Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 28.09.2013р. в м. Івано-Франківську мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено належний йому автомобіль марки ВАЗ-211540, д.н.з. [NUMBER]. Постановою Івано-Франківського міського суду від 28.10.2013р. винним у ДТП визнано [PERSON], який керуючи транспортним засобом марки Пежо д.н.з [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності, повертаючи ліворуч в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка не дав дорогу транспортному засобу, яким керував позивач, що рухався в зустрічному напрямку та допустив зіткнення, спричинивши автомобілю механічні пошкодження. Згідно висновку № 342 від 06.10.2013р. експертного авто товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку (шкоди), завданого автомобілю позивача становить 3684,07грн. Оскільки відповідальність винуватця ДТП згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8197523 від 22.10.2012р. застраховано у ПрАТ СК «Український страховий стандарт», він звернувся за відшкодуванням до страховика і йому було відшкодовано суму в розмірі 2570,06грн. Сума недоплати становить 1114,01грн. Внаслідок ДТП він зазнав також і моральної шкоди. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів 1114,01грн. матеріальної шкоди, 1500грн. моральної шкоди а також судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності, не заперечивши проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Тому суд, враховуючи думку позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідачів, розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п. 1 ч. 2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013р. у п. 4 вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що 28.09.2013р. в м. Івано-Франківську по вул. Івасюка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-211540, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем Пежо д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], якого постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.10.2013р. визнано винним у вчиненні даної ДТП (а.с.12). Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до висновку № 342 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 06.10.2013р., складеного судовим експертом - автотоварознавцем Романюком В.К. (а.с.8-9) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 211540 120 20» реєстраційний номер [NUMBER], станом на 06.10.2013р. складає 3684,07грн. При цьому, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За заявою [PERSON] до ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», яка видала Поліс № АВ/8197523 обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.3), [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 2570,06грн. (а.с.11). Різниця невідшкодованих матеріальних збитків складає 1114,01грн. В той же час будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок невідшкодованих внаслідок ДТП матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем суду не подано. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що невідшкодована сума заподіяних матеріальних збитків внаслідок ДТП підлягає стягненню з саме з винного заподіювача такої, а саме з відповідача [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1500грн., то суд вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, враховуючи вищенаведене, те, що позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами того факту, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, не подано доказів на підтвердження обставин заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, як і не доведено та не обґрунтовано розмір такої шкоди та не зрозуміло, з чого позивач при визначенні такого виходив, суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині немає. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved