Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 12294,26 гривень, а також сплачені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між відповідачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач по справі, було укладено договір від 13.10.2005 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши договір відповідач надав пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Позивач виконав свої зобов'язання за вищевказаним договором, а саме надав відповідачу кредит у обумовленому договором розмірі. Відповідач порушив зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за його користуванням, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2014 року складає 12294,26 гривень. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся із позовом до суду. Представник позивача Заборська Н.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила про обставини, викладені вище. Крім того, представник позивача зазначила, що у 2008 році відповідачу було пролонговано договір про надання кредиту, на підтвердження чого видано нову платіжну картку, строк дії якої закінчується у жовтня 2011 року. При таких обставинах, представник позивача вважає, що звернення позивача до суду із позовом було здійснено у межах позовної давності, оскільки цей строк необхідно обраховувати з часу закінчення строку дії платіжної картки. Відповідач у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на сплив строку позовної давності. Також, відповідачем було подано до суду письмові заперечення проти позову, якими він просить застосувати строки позовної давності, а також зазначає наступне. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом та сплата процентів за користування кредитом був здійснений 03 лютого 2011 року, після цієї дати жодний платіж по картковому рахунку не проводився. Тобто, у березні 2011 року, коли від відповідача не надійшов черговий платіж, банк отримав право звернутися до суду із позовом про захист своїх прав. Проте, у трирічний строк після порушення своїх прав позивач не скористався правом на звернення до суду, тому відповідача вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку із закінченням строку позовної давності. Представник відповідача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила застосувати строк позовної давності та у зв'язку з його закінченням відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому представник відповідача пояснила, що перебіг строку позовної давності, на її думку, починається з дня прострочення внесення чергового платежу. Тобто, строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом закінчився 04.03.2014 року, а строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення штрафів за прострочення виконання грошового зобов'язання закінчений 04.03.2012 року. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 13.10.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач по справі, та відповідачем [PERSON] укладено договір, за умовами якого Банк надає кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до договору відповідач отримав платіжну картку із сумою кредитного ліміту 7400 гривень із базовою процентною ставкою 3 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У ході судового розгляду справи встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання за договором, тобто відкрив відповідачу картковий рахунок із обумовленою договором сумою кредитного ліміту. Відповідно до п. 3.8 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач передає, а Банк приймає грошові засоби у розмірі та на строк, вказані в Заяві та в Памятці клієнта з депозитного вкладу. Відповідно до заяви відповідача, за умовами договору останній зобов'язався погашати заборгованість щомісячним платежем у розмірі 7% від суми заборгованості. У ході розгляду справи встановлено, що відповідачем були порушені зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 50% від суми позову. Позивачем було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 31.03.2014 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 12294,26 гривень, з яких: - 3998,53 гривень - заборгованість за кредитом; - 7234,10 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500,00 гривень та 561,63 гривень - штраф за порушення зобов'язання. Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором від 13.10.2005 року, останній платіж на погашення заборгованості за кредитом та сплата процентів за користування кредитом було здійснено відповідачем 03 лютого 2011 року не в повному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання у місячний строк, що обумовлено договором, Банк отримав право направити на мою адресу повідомлення для вирішення питання про погашення заборгованості у досудовому порядку або звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та стягнення заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду із позовом 14.04.2014 року, суду не надані відомості про те, що банком вирішувалося питання про погашення заборгованості за кредитним договором у досудовому порядку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідається або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналізуючи вищевказану норму, суд дійшов висновку про те, що початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Таким чином, перебіг позовної давності за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором починається з дня прострочення внесення чергового платежу. Тобто, строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом закінчився 04.03.2014 року, а строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення штрафів за прострочення виконання грошового зобов'язання закінчений 04.03.2012 року. Відповідно до п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (фінансової установи). Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем не надано суду доказів поважності причин пропущення позивачем строку позовної давності, а також не заявлено клопотання про поновлення чи продовження такого строку. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з закінченням строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed