Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про розподіл спільного сумісного майна та визначення часток, покликаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та її доньці [PERSON]. Дана квартира була отримана у спільну сумісну власність на двох осіб без визначення часток кожного співвласника. На сьогодніший день реєстрація на праві спільної часткової власності вищезазначеної квартири в БТІ не проводилася. Однак з невизначеністю часток, які належать кожному із співвласників у спільному майні, в неї виникає ряд труднощів по розпорядженню її власністю. Визначити частки добровільно неможливо, оскільки відповідач вже тривалий час відсутня та не спілкується з нею, підписання договору про визначення часток та інших домовленостей з відповідачем домогтися не вдається, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеному у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач та третя особа повторно у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив представник позивачки. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру №219249 від 30.11.2001 року [PERSON] - позивачу, [PERSON] - відповідачу належить на спільній сумісній власності квартира [ADDRESS](а.с.5). Згідно довідки №4688 від 15.10.2014 року ОКП «БТІ та ЕО» реєстрація на праві спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] в БТІ не проводилася(а.с.7). Визначити добровільно свою частку у майні позивачка не може, так як відповідач вже тривалий час відсутня та не спілкується з позивачем, а тому співвласники не можуть укласти договір про виділення часток у спільній сумісній власності у добровільному порядку, щоб позивачка мала можливість розпорядитись своєю власністю, а тому суд вважає, що права та інтереси позивачки порушенні, такі підлягають захисту в суді. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, та те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть, а тому суд приходить до висновку, що позов підставний, його слід задовольнити.

Outcome: approved