у власність громадянам земельних ділянок. Позивач не звертався до відповідних органів з заявою та не розпочинав процес отримання земельної ділянки у власність, про що повідомив його представник. Позивач зазначає, що земельна ділянка [PERSON] була приватизована без погодження меж, однак доказів на підтвердження даного факту суду не надав. Постаново Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 467/1637/16-ц зроблено висновок про те, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнанні державних актів недійсними. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення право відношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідач зазначає, що на даний час відсутній предмет позову, оскільки з 10.11.2016 припинено актом місцевого самоврядування оскаржуваний позивачем державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності, оскільки позивач [PERSON] до суду із даним позовом звернувся в липні 2019 року, а державний акт виданий в 2000 році. Згідно роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд дійшов висновку, про відсутність предмету спору, та про те, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, відповідач просить стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. [PERSON] понесла витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені Договором про надання правової допомоги від 12.11.2019, згідно якого за надання послуг відповідач понесла витрати у розмірі 5000 грн., що підтверджено квитанціями № 0.0.1538116619.1 від 29.11.2019 та №0.0.1599176565.1 від 29.01.2020, описом виконаних робіт. Встановлюючи співмірність наданих адвокатом послуг суд виходить з таких критеріїв: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. ВС звернув увагу судів на те, що відповідність суми витрат на професійну правничу допомогу досліджуються судом у кожному конкретному випадку та вирішуються на підставі наданих учасниками справи доказами. Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку що витрати на професійну правничу допомогу відповідають критеріям реальності та розумності і підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі ст. ст.120,152, 155 ЗК України,

Outcome: approved