Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить визнати договір позики №3419209707-835981 від 02.07.2020 недійсним у зв`язку з його нікчемністю, мотивуючи тим, що 02.07.2020 між нею та відповідачем було укладено договір позики №3419209707-835981 про надання фінансового кредиту. Однак, вона вважає даний договір таким, що укладений з рядом порушень чинного законодавства України, а тому є нікчемним з наступних підстав. Так, договір повинен відповідати вимогам Закону України «Про електронну комерцію», загальним положенням про договір та положенням про кредитний договір, які визначені в ЦК України. Звертає увагу на Розділ 8 договору «Реквізити та підписи сторін»: на місці підпису в графі «Позикодавець» є напис «Електронний підпис/ [PERSON] », що ж стосується графи «Позичальник», тут є напис «Електронний підпис / [PERSON] /». У відповідності до п.1.2 договору для його підписання використовується електронний цифровий підпис одноразовим ідентифікатором. Що ж стосується представника відповідача, то спосіб у який він підписує цей договір, договором не врегульовано, а тому електронний підпис, використаний для підписання цього договору не відповідає положенням ст.6 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно ним та представником відповідача цей договір не підписано. Прийняття (акцепту) шляхом заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписане відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» не вважається вчиненням договору у письмовій формі. У цьому контексті у випадку ж простого приєднання до договору заповненням формуляру, «кліком»/згодою чи простого обміну електронними поштовими повідомленнями - договір буде вважатися вчиненим в усній формі. Крім того, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає не тільки письмову форму такого договору, а й те, що кожна сторона договору отримує по одному примірнику підписаного договору з усіма підписаними додатками до нього. Це стосується і Правил надання коштів у вигляді позики. Однак, їй так і не вдалося знайти ці правила на сторінці товариства, а в договорі ці правила мало того, що не підписані нею, вони взагалі відсутні. Електронний договір не містить відомостей в тому числі про порядок створення і накладення електронних підписів сторонами договору та відомості про порядок та умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів. У ньому немає відомостей про її згоду на укладення договору в електронній формі та використання саме одноразового ідентифікатора для підписання договору. Графік платежів теж не є підписаний сторонами, не узгоджений сторонами, а тому є недійсним і наданим їй як стороні спірного договору. Відповідач не впевнився, що вона зрозуміла всі особливості цього договору, а формальне проставлення «галочок» не дає впевненості відповідачу у цих фактах. Вказані обставини вносять в цей договір дисбаланс прав та обов`язків сторін договору. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що твердження позивача, що нею начебто не було підписано договір позики, а отже правочин має бути судом визнаний нікчемним через недодержання письмової форми правочину, суперечить положенням чинного законодавства України. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим законом. Таким ідентифікатором є CMC-повідомлення з кодом «iuXfok», який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Правочин, вчинений в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що вчинений у письмовій формі. Оскільки, ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» були перераховані грошові кошти на банківську картку позивача на виконання умов Договору позики, немає жодних підстав вважати цей Договір не укладеним. Вказав, що договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті відповідача. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставлянням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає вимогам Закону України «Про захист персональних даних». Порядок надання послуг ТОВ «ФК «Є ГРОШІ КОМ» закріплено у Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які також містяться на сайтіwww.e-groshi.com. Використання смс-коду в якості підпису є підписом одноразовим ідентифікатором в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Примірник договору позики зберігається в онлайн-кабінеті позичальника, а також надсилається йому на електронну пошту. Після підписання договору позики, за допомогою платіжної системи було здійснено перерахування грошових коштів з транзитного рахунку Товариства на номер банківської картки, зазначений клієнтом у заявці на отримання кредиту. Отже, як вбачається з порядку надання коштів у позику, позика надається ТОВ «ФК Е ГРОШІ» виключно після ознайомлення Позичальника з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та текстом самого Договору позики. Звернув увагу, що позивач не розмежовує поняття «оспорюваний правочин», «нікчемний правочин» та «неукладений правочин». У своїй позовній заяві позивач стверджує, що нею договір позики не укладався, проте не заперечує факт отримання та використання нею для підписання оспорюваного договору смс-коду, а також не заперечує факту отримання свого примірнику договору та грошових коштів на виконання договору. Отже, існують протиріччя у доводах позивача, викладених в позовній заяві, а обставини, на які посилається позивач суперечать одна одній. Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вона просить позовні вимоги задовольнити, зазначивши, вказавши, що відповідач у відзиві стверджує ніби то вона отримала смс-повідомлення та застосував код « [NUMBER] », в якості одноразового ідентифікатора. Однак, відповідач так і не довів того факту, що вона дійсно отримала дане смс-повідомлення, і що саме вона застосувала цей одноразовий ідентифікатор. Крім того, відповідач у відзиві не вказав на який саме номер відправлялося смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, а головне відсутні достатні, допустимі та належні докази того, кому саме цей номер належить. Тому позиція відповідача, що вона ніби то отримала зазначений відповідачем одноразовий ідентифікатор не є доведеною. Жодного смс-коду вона не отримувала, і жодного договору не підписувала, і тим більше грошей від відповідача не отримувала. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За змістом ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В абзаці другому частини другої ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.12,13 ч.1 ст.1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.1 ст. 215 ЦК України законодавець закріпив, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). В п.8 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 02.07.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є гроші ком»», в особі директора Корецької Ірини Сергіївни, та [PERSON] було укладено договір позики №3419209707-835981 (індивідуальна частина оферти, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.1.1. умов вказаного договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 5100 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього договору. Позика надається за нарахуванням комісії вказаної в п.1.4 договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER] . В п.1.2. договору зазначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з п.1.3. договору строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута до 31.07.2020. Відповідно підпункту 5 п.7.5. договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, який надається позикодавцем. В п. 8 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: електронним підписом ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком»» є / [PERSON] /, а електронним підписом [PERSON] - / [PERSON] /. Позивачем долучено до матеріалів справи свій примірник договору з відображенням реквізитів та електронних підписів обох сторін, що було б неможливим без накладання електронного підпису, яким і завершується створення електронного документа. Вказаними електронними підписами підписано і додаток №1 до договору №3419209707-835981 від 02.07.2020 9 (графік розрахунків терміну повернення позики та суми процентів за користування позикою) (а. с. 10). При цьому, суд відмічає, що проходження позивачем реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства підтверджує її ознайомлення з Правилами про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші ком»», затвердженими наказом директора ТОВ «Є гроші ком» №1/ПД від 13.08.2019, та іншою необхідною їй інформацією. Відповідно посилання позивача на не можливість знайти Правила на сторінці відповідача та ознайомитись з ними суд не може покласти в основу рішення по справі. Таким чином, укладення даного кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, і укладений нею з відповідачем правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір містить всі істотні умови, по яких сторони в належній формі досягли згоди. Під час реалізації позивачем прав позичальника, як споживача фінансової послуги на отримання кредиту не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивач мала можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування не обмежено. За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що без входу позивача на веб-сайт товариства і здійснення нею всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між нею та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним та відповідно і для задоволення позову. Позивача від сплати судового збору звільнено на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: dismissed