Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість з індексації виплат з врахуванням інфляції в розмірі 4104,96 грн та три відсотки річних у сумі 1473,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.01.2010 у справі № 2-6/2010 р. вирішено стягнути з відповідача на користь позивача різницю вартості ? частини будинку [ADDRESS] у сумі 29277 грн. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання у повному обсязі не виконала та на даний час залишається заборгованість у сумі 14353 грн. Позивач надав розрахунок суми заборгованості, відповідно до якого обраховує розмір своїх позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних з 21.09.2011 по 20.02.2015, а інфляційні втрати - з жовтня 2011 року по січень 2015 року. Відповідач заперечила щодо задоволення позову, зважаючи на те, що матеріально неспроможна як погасити виниклу заборгованість, так і сплатити інфляційні втрати й 3 відсотки річних. У письмових запереченнях відповідач вказала на порядок обрахунку інфляційних втрат й 3 відсотків річних, однак свого розрахунку не надала. Також зазначила, що невірно вказана сума заборгованості. У подальшому відповідач погодилась, що частина сплачених нею коштів на адресу державної виконавчої служби була зарахована за іншим борговим зобов'язанням перед позивачем у сумі 4593,3 грн. Відповідач вказала, що отримує заробітну плату у розмірі 1250 грн. на місяць й оплачує навчання й проживання спільної з позивачем доньки. Послалась на положення ст. 257 ЦК України. Факт наявності заборгованості відповідач визнала. Розмір заборгованості підтверджується копією вищевказаного судового рішення від 29.01.2010, виконавчого листа на виконання цього рішення, а також постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2013 ВП № 36515594, де сума заборгованості визначена 14924 грн. Факт погашення заборгованості відповідачем підтверджується копіями відповідних квитанцій про перерахування коштів виконавчій службі, а також переказів на ім'я позивача. Позивач також надав довідки з місця роботи про перерахування з його заробітку визначених рішенням суду аліментів на утримання їх з відповідачем доньки. Листом від 16.04.2015 № 1515 ВДВС Переяслав-Хмельницького МУЮ повідомлено про суми заборгованості за вищевказаним судовим рішенням відповідача перед позивачем, а також строки й розміри погашення цієї заборгованості. З цього листа вбачається, що сума боргу складає 16257 грн., що більше за суму, визначену у позові. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частини 3-5 ст. 267 ЦК України вказують на те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, позивач подав позов 26.02.2015, тобто строк позовної давності щодо вимог до 26.02.2012 сплинув. Оскільки зобов'язання за ст.625 ЦК України є окремими від зобов'язань за основним грошовим зобов'язанням та позивач не вказав про поважність пропущення ним позовної давності за цими зобов'язаннями, позовні вимоги у частині стягнення з 21.09.2011 до 26.02.2012 не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим, зважаючи на те, що позивач у судовому засіданні вказав про застосування суми заборгованості та розрахунків, викладених у позові, суд розглядає позов у зазначеному позивачем обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості з відповідача підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 257, 625 ЦК України,

Outcome: partial