Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області збитків завданих порушенням умов договору у розмірі 1601 грн. 76 коп. та 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.11.2013 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області та [PERSON] та Рівненським Вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України було укладено договір підрозділу Державної служби охорони з працівником (кандидатом на роботу в підрозділі ДСО на посаді, що комплектується особами, які не мають спеціальних звань), і навчальним закладом (далі-Договір). Відповідно до умов пунктів 1.2 - 1.4.1 договору, позивач зобов'язався оплатити у повному обсязі училищу вартість навчання відповідача, а також призначити відповідача на посаду, забезпечити речовим майном з урахуванням раніше виданого, заробітною платою відповідно до займаної посади згідно з чинними нормами. Згідно з пунктами 2.1 - 2.4 договору, відповідач зобов'язався пройти у повному обсязі навчання в училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати у позивача на призначеній посаді не менше 3 років (пункт 2.4 Договору). У відповідності з умовами договору, з 17.11.2013 року по 07.12.2013 відповідач пройшов навчання в училищі та отримав свідоцтво про проходження першого (початкового етапу підготовки працівника цивільної охорони від 07.12.2013 року. Позивачем на навчання відповідача в училищі було витрачено 2057, 58 грн. без ПДВ. Наказом позивача від 07.08.2014 року № 626 о/с відповідача було звільнено за ст.. 38 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі заяви від 22.07.2014 року. Таким чином, час роботи відповідача у позивача склав 07 місяців 29 днів, а недопрацьований в порушення п. 2.4 договору відповідачем час склав 02 роки 04 місяці 01 день. Пунктом 2.5 договору був передбачений обов'язок відповідача компенсувати позивачу всі витрати, які здійснив позивач у зв'язку з проведенням навчання відповідача та його утримання в навчальному закладі у випадку дострокового звільнення з роботи (раніше трьох років). Таким чином, пропорційно до відпрацьованого відповідачем часу в підрозділах позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 1601 грн. 76 коп. збитків, завданих порушенням умов договору. Письмове звернення позивача від 30.09.2014 року №48/9-3019/Жл про відшкодування збитків по договору залишилося відповідачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача, що діє на підставі довіреності Петімко О.В., надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності, позов задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він позов визнає, розгляд справи просить провести у його відсутність. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до наданих суду доказів, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.11.2013 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області та [PERSON] та Рівненським Вищим професіональним училищем ДДСО при МВС України було укладено договір підрозділу Державної служби охорони з працівником (кандидатом на роботу в підрозділі ДСО на посаді, що комплектується особами, які не мають спеціальних звань), і навчальним закладом (далі-Договір). Відповідно до умов пунктів 1.2 - 1.4.1 договору, позивач зобов'язався оплатити у повному обсязі училищу вартість навчання відповідача, а також призначити відповідача на посаду , забезпечити речовим майном з урахуванням раніше виданого, заробітною платою відповідно до займаної посади згідно з чинними нормами. Згідно з пунктами 2.1 - 2.4 договору, відповідач зобов'язався пройти у повному обсязі навчання в училищі, по закінченню навчання прибути на роботу до позивача та відпрацювати у позивача на призначеній посаді не менше 3 років (пункт 2.4 Договору). У відповідності з умовами договору, з 17.11.2013 року по 07.12.2013 відповідач пройшов навчання в училищі та отримав свідоцтво про проходження першого (початкового етапу підготовки працівника цивільної охорони від 07.12.2013 року. Позивачем на навчання відповідача в училищі було витрачено 2057, 58 грн. без ПДВ. Наказом позивача від 07.08.2014 року № 626 о/с відповідача було звільнено за ст.. 38 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі заяви від 22.07.2014 року. Таким чином, час роботи відповідача у позивача склав 07 місяців 29 днів, а недопрацьований в порушення п. 2.4 договору відповідачем час склав 02 роки 04 місяці 01 день. Пунктом 2.5 договору був передбачений обов'язок відповідача компенсувати позивачу всі витрати, які здійснив позивач у зв'язку з проведенням навчання відповідача та його утримання в навчальному закладі у випадку дострокового звільнення з роботи (раніше трьох років). Письмове звернення позивача від 30.09.2014 року №48/9-3019/Жл про відшкодування збитків по договору залишилося відповідачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Відповідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно п. 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, у відповідача настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу понесені збитки. Відповідно до п. 1ст. 22 Цивільного Кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно копії довідки-розрахунку заборгованості Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області вбачається, що за період навчання сплачено коштів Рівненському училищу - 2057, 58 грн.; розрахунок заборгованості за 1 день становить: 2057, 58 грн. : 1095 днів. = 1, 88 грн.; невідпрацьовано по договору з 08.12.2013 року - 852 дні. Загальна сума заборгованості [PERSON] становить 852 дн.*1, 88 грн. = 1601, 76 грн. (а.с. 19). Таким чином, пропорційно до відпрацьованого відповідачем часу в підрозділах позивача, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу 1601 грн. 76 коп. збитків, завданих порушенням умов договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved