Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд\~ стягнути з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради суму матеріальної шкоди у розмірі 13\~500 грн., моральної шкоди в розмірі 20\~000 грн. та витрати на правову допомогу. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 04.05.2018 року заступником начальника Управління - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Русланом Костянтиновичем була винесена постанова № 261/18 по справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року, залишеного без змін постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 року, вищезазначену постанову скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Позивач, посилаючись на ст. 1173, 1174 ЦК України, зазначає, що йому завдана шкода рішенням, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади або місцевого самоврядування при здійснені нею своїх повноважень, яку він оцінює в 13500 грн. та моральна шкода в розмірі 20\~000 грн., яку просить сягнути з відповідачів. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Від представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просив відмовити. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~ 04.05.2018 року заступником начальника Управління - начальника інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Русланом Костянтиновичем була винесена постанова № 261/18 по справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 950,00 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року по справі № 522/8773/18 позов [PERSON] до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, заступника начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича про скасування постанови та закриття провадження по справі був задоволений та постанова № 261/18 по справі про адміністративне правопорушення від 05.04.2018 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасована, а провадження по справі було закрито. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 року була залишена без задоволення апеляційна скарга Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року залишено без змін. В рішенні Приморського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили визнано протиправними дії заступника начальника Управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення за відсутності таких повноважень відповідно до Кодексу України про адміністративне правопорушення, а також визнав протиправними дії головних спеціалістів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо порушення провадження по справі про адміністративне правопорушення та складання 20.04.2018 року протоколу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 96 КУпАП. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визначаючи розмір завданої шкоди, позивач виходила із того, що матеріальна шкода яка їй була завдана виразилась у оплаті правової допомоги адвокату, який здійснював її представництво в суді під час розгляду адміністративної справи № 522/8773/18 за позовом [PERSON] про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності. Так, 05.10.2018 року між позивачем та адвокатом [PERSON] був укладений договір № 2 про надання послуг у сфері права, на виконання умов якого між позивачем та адвокатом Бочевар М.П. був підписаний 17.05.2019 року акт №1 наданих послуг, згідно якого вартість наданих послуг становила 13\~300 грн. та була сплачена позивачам згідно квитанції №ПН 3556 від 20.05.2019 року. Суд звертає\~увагу на\~те,\~що витрати\~на правову\~допомогу були\~понесені під\~час розгляду\~справи №\~522/8773/18.\~Так, витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справ адміністративними судами регулюються Главою 8 КАС України, а саме ст.ст. 134, 139 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Враховуючи наведене вище, суд не зрозуміло яким чином він може врахувати обставини зазначені у ч.9 ст. 139 КАС України, якщо вони винили під час розгляду іншої справи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З наведеного вище слідує, що питання про відшкодування понесених [PERSON] витрат на правову допомогу під час розгляду адміністративної справи мав розглядатися в рамках розгляду справи про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності під час розгляду якої стороною не було заявлено про їх відшкодування. Урозумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа та\-кож має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від ха\-рактеру його порушення. Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає за необхідне в задоволені вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити за безпідставністю вимоги. Крім того, позивач просить суд стягнути на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює в 20\~000 грн. Згідно п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Як зазначено\~в \~п.\~9\~Постанови від\~31.03.1995\~р.\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди)\~розмір відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди,\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат(їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надала ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідачів та її моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди. З наведеного вище суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Відповідно до\~ч.1,2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, законодавчо не передбачено стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу у разу відмови в задоволенні позову. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за безпідставністю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed