Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір перевезення вантажу укладений в усній формі 08 лютого 2015 г між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Практікер Україна» та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (ЄДРПОУ: 39320208) на користь [PERSON] 1500,00 (одна тисяча пятсот) гривень. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 08.02.2015 року [PERSON], та ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» уклали договір про виготовлення на індивідуальне замовлення кухні «Колор-Мікс», шляхом складання замовлення № 483 від 08.02.2015 р. та Акту (розрахунок вартості кухні «Колор-Мікс» на суму 10 584,00 грн.) із додаванням Рисунку кухні «Колор-Мікс» із визначенням індивідуальних розмірів. Вказані вище документи оформляв працівник Відповідача [PERSON], який під час складання замовлення повідомив позивача про необхідність сплати завдатку у розмірі 1500,00 грн. в касі підприємства. Останній погодився на оплату завдатку та оплатив в касі відповідача 1500,00 грн. Після надання [PERSON] чеку про оплату завдатку у розмірі 1500,00 грн. ним було складено замовлення із зазначенням у замовлені про оплату завдатку у розмірі 1500,00 грн. Складаючи замовлення [PERSON] повідомив мені, що кухня буде виготовлена протягом двох-трьох тижнів, з моменту оформлення замовлення, тобто, було погоджено граничний строк виконання замовлення - 01.03.2015 р. Рішенням Пустомитівського районного суду від 20.10.2015 року у справі № 450/1840/15-ц, яке було залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07.12.2015 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Практікер Україна» про повернення завдатку та сплату пені, в задоволенні якого було відмовлено, судом встановлено факт не укладення між [PERSON] та ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» 08.02.2015 р. договору про виготовлення на індивідуальне замовлення кухні «Колор-Мікс», а також факт оплати позивачем 08.02.2015 р. на користь відповідача 1500,00 грн. як за доставку клієнтського замовлення, а не сплату авансу. позивач вказує, що відповідач ввів позивача в оману щодо призначення платежу і відмовляється їх добровільно повертати як оплату за перевезення вантажу, а не завдаток за виготовлення кухні «Колор-Мікс». Таким чином, відповідач порушив права позивача як споживача, застосував до нього нечесну підприємницьку практику, по суті 08.02.2015 р. уклав з позивачем усний договір перевезення вантажу шляхом оплати перевезення із видачею фіскального чеку, не будучи перевізником, а тому просить суд позов задоволити у повно обсязі. Позивач в судове засідання не зявився, однак представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку представника позивача висловлену у судовому засіданні, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 2) належну якість продукції та обслуговування; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуютьсязаконодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька птактика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 6) права споживача. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товаринмчи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.96 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, щовиникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Відповідно до ч. 2 ст. 909 ЦК України (Глава 64 «Перевезення») договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Відповідно до ч. 4 ст. 909 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З пояснень позивача вбачається, що 08.02.2015 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» з метою укласти договір про виготовлення на індивідуальне замовлення кухні «Колор-Мікс», шляхом складання замовлення № 483 від 08.02.2015 р. та Акту (розрахунок вартості кухні «Колор-Мікс» на суму 10 584,00 грн.) із додаванням Рисунку кухні «Колор-Мікс» із визначенням індивідуальних розмірів. Рішенням Пустомитівського районного суду від 20.10.2015 року у справі № 450/1840/15-ц, яке було залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07.12.2015 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Практікер Україна» про повернення завдатку та сплату пені, в задоволенні якого було відмовлено, судом встановлено факт не укладення між [PERSON] та ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» 08.02.2015 р. договору про виготовлення на індивідуальне замовлення кухні «Колор-Мікс», а також факт оплати позивачем 08.02.2015 р. на користь відповідача 1500,00 грн. як за доставку клієнтського замовлення, а не сплату авансу Таким чином, судом встановлено, що 08.02.2015 року [PERSON] та ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» було укладено договір перевезення вантажу укладений в усній формі. Також судом встановлено, що письмового договору про перевезення вантажу між сторонами укладено не було. Відповідач не доставив позивачеві кухню «Колор-Мікс» ні до 01.03.2015 р. ні в подальшому, згідно Замовлення № 483 від 08.02.2015 р., яку я хотів придбати у нього. Відповідач не пропонував позивачеві, після 01.03.2015 р., доставити будь-який інший товар в порядку компенсації за оплачені останнім на його користь 1500,00 грн. Відтак, судом встановлено, що ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» 08.02.2015 р. отримав від позивача кошти за доставку замовлення, однак, цього замовлення не виконав. Відповідно до п. 1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 р. № 363 перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. Суд прийшов до висновку, що 08.02.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про перевезення вантажу під впливом обману із сторони ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА», який стверджував про укладення між сторонами нібито договору підряду, а насправді відбулося укладення договору перевезення. Відповідач навязав позивачеві цей договір. Позивач обговорюючи ціну договору про виготовлення кухні «Колор-Мікс», а саме розмір завдатку по цьому договору позивач погоджував із Відповідачем ціну договору перевезення вантажу, що йому не було йому потрібним. Згідно інформації наведеної у безкоштовному запиті з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ТД «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» здійснює наступну підприємницьку діяльність: Код КВЕД 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; Код КВЕД 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; Код КВЕД 73.11 Рекламні агентства, а тому не здійснює послуг перевезення. Таким чином, суд приходить до переконання, що усний договір перевезення вантажу від 08.02.2015 р. укладений між позивачем та відачем, шляхом оплати 1500,00 гри. по Фіскальному чеку від 08.02.2015 р. є недійсним. Відтак, даний договір не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, з огляду на вище наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved