Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання прав власності за набувальною давністю на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 49,9 кв.м., в тому числі житловою площею 29,5 кв.м. Позивач посилався на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 серпня 1994 року йому належить 12 частина зазначеної квартири, він з 1994 року постійно і відкрито проживає у зазначеній квартирі, несе витрати на утримання цього майна, відповідачі - кожному з них належить 16 частина квартири в порядку спадкування, квартирою не користуються і не цікавляться долею нерухомого майна. У судовому засіданні представник повзивача вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, сповіщалися про час і місце слухання справи відповідно до вимог Закону, причини неявки суду не повідомили. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вислухав представника позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON], 17 квітня 1986 року було видано обмінний ордер на вселення в у двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,9 кв.м., в тому числі житловою площею 29,5 кв.м в ЖБК «Центральний-19» (паєнакопичення за квартиру [PERSON] сплатив в сумі 4439,05 грн у 1986 році і отримав довідку ЖБК від 5.03.1994 року про належність квартири на праві власності ). Після смерті [PERSON] 28 січня 1994 року (актовий запис про смерть №875, вчинений 29.01.1994 року ЗАГСОМ виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси) відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] заповіт щодо належного йому майна не укладав, тому спадкоємцями виступили брати та сестри померлого (спадкоємці другої черги): [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачки [PERSON], тому 06 серпня 1994 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, після смерті [PERSON] на ? частину квартиру [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення № 30587 від 08 серпня 1994 року, за [PERSON] в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності на спадкове майно у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. На іншу ? частину спадкового майна відповідачі отримали свідоцтво про право на спадщину, кожний по 1/6 частині. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] заселилася до квартири, оформила реєстрацію і проживає в квартирі до сьогодні. З моменту смерті [PERSON] і по теперішній час в квартирі крім [PERSON] відкрито , безперервно володіє іншою ? частиною квартири, сплачує за всю квартиру комунальні послуги, про що свідчать розрахункові книжки, за період з 1994 року і по теперішній час, проводить ремонті роботи по догляду за нею. Позивачка стверджує, що відповідачі ніколи з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину в даній квартирі не проживали, їх особисті речі в квартирі відсутні, вони ніколи не переймались питанням утримання квартири. На обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на такі докази: свідоцтво про право на спадщину, обмінний ордер, квитанцію про виплату паєнакопичень, свідоцтво про смерть спадкоємця, реєстраційне посвідчення КП «ОМБТІ» №30587 від 08.08.1994 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на 12 частину квартири [ADDRESS], довідку КП «БТІ» ОМР на наявність реєстрації права власності на вищезазначену квартиру на ім.»я [PERSON]-12 частина квартир, на ім.»я [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - за кожним 16 частина. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] підлягаючим задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно з вимогами зазначеної норми закону право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, та які повинен довести саме позивач (в силу ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України), є: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, тобто строк володіння, а також законність об'єкту володіння. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюється на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а тому визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст.344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] відповідно до положень вищезазначених норм, набула право власності на ? на квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,9 кв.м. в тому числі житловою площею 29,5 кв.м. за набувальною власністю.

Outcome: approved