Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на транспортний засіб за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 2013 році придбав (по техпаспорту) у незнайомої особи автомобіль ВАЗ, кузов № [NUMBER] , 1991 року випуску, двигун 1278, реєстраційний номерний знак, [NUMBER] та сплатив за нього кошти у розмірі 45000 грн. У 2019 році позивач вирішив переоформити автомобіль, однак йому стало відомо, що власник автомобіля [PERSON] помер [INFO] . Позивач вважає себе добросовісним набувачем, який відкрито та безперервно володіє транспортним засобом протягом п`яти років. Ухвалою суду від 03 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.15). 16 липня 2019 року судом отримано лист відповідача, в якому зазначено, що відповідач не заперечує проти позову (а.с.20). 29 липня 2019 року судом отримано пояснення третьої особи, яка просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не є добросовісним володільцем майна (а.с.36-38, 43-44). Ухвалою суду від 29 липня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.28-29). Позивач в судовому засідання підтримав позовні вимоги. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, просили розглядати справи без участі їх представників. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрованим володільцем транспортного засобу ВАЗ 2109, кузов [NUMBER] , 1991 року випуску, двигун 1278, реєстраційний № [NUMBER] , 1988 року, шасі заводський [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 20.02.2009 року зароблено відповідний запис за №18 (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що позивач користується вказаним автомобілем з 2013 року по теперішній час. Зі слів позивача їм відомо, що він сплатив за нього грошові кошти. З довідки страхової компанії вбачається, що позивач укладав договори страхування цивільно-правової відповідальності у зв`язку із користуванням даним автомобілем з 2016 року (а.с.7). З постанов про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що позивач порушував правила дорожнього руху, користуючись вказаним автомобілем (а.с.10, 11). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач мав певну правову підставу для володіння та користування автомобілем. Суд не надає правової оцінки цим підставам, оскільки, на думку суду, позивачем невірно визначено належного відповідача по справі, незважаючи на роз`яснення суду в підготовчому судовому засіданні цього питання, що унеможливлює з`ясування змісту цих правовідносин (а.с.26). Належним відповідачем або відповідачами, на думку суду, повинні бути спадкоємці померлого [PERSON] . Визначення неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. В той же час, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Зазначений висновок підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, провадження № 12-291гс18 (п.55). Таким чином, оскільки як зазначено вище, позивач є титульним володільцем, його вимоги про застосування набувальної давності є безпідставними. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed