Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом, в якому просить зобов'язати відповідача демонтувати самочинно добудовану комірку кімнати [NUMBER] на площі коридору загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» на вул.Зеленій, 204 (208) у м.Львові (згідно поверхового плану). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат», що по [ADDRESS] [PERSON] здійснив самочинне влаштування комірки на площі коридору загального користування. За дане порушення адміністративною комісією при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу. 29 квітня 2014 року на засіданні міжвідомчої комісії Сихівської районної адміністрації було розглянуто звернення мешканців гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату», та враховуючи відсутність згоди всіх мешканців гуртожитку на переобладнання коридорів загального користування, висновок Сихівського РВ м.Львова ГУ ДСНС у Львівській області про порушення правил пожежної безпеки внаслідок забудови комірок, відсутність погодженої проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування на переобладнання приміщень гуртожитку, вирішено, що самочинно збудовані комірки підлягають демонтажу. 08 травня 2014 року головою Сихівської районнної адміністрації м.Львова винесено розпорядження за №189 «Про демонтаж самочинно збудованих комірок на площах коридорів загального користування гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат», що по вул.Зеленій, 204 (208) у м.Львові», яким зобов'язано [PERSON] демонтувати самочинно збудовану комірку до 01 червня 2014 року. Всупереч наведеному, відповідач [PERSON] в добровільному порядку не демонтував самочинно збудовану комірку, що стверджується відповідним актом ЛКП «Дністер». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просить у задоволенні такого відмовити. Пояснив, що гуртожиток по [ADDRESS] належить ВАТ «Львівського меблевого комбінату», а не Львівській міській раді чи Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради, а тому остання не є належним позивачем у справі. Вважає безпідставними покликання Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на те, що вона діє на захист прав мешанців гуртожитку, оскільки остання не зазначає на захист яких саме прав і яких саме мешканців та на якій правовій підставі діє. Зазначив, що звертався до ВАТ «Львівського меблевого комбінату» з питання влаштування комірки та в останнього, які і мешканців гуртожитку жодних заперечень не було. Представник третьої особи ВАТ «Львівського меблевого комбінату» у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] займає одне ліжко-місце в гуртожитку, що по вулиці Зеленій, 208 у м.Львові, та який належить ВАТ «Львівського меблевого комбінату», що стверджується довідкою ВАТ «Львівського меблевого комбінату» №?22 від 24 червня 2014року /а.с.7/. Судом достовірно встановлено та сторонами не заперечується, що гуртожиток по [ADDRESS] належить ВАТ «Львівського меблевого комбінату», а не Львівській міській раді чи Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради, перебуває на його балансі та обслуговуванні. Однак, рішенням міжвідомчої комісії Сихівської районної адміністрації від 29 квітня 2014 року вирішено демонтувати самочинно збудовані об'єкти у гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» по [ADDRESS]. Розпорядженням Сихівської райадміністрації ЛМР від 08 травня 2014 року за №189 затверджено висновок міжвідомчої комісії від 29 квітня 2014 року та зобов'язано [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]), [PERSON] (кім.[NUMBER]) демонтувати самочинно збудовані комірки на площах загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» по [ADDRESS] до 01 червня 2014 року /а.с.8/. Згідно акту комісії ЛКП «Дністер» без дати, вищезазначене розпорядження Сихівської райадміністрації ЛМР від 08 травня 2014 року за №189 не виконано, самочинно збудовані комірки на площах загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» по [ADDRESS] не демонтовано /а.с.9/. Звертаючись до суду з даним позовом Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради покликається на те, що діє на захист прав та інтересів мешканців гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату», однак не зазначає на захист яких саме прав і яких саме мешканців, не зазначає правової підстави представляти інтереси цих громадян. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Відповідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування представляти в судах інтереси громадян в цивільно - правових правовідносинах. А відтак, звертаючись до суду з даним позовом Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради діє поза межами наданих їй повноважень та є неналежним позивачем у справі. Окрім цього, як вбачається з ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, не доведеним достатніми та належними доказами здійснення відповідачем [PERSON] самочинного влаштування комірки на площі коридору загального користування до кімнати [NUMBER] гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» по [ADDRESS]. Як доказ самовільного влаштування комірки позивач покликається на поверховий план 5 поверху будинку, затверджений директором ЛКП «Дністер» /а.с.5/, яке даний будинок не обслуговуває, такий на балансі останнього не перебуває та жодного відношення до нього немає. Згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна - 1.4. Технічну інвентаризацію новозбудованих (реконструйованих) та наявних об'єктів виконують за рахунок замовників комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Таким чином план 5 поверху будинку /а.с.5/, не може бути належним та достовірним доказом самочинного облаштування комірки відповідачем [PERSON] Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ст.ст.100, 152 ЖК УРСР. Однак, такі не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки ст.100 ЖК УРСР регулює користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а ст.152 ЖК УРСР регулює користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду та не передбачає можливість прийняття рішення про зобов'язання когось демонтувати будь-які споруди чи елементи споруд, тим більше, що власником гуртожитку являється ВАТ «Львівського меблевого комбінату», який не заявляє таких вимог. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.100, 152 Житлового кодексу УРСР, та

Outcome: dismissed