Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 20417,89 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.08.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №39/8651DCLRKPT на суму 17182,33 грн. 21.07.2015 між ПАТ «Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20150721-Г у відповідності до умов якого, ПАТ «ПтБ» відступив Позивачу право вимоги від відповідача коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ПАТ «ПтБ», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 20150721 -Г від 21.07.2015 -реєстру заборгованостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 20417,89 грн., з яких: 17103,62 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 723 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 2591,27 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості, яку просить стягнути та сплачений судовий збір в сумі 1378 грн. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 87 ). До судового засідання відповідачем надано заперечення проти з позову з посиланням, що 26 серпня 2014 року між ПАТ «Платінум Банк» та Відповідачем був укладений кредитний договір на суму 17182,33 грн. під 0,0001% річних. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору датою повернення кредиту є 06 грудня 2017 року. Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов»язані встановлено строк, воно підлягає виконанню в цей строк. Строк виконання зобов»язань за кредитним договором від 26.08.2014 року не настав, тому у відповідача не виникло зобов»язань повернути кредит. Разом з цим, кредитний договір, а саме п. 1.2., визначає, що кредит надається на 39 платіжних періодів. Банк формує графік платежів (додаток 1). Однак, жодною нормою договору на позичальника не покладено обов»язку здійснювати повернення кредиту в дати зазначені в додатку №1. Додаток №1 до кредитного договору, є нікчемним, оскільки суми визначені даним додатком та які підлягають до сплати, не відповідають умовам договору. Так, відповідачу був наданий кредит сумі 17182,33 грн. під 0,0001% річних на 39 платіжних періодів. Стверджується, що відповідач мав би сплачувати щомісячно лише 446,74 грн.: 17182,33/39= 440, 57 грн. - тіло кредиту; 241,00 /39=6,17 - за обслуговування кредиту. 17182,33*0,0001% = 0,017/12= 0,0014 грн. - відсотки за користування кредитом. Натомість позивач з незрозумілих підстав обраховує щомісячну плату в розмірі 719,00 грн. Тому враховуючи те, що сума платежів зазначена в додатку 1 до кредитного договору є невірною, а дата повернення кредиту за п. 1.2 договору ще не настала, у відповідача ще не виникло обов»язку повернути кредит. Більше того, умови кредитного договору не надають кредитору права достроково стягувати всю суму кредиту. Що стосується стягнення неустойки відповідач зазначає, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Враховуючи те, що зобов'язання з повернення кредиту у відповідача не настало, підстави для нарахування пені та штрафу відсутні, оскільки відповідач не порушив жодних взятих на себе Договором зобов'язань. Ст. 517 ЦК України визначає, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» не надало доказів передачі документів, які засвідчують права, що передаються (кредитний договір тощо). Ст. 1082 ЦК України визначає, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач не одержував від позивача визначено вказаною статтею повідомлення. В матеріалах справи теж відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги позивачу. Тож, позивач не довів свого права вимоги до відповідача, тому безпідставно подав даний позов до відповідача, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Крім того, зазначається, що в позові від 20.10.2017 року позивач просить стягнути з відповідача 2591,27 грн. неустойки. Ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач набув право вимоги, в тому числі на 2591,27 грн. в якості неустойки, відповідно до Договору факторингу №20150721 -Г від 21.07.2015 року. Разом з цим, розрахунку нарахування неустойки позивач до суду не надав. Отже, вимога щодо стягнення неустойки виникла, щонайменше, з дати укладення договору факторингу, а саме 21.07.2015 року. Позовну заяву позивач підписав 20.10.2016 року, тобто більш ніж через рік від дати виникнення права вимоги щодо стягнення неустойки у позивача. Отже, до вимоги про стягнення неустойки сплили строки позовної давності. Ч.4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а тому просить застосувати наслідки спливу позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки та відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення неустойки з підстави спливу строку позовної давності. В судове засідання представник відповідача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримку наданих заперечень проти позову ( а.с. 110). Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення кредитного договору №39/8651DCLRKPT від 26.04.2014 року ( а.с.5-6). Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-3, 9-11) заборгованість станом на 21.07.2015 - становить -20417,89 грн., з яких: 17103,62 грн.-- заборгованість за основною сумою боргу; 723 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 2591,27 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки 26 серпня 2014 року між ПАТ «Платінум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір на суму 17182,33 грн. під 0,0001% річних. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору датою повернення кредиту є 06 грудня 2017 року. Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов»язанні встановлено строк, воно підлягає виконанню в цей строк. Враховуюче викладене, строк виконання зобов»язань за кредитним договором від 26.08.2014 року не настав, тому у відповідача не виникло зобов»язань повернути кредит. Разом з цим, кредитний договір, а саме п. 1.2., визначає, що кредит надається на 39 платіжних періодів. Банк формує графік платежів (додаток 1). Однак, жодною нормою договору на позичальника не покладено обов»язку здійснювати повернення кредиту в дати зазначені в додатку №1. У Додатку №1 до кредитного договору суми визначені даним додатком та які підлягають до сплати, не відповідають умовам договору. Відповідачу був наданий кредит сумі 17182,33 грн. під 0,0001% річних на 39 платіжних періодів. Отже, відповідач мав би сплачувати щомісячно лише 446,74 грн.: 17182,33/39= 440, 57 грн. - тіло кредиту; 241,00 /39=6,17 - за обслуговування кредиту. 17182,33*0,0001% = 0,017/12= 0,0014 грн. - відсотки за користування кредитом. Натомість позивач обраховує щомісячну плату в розмірі 719,00 грн. Що стосується стягнення неустойки відповідач зазначає, що згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Враховуючи те, що зобов'язання з повернення кредиту у відповідача не настало, підстави для нарахування пені та штрафу відсутні, оскільки відповідач не порушив жодних взятих на себе Договором зобов'язань. Ст. 517 ЦК України визначає, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» надало докази передачі документів, які засвідчують права, що передаються (кредитний договір та ін.). Відповідно до ст. 1082 ЦК України визначає, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач не одержувала від позивача визначеного вказаною статтею повідомлення. В матеріалах справи теж відсутні докази отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги Позивачу. Надані суду повідомлення від 27.07.17 року відповідачу від Банку та позивача ( а.с.12,13) містять інформацію про відступлення права вимоги по кредитному договору з вказаною заборгованістю в розмірі 20417,89грн., але жодних доказів направлення даного повідомлення боржнику не надано. В позові від 20.10.2017 року позивач просить стягнути з відповідача 2591,27 грн. неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, оскільки суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову у зв»язку з його безпідставністю та недоведеністю, суд не дає оцінки заяві про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, про що заявлено відповідачем. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються і залишаються по фактично понесеним сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed