Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що відносини в сім`ї не склалися. З самого початку подружнього життя відповідач стала порушувати подружню вірність та вони фактично не проживали. В період шлюбу народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , батьківство відносно якої він не визнає. Вважає, що їх сім`я розпалася і зберегти її неможливо, а тому він твердо має намір розірвати шлюб. Відповідачем відзив на позов не подавався. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, з наведених у позові підстав, зазначивши, що за весь час, наданий сторонам на примирення, відповідач прийшла до позивача лише один раз, але не залишилася у нього. [PERSON] , тобто позивач, тяжко хвора, лежача людина. Він потребує постійного стороннього догляду, який повністю здійснює його рідна сестра - [PERSON] , в тому числі і змінює йому памперси, білизну. Не проживають вони спільно з відповідачем з грудня 2018 року. Їх сім`я розпалася і жити разом вони вже не будуть. Є інформація, що вона співмешкає зараз із свідком [PERSON] .. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що 01.03.2020 вона їздила до [PERSON] з дитиною і розмовляла з ним. Він сказав, що не бажає розлучення. Однак, вона там не залишилася, так як чоловік його сестри - [PERSON] , [PERSON] , її вигнав, вказавши, що вона його там доглядати не буде, а щоб забирала його до своїх батьків. В батьків велика сім`я і там вони жити не зможуть. Припинили вони спільне проживання після того, як відповідач потрапив в лікарню з інсультом. Вона в лікарню ходила, поки їй не заборонив [PERSON] . Щодо її проживання з [PERSON] , то це неправда. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідків та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.10.2019 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 12.01.2017 (актовий запис №2). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В п. 10 Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Свідок [PERSON] , рідна сестра позивача, показала, що відповідач часто з часу укладення шлюбу їхала до батьків і не проживала з чоловіком, тобто позивачем. В липні 2017 року після зустрічі сторін із знайомим позивача - свідком [PERSON] , відповідач додому не приїхала. Повернулася в травні вагітна, коли садили картоплю. Після одруження брат став опущений. Дружина його не доглядала. Вони могли випивати. З вересня 2018 року вона з братом не жила. В лікарню після одруження він попав спочатку з висипом, а в грудні 2018 року - з інсультом. Ревнував дружину до якогось [PERSON] . Переживав. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] , його товариш, добре відносився до [PERSON], а його сестра, чоловік і зять її виганяли з хати після того як вони розписалися. Після того, як захворів [PERSON] , [PERSON] також виганяв Олю. При цьому, свідок зазначив, що в будинку [PERSON] після виписки останнього з лікарні особисто він не був. З Олею він бачився декілька разів. Як пояснила представник позивача спільне проживання між сторонами є неможливим, так як поставить під загрозу життя позивача, який є тяжко хворим. Догляд здійснює його сестра, яка не заперечує, щоб доглядала брата [PERSON] . Однак, необхідний контроль, так як остання не могла налагодити побут, випрати постільну білизну, коли брат був здоровий, а зараз необхідно постійно прибирати за лежачою людиною, яка себе не обслуговує. Крім того, сестра забезпечує йому і лікування, чого не зможе робити відповідач. На її думку, відповідач заперечує проти розлучення по тій причині, щоб не втратити спадщину, але її дитина є єдиним спадкоємцем. При цьому, суд врахував бажання відповідача на примирення, та з метою охорони сім`ї надав сторонам строк на примирення терміном на 1 місяць. Однак, за наданий судом строк на примирення сторони не примирилися та не стали проживати однією сім`єю. Сама ж відповідач пояснила, що не залишилася по місцю проживання свого чоловіка, так як чоловік сестри [PERSON] її виганяв, хоча сама [PERSON] не заперечувала, щоб вона залишалася доглядати брата. Її твердження, що вона потім поїде та буде жити з хворим лежачим чоловіком, з яким не проживала більше року, суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що вказані обставини будуть мати місце. Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив будь-які виключення з положень вказаних правових норм. Копії довідки про результати розгляду звернення від 09.12.2019 та письмові пояснення [PERSON] від 02.12.2019 (а.с. 38-39) підтверджують його бажання розлучитися з відповідачем. Остання ж в судовому засіданні підтвердила його здатність висловлювати свою думку. Таким чином, аналізуючи досліджені докази та правові норми, що регулюють спірні правовідносини; за встановлених обставин, зважаючи, що сторони з грудня місяця 2018 року, тобто більше року, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені; будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідно відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини, в тому числі з огляду на тяжку хворобу позивача, та зберегти сім`ю, суду не надано, а формальне ж існування шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, і має ознаки примушування до його збереження, що є порушенням права на свободу та особисту недоторканність та може мати наслідки, встановлені законом, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. в доход держави.

Outcome: approved