Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати договір позики від 17.07.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 250 000грн. недійсним. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.03.2002 року по 12.11.2013 року, який розірвано рішенням суду 30.10.2013 року. Після розірвання шлюбу позивач звернувся до суду з позовом про розподіл майна подружжя, яке було набуте за час шлюбу. В межах цивільної справи про розподіл майна подружжя заявив, що 17.07.2013 року було укладено договір позики між відповідачем та [PERSON], відповідно до умов якого позикодавець в порядку та на умовах визначених договором, зобов'язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову позику, а станій зобов'язується прийняти позику, використати і повернути названу позику позикодавцеві у визначений договором строк, а саме позичальник має право використати позику до 17.07.2014 року. Відповідно до п. 1.3 договору сума позики становить за цим договором 250 000,00грн. Отже, позивач вважає, договір позики відповідачем було укладено під час перебування з нею у шлюбі, з порушенням ст. 65 СК України, оскільки договір укладено під час шлюбу, а позивачу нічого не було відомо, окрім того вона не давала ані усної, ані письмової згоди на укладання такого договору позики. Крім того, розмір договору позики є значною, а відсутність письмової згоди позивачки на укладання такого договору є підстава для визнання недійсним у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав, що зазначенні в позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання заперечували та просили відмовити в позові, надавши письмові заперечення. У судовому засіданні третя особа просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представник, відповідача та його представника, третю особу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по сутті, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 17.07.2013 року між третьою особою в якості позикодавця та відповідачем в якості питальника укладено договір позики, у відповідності до умов договору позикодавець в порядку та умовах , визначених цим договором, зобов'язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову позику, а останній зобов'язується прийняти позику, використати і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим договором строк. Відповідно до п. 1.3. договору позики, сума позики становить за цим договором 250 000,00грн. Пунктом 1.2. договору позики сторони погодили, що позичальник має право використати позику до 17.07.2014 року. Згідно п. 2.2. договору позики, дата остаточного повернення позики 17.07.2014 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні сторони договору позики не заперечували факт укладення договору позики від 17.07.2013 року. Відповідно до копії розписки від 27.08.2013 року [PERSON] отримала кошти від [PERSON] у розмірі 250 000,00грн., які нею були надані [PERSON] у позику 17.07.2013 року, даний факт сторони договору позики від 17.07.2013 року не заперечували. Згідно п. 5.1 договору позики, цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного його виконання. Як зазначає позивач, вона своєї згоди на укладення зазначеного договору не давала, що є підставою для визнання зазначеного договору недійсним. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, що встановлено ч. 1 ст. 203 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України. Разом з тим, до спірних правовідносин не можна застосовувати положення ст.65 СК України, оскільки дана норма регулює правовідносини саме з розпорядження майном, а в даному випадку чоловік позивача набув у власність грошові кошти, які йому були передані за договором позики від 17.07.2013 року. При укладенні зазначеного договору позики, згода дружини позичальника не вимагається і тому відсутні підстави для визнання договору позики недійсним. За наведених обставин суд не вбачає підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним, відтак вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed