Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів та просить суд визнати недійсним кредитний договір №490926723 від 10.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що даний кредитний договір є недійсним оскільки, зміст правочину є незаконним та при його укладенні не було надано повної інформації щодо вартості кредиту, згідно чинного законодавства. Позивач обґрунтовує недійсності правочину тим, що кредитний договір містить вимоги щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту; умови кредитного договору містять третейське застереження. Позивач в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заперечення щодо позову. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.11.2014 року [PERSON] уклала із ПАТ «Альфа-банк» кредитний договір №490926723, згідно якого Банк надав кредит у розмірі 4780,07 грн., зі сплатою 39,9 фіксованих відсотків на рік, строк повернення кредиту до 11.11.2016 року. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу ч.2\~ст.1055 ЦК України\~кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 3\~ст. 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Суд приходить до висновку, про необґрунтованість посилань позивача на відсутність істотних умов в Кредитному договорі. Пункт 2.8 Кредитного договору визначено надання Позичальнику грошових коштів містить умову сплати комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч.4\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Разом з тим,\~статтею 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин суд вважає що умова Договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту та щодо подвійної відповідальності за невиконання зобовязання не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до п.14 ч.1\~ст.6 Закону України «Про третейські суди»\~(частину першу\~статті 6 цього Закону\~доповнено пунктом 14 згідно із\~Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Суд вважає, що визначення третейського застереження в кредитному договорі вчинено поза правовідносинами що регулювалися\~Законом України «Про третейські суди»\~на час укладення кредитного договору. Разом з тим вказане застереження не є підставою для визнання недійсним кредитного договору. а в силу ст.ст.\~27,\~215 ЦК України\~є нікчемним. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, суд не виходячи за межі заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed