Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «[PERSON] Груп» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів в якому вказує, що в липні 2018 року на Інтернет сайті OLX.ua позивачем було знайдено оголошення щодо продажу автомобіля Nisan Juke,\~ 2016 року випуску вартістю 287960,00 гривень. В подальшому, позивач уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу № 0157. Згідно п.п. 1.1,1.2,1.5,2.1 зазначеного договору, сторони повинні укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу 18.07.2018 року, за умови внесення позивачем на рахунок відповідача авансу в розмірі 130000 грн. При цьому, відповідач запевнив позивача, що зазначений автомобіль є в наявності та він передасть його в день підписання попереднього договору, а решту суми позивач сплатить пізніше. Згідно абз.2 п.1.5 Договору, якщо відповідач не встигне придбати автомобіль до 18.07.2018 року, основний договір має бути укладений на 5-й день після придбання, однак не пізніше 31.12.2019 року. Одразу після внесення позивачем авансу в розмірі 130000,00 грн та пізніше, після внесення іншої частини вартості автомобіля у розмірі 129164,00 грн, представник відповідача відмовився виконувати свою частину зобовязань, укладати оснований договір та передати автомобіль, на телефонний зв'язок відповідач не виходить, телефони вимкнені. Вважає, що спірний договір не відповідає вимогам законодавства, порушує його права, як споживача, підписаний під впливом обману і є несправедливим, а тому просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 260944,00 гривень. Одночасно із поданням позову, позивач звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ТзОВ «[PERSON] Груп». Ухвалою Садгірського районного суду м Чернівці від 27.08.2018 року було накладено арешт на грошові кошти ТзОВ «[PERSON] Груп» в розмірі 259164,00 гривень, сплачених [PERSON] на рахунок вказаної юридичної особи. В судове засідання позивач не зявився, однак надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст. ст.280-283 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та свідків, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «[PERSON] ГРУП» укладено попередній договір № 0157. Відповідно до умов договору покупець має бажання купити, а продавець має бажання продати покупцеві транспортний засіб. Згідно п. 1.1. Попереднього договору, сторони зобовязалися у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах що встановлені в зазначеному договорі. Згідно п. 1.2. вказаного договору, продавець зобовязався придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за основним договором, та який буде предметом основного договору, автомобіль Nisan Juke\~ 2016 року випуску, 1,6 AT SE + Fctive, колір червоний. Відповідно до п. 1.5 сторони зобовязалися укласти основний договір 18.07.2018 за умови повного виконання п. 2.1 попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (пятий) день після придбання покупцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Відповідно до п.2.1,2.2 вказаного Договору, на підтвердження дійсних намірів сторін на укладання Основного договору в момент укладання Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 130000,00 грн. а продавець своїм підписом за цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором, згідно п. 1.5. Згідно п. 2.3. Договору за домовленістю сторін, сума сплаченого авансу п.2.1. може дорівнювати вартості майна п.1.5. Із положень п.1.6. Договору випливає, що вартість вищевказаного автомобіля складає 259164,00 гривень. Згідно Квитанції № ПН376351 від 19.07.2018 року, [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «[PERSON] Груп» грошові кошти у розмірі 130000,00 гривень, за що банком було нараховано комісію у розмірі 780,0 гривень. В подальшому, а саме 19.07.2018 року о 17 годині 19 хвилин [PERSON] додатково сплатив на рахунок ТОВ «[PERSON] Груп» грошові кошти у розмірі 129164,00 гривень, за що банком було нараховано комісію у розмірі 1000,0 гривень, згідно квитанції № 0.0.1089253194.1. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. В ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, окрім іншого, будь-яку діяльність , що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Так, за змістом ч.ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Згідно з ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Як вбачається з п. 1.5 Договору, Основний договір повинен бути укладений 18.07.2018 року, тобто за один день до укладення Попереднього договору, що є неможливим. Окрім вказаного пункту, встановлено, що абз. 2 п. 1.5 Попереднього договору - якщо на зазначену вище дату [PERSON] не буде придбано [PERSON] з метою його відчуження Покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на 5 (пятий) день після придбання [PERSON], про що останній зобовязується повідомити Покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу місця укладання Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31 грудня 2019р., є такою умовою договору, що вводить в оману споживача, є несправедливою умовою оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно п.3.4 Договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням. Враховуючи викладене, є підстави для визнання договору в порядку ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсним. Згідно ч. 1 ст 216 ЦК України У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З огляду на викладене, суд вважає, що попередній договір №\~ 0157 купівлі-продажу від 19.07.2018 року, укладений між позивачем та відповідачем, за відсутності майна, яке відповідач зобов'язується відчужити позивачу, ухилення відповідача від укладення основного договору та у зв'язку з несправедливими умовами договору, на що вказано вище, - належить визнати недійсним та стягнути з ТОВ «[PERSON] Груп» на користь позивача сплачені ним грошові кошти в сумі 259164 грн. та збитки у вигляді сплаченої комісії за банківські послуги у розмірі 1780,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved