Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, де є треті особи, з позовом про визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Позовні заяви обґрунтовані тим, що дочка позивача [PERSON] та її співмешканець [PERSON] фактично незаконно привласнили собі правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] (далі по тексту - спірна квартира), що належала [PERSON] разом із його дружиною [PERSON], яка померла [INFO] та їх спільним дочкам [PERSON] та [PERSON]. Спірна квартира належала вищевказаним особам на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 05.11.1997 укладеному Київською універсальною біржею. Крім того, 07.03.2012 державним нотаріусом 22-гої Київської Державної нотаріальної контори Шульгою С.В. за №2/405, видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/12 частину цієї квартири після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] (копія вказаних документів додаються). У подальшому незаконно, без повідомлення про це [PERSON] та [PERSON] громадяни [PERSON] та [PERSON] без отримання на це згоди співвласників та мешканців цих осіб, протиправно використали документи для незаконного відчуження спірної частки цієї квартири шляхом дарування відповідачу [PERSON] на підставі удаваного договору дарування від 31.10.2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наявні у справі докази, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що станом на день укладення договору дарування частини квартири відповідачу [PERSON] заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва було виділено у користування ізольовану кімнату площею 17,90 кв. м., тому вона мала право розпоряджатися своєю власністю. Третя особа [PERSON] також підтримала позовну заяву [PERSON] та просила задовольнити позовні вимоги позивача. Третя особа приватний нотаріус КМНО [PERSON] у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, із будь-якими заявами до суду не зверталася, тому суд з урахуванням думки учасників процесу ухвалив розглядати справу у її відсутність виходячи з наявних документальних доказів у справі. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], заперечення відповідача [PERSON] і [PERSON] та їх представника, третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, квартира [ADDRESS] належала у рівних частках на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON], його дружині [PERSON], відповідачі [PERSON] та третій особі [PERSON] У вказаній квартирі [ADDRESS] на день смерті [PERSON] проживали однією сім'єю [PERSON] та їх спільні з померлою дочки [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з 1/3 частини квартири [ADDRESS], з огляду на що [PERSON] та їх з померлою спільні дочки [PERSON] та [PERSON] за законом успадкували по 1/12 частини цієї квартири на кожного з учасників спору. На підставі договору дарування від 31.10.2013 року, укладеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що посвідчено за реєстровим №4853, [PERSON] (дарувальник) подарувала [PERSON] (обдаровуваному) 1/3 частини [ADDRESS] Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. З огляду на те, що під час укладання оскаржуваного договору дарування частки спірної квартири не було виділено у власність [PERSON], що є порушенням вище вказаних вимог чинного законодавства і прав позивача, як співвласника майна, а тому позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування [PERSON] частки квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва їй було виділено в користування ізольовану жилу кімнату площею 17,90 кв.м., не може бути прийняте судом, оскільки встановлення порядку користування жилим приміщенням не є виділенням частки в натурі. Крім того, на даний час, як пояснили сторони в судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи, вищевказане заочне рішення суду скасоване та провадження по справі залишене без розгляду за заявою позивача [PERSON] Тобто на даний час квартира знаходиться у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною другою вказаної норми передбачено, що договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Зі змісту договору дарування судом встановлено та не заперечувалось відповідачами в судовому засіданні, що 31.10.2013 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] а [PERSON] пообіцяв передати їй у власність будинок у Київській області та відповідач [PERSON] запевнила суд, що у іншому б випадку вона не дарувала б частку квартири, оскільки їй потрібне було житло. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, слід зазначити про те, що як вбачається з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], загальна площа квартири становить 66,7 кв. м., однак в договорі дарування вказана загальна площа квартири - 80,9 кв.м., при цьому не були змінені правовстановлюючі документи. Враховуючи зазначені обставини справи, суд вважає, що укладення договору дарування частини квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності порушує права позивача та інших співвласників квартири, а тому підлягає визнанняю недійсним, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved