Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з ТОВ «ВМБ» на свою користь грошові кошти в сумі 6840,00 грн., 3% річних в сумі 92,00 грн., пеню в сумі 962,10 грн., інфляційні втрати в сумі 275,22 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, 30.05.2016 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу товару №30051603, предметом якого є придбання вантажних шин Hankook H11 235/75 R17.5 у кількості 2 шт., загальною вартістю 6840,00 грн. При цьому, однією із умов порядку оплати товару є 100% предоплата товару та поточний банківський рахунок підприємства. З метою виконання належним чином умов договору купівлі-продажу товару №30051603 від 30.05.2016 року, позивачем проведено повну оплату товару в сумі 6840,00 грн. Відповідно до п.п. 2.2 договору, передача (поставка) товару здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів, після надходження коштів на поточний рахунок продавця, і оформлюється актом приймання-передачі товару. Зазначив, що після спливу строку, передбаченого п.п. 2.2 договору купівлі-продажу шини йому передані не були. 19.08.2016 року позивачем направлено відповідачу лист вимогу про повернення коштів за товар, проте вона була проігнорована Товариством та грошові кошти повернуті не були. У зв'язку із порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором, позивач вважає, що кошти сплачені за товар мають бути йому повернуті. Крім того, у зв'язку із порушенням умов договору, позивач просив у відповідності до ст.625 ЦК України, стягнути з відповідача 3% річних в сумі 92,00 грн., інфляційні втрати в сумі 275,22 грн. Також, згідно ст. 549 ЦК України, за порушення зобов'язань за договором просив стягнути пеню в сумі 962,10 грн. Позивач зазначив, що внаслідок порушення його прав, йому було завдано і моральних страждань, які він оцінює в сумі 1000,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач ТОВ «ВМБ» в судове засідання свого представника не направив, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.05.2016 року між ТОВ «ВМБ» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу товару №30051603, відповідно до умов якого товариство зобов'язалось передати позивачу у встановлені цим договором строки вантажні шини Hankook H11 235/75 R17.5 у кількості 2 шт., а позивач зобов'язався прийняти та оплатити товар на умов даного договору. Вартість товару становить 6840,00 грн., що підтверджується додатком №1 до договору купівлі-продажу товару №30051603 від 30.05.2016 року. Згідно п.п. 2.1 договору Товариство зобов'язалось передати позивачу товар на умовах даного договору, відповідно до специфікації, кількості, ціни за одиницю товару зазначеної у додатку №1. Згідно п.п. 4.2 договору оплата за Товар, відповідно до умов цього договору здійснюється на підставі 100% предоплати, шляхом перерахування коштів позивачем на поточний банківський рахунок відповідача, на підставі та у розмірі, визначеному відповідно до додатку №1 до даного договору. Встановлено, що 30.05.2016 року позивачем було проведено повну оплату товару в сумі 6840,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №71 від 30.05.2016 року. Відповідно до п.п. 2.2 договору купівлі-продажу товару №30051603 від 30.05.2016 року, передача (поставка) Товару здійснюється протягом 7 (семи) робочих днів, після надходження коштів на поточний рахунок продавця, і оформлюється актом приймання-передачі Товару, підписаного уповноваженими представниками сторін. З матеріалів справи вбачається, що після спливу строку, передбаченого п.п. 2.2 договору, тобто 07.06.2016 року шини позивачу передані не були. 19.08.2016 року на адресу реєстрації ТОВ «ВМБ» позивачем було направлено поштою, цінним з описом листом вимогу про повернення коштів за товар, що підтверджується поштовою квитанцією із штриховим ідентифікатором №3960010647147, описом вкладення у цінний лист. Однак, зазначена вимога позивача була залишено без уваги відповідачем, грошові коти повернуті не були, товар не поставлений. Позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМБ» на свою користь грошові кошти в сумі 6840,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У зв'язку з тим, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо поставлення товару позивачу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «ВМБ» грошових коштів в сумі 6840,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача пеню в сумі 962,10 грн., на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно розрахунку наданого позивачем пеня за невиконання зобов'язання відповідачем становить 962,10 грн. Вказаний розрахунок сторонами у справі не оспорювався, а тому він може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 962,10 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з ТОВ «ВМБ» на користь позивача 3% річних в сумі 92,00 грн., та збитки від інфляції в сумі 275,22 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних становлять 92,00 грн. та збитки від інфляції в сумі 275,22 грн. Вказаний розрахунок сторонами у справі не оспорювався, а тому він також може бути прийнятим судом до уваги при вирішенні даної справи. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 92,00 грн. та збитки від інфляції в сумі 275,22 грн. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial