Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду, та з урахуванням уточнень, остаточно просив стягнути з Ростовського регіонального відділу Фонду соціального страхування на його користь на відшкодування шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я 64015 грн. 42 коп, на відшкодування моральної шкоди 25000 грн. та щомісячно по 839 грн. 69 коп, починаючи з 01.08.2014 року довічно. При цьому послався на те, що 31.08.1982 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася по вині водія [PERSON], який керував автомобілем, що належав радгоспу «Грачовський»/товариство/, хутір Грачов, Боковського району, Ростовської області він отримав тілесні ушкодження. Вироком Боковського районного суду Ростовської області від 30.11.1982 року [PERSON] був визнаний винним та засуджений за ст. 211 ч. 1 КК РРФСР. На підставі останнього висновку МСЕК від 01.12.1992 року визнаний інвалідом 11 групи з втратою 60 % професійної працездатності, довічно. Рішенням Дзержинського районного суду м. Житомира від 03.12.1993 року стягнуто з товариства на його користь заборгованість по щомісячних виплатах та призначено щомісячну довічну компенсацію за втрату здоров'я. Однак, починаючи з січня 2000 року будь-які кошти перестали надходити, у зв'язку з чим він змушений був звертатися в різні установи, листуватися, які фактично відмовляли йому у виплатах. З листів, які надходили йому стало відомо, що підприємство ліквідовано, та всі документи направлено в Фонд соціального страхування, який з 01.01.2000 року повинен проводити компенсаційні виплати за ушкодження здоров'я. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача надіслали заяву про розгляд справи в їх відсутності з врахуванням позиції, яка викладена в письмових запереченнях та просили відмовити в позові. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що вироком Боковського районного суду Ростовської області від 30.11.1982 року [PERSON] був визнаний винним в заподіянні тілесних ушкоджень позивачу та засуджений за ст. 211 ч. 1 КК РРФСР./а.с. 95/. Рішеннями Дзержинського районного суду Житомирської області від 02.10.1987 року та від 03.12.1993 року стягнуто з радгоспу «Грачовський» на користь позивача заборгованість по щомісячних виплатах та призначено щомісячну довічну компенсацію за втрату здоров'я. /а.с.7, 96/. Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою./ ст. 61.ч.4 ЦПК України/. Вказаними рішеннями доведені обставини та наслідки заподіяння шкоди позивачу, які на даний час не потребують доказування. Згідно листа від 18.01.2001 року вбачається, що саме з 01.01.2000 року Ростовський регіональний відділ Фонду соціального страхування повинен проводити компенсаційні виплати за ушкодження здоров'я./а.с.91/. На підставі довідки МСЕК від 22.09.1992 року/огляд повторний/ та виписки із акту освідування ВТЕК від 01.12.1992 року позивач визнаний інвалідом 11 групи із втратою професійної працездатності 60%, довічно. /а.с.24/ Із пояснень позивача вбачається, що починаючи з 01.01.2000 року будь - яких коштів по рішенням суду він не отримував. Дана обставина не спростована доводами відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо терміну та розміру нарахувань є обґрунтованими, а відтак приймає до уваги висновок експерта - економіста від 16.07.2010 року, який не оспорюється відповідачем та відповідно стягує з відповідача за період з 01.01.2000 року по 01.07.2010 року кошти в сумі 28310 грн.19 коп./а.с.59-70/, а з 01.07.2010 року по 1.08.2014 року кошти в сумі 35705 грн. 23 коп. згідно до наданого розрахунку/а.с. 146,147/ та починаючи з 1.08.2014 року щомісячно по 839 грн. 69 коп. довічно. Суд критично оцінює копію акту від 02.09.1992 року про нещасний випадок на виробництві, оскільки наявність такого акту спростовується попередніми рішеннями судів по часу та обставинам заподіяння шкоди позивачу, ксерокопією трудової книжки позивача, де зазначено, що на день складання такого акту він проживав та працював в м. Житомирі. /а.с.120-122, 100/. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначаючи підстави заподіяння моральної шкоди позивачу, судом встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, внаслідок порушення його прав, що полягає у душевних стражданнях яких позивач зазнав у зв'язку з неодноразовим зверненням до відповідача для вирішення питання в добровільному порядку, що призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя та вимагало додаткових зусиль для його відновлення. Враховуючи вимоги розумності і справедливості, судом визначається розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial