Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що з 01.06.2013 року по 30.06.2015 року відповідачка перебувала на обліку, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяв від 09.07.2013 р. та 25.12.2014 р., 07.08.2015 р., 28.12.2015 р., 20.06.2016 р., та згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 відповідачу була призначена допомога, проте після проведення перевірки позивачем було виявлено недостовірні данні, котрі відповідачка завідомо неправдиво вказала. Враховуючи вищевикладене, відповідач надав недостовірні відомості щодо часу переміщення та місця перебування, та не мав права на грошову допомогу переміщеним особам. У зв'язку з цим, відповідач незаконно отримав кошти за період з 25.12.2014 року по 30.09.2016 року у розмірі 25755,76 грн., у добровільному порядку які повертати відмовляється, за даних обставин департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні посилаючись на той факт, що відповідачка попередньо проживала в місті Одеса, проте права власності не мала, та переїхала в місто Макіївку, після початку ведення бойових дій була вимушена повернутись. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними обставинами. Судом встановлено, що з 01.06.2013 року по 30.06.2015 року відповідачка перебувала на обліку, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі заяв від 09.07.2013 р. та 25.12.2014 р., 07.08.2015 р., 28.12.2015 р., 20.06.2016 р., та згідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 відповідачу була призначена допомога, проте після проведення перевірки позивачем було виявлено недостовірні данні, котрі відповідачка завідомо неправдиво вказала. Актом ревізії використання коштів, виділених з державного бюджету позивачем встановлено, що 23.04.2013 року Приморським районним відділом у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області вклеєна фотокартка у паспорт громадянина України, 06.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса РС ОМУЮ зареєстровано народження дитини, наказом Головного управління юстиції в Одеській області від 09.07.2013 року № 771-в [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22.08.2016 року, соціальним інспектором було проведено обстеження матеріально-побутових умов сімї, про що був складений акт від 14.02.2014 року щодо проживання відповідачки за адресою [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, відповідач надав недостовірні відомості щодо часу переміщення та місця перебування, та не мав права на грошову допомогу переміщеним особам. У зв'язку з цим, відповідач незаконно отримав кошти за період з 25.12.2014 року по 30.09.2016 року у розмірі 25755,76 грн., у добровільному порядку які повертати відмовляється, за даних обставин департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся з даним позовом до суду. Згідно з п. 11 Порядку суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Відповідачку було попереджено про необхідність повернення виплачених коштів. Станом на теперішній час кошти допомоги на розрахунковий рахунок Департаменту не надійшли. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення. Відповідно до Положення про департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 р. № 4575-УІ департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, на який покладено саме виконання завдань щодо вирішення питань соціального захисту населення. Проаналізувавши вищенаведені документи суд приходить до висновку, що відповідачем було надано недостовірні відомості щодо місця фактичного перебування та не мав права на грошову допомогу переміщеним особам а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, виходячи з вищевикладеного суд критично ставиться до тверджень відповідачки щодо того, що вона тимчасово відїхала з міста Одеса та повернулась з початком бойових дій, а надана довідка щодо відвідування басейну не засвідчена належним чином. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: approved