Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 133\~273,50 грн. На обґрунтування позову послався на те, що 28.03.2013 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди на придбання транспортного засобу, який на той час перебував у власності відповідача. При передачі автомобіля відповідач в присутності свідків написав йому розписку про те, що отримав від нього 5000 доларів США і 4000,00 грн. за автомобіль [NUMBER]. Зазначив, о він тривалий час користувався вказаним вище автомобілем без переоформлення на себе права власності. Вказує, що 03.06.2016 року він був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, виявивши що він керує автомобілем без свідоцтва про реєстрацію вказаного вище автомобіля, працівниками поліції було вилучено та поміщено на штрафний майданчик автомобіль. На даний час автомобілем користується відповідач, провести перереєстрацію автомобіля на нього відповідач не хоче. 16.08.2017 року відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник позивача у судовому засіданні просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні підтримав подану ним заяву, просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Заслухавши думку осіб, які зявилися в судове засідання, суд, вирішуючи спір, виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач продав позивачеві автомобіль [NUMBER] та отримав від останнього 5\~000 доларів США та 4\~000,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка відповідача від 28.12.2013 року (а.с. 8). Так як на даний час відповідач користується указаним вище автомобілем, повертати кошти не має наміру, позивач звернувся до суду із цим позовом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 цієї ж статті ЦК України встановлено, що підставами\~\~виникнення\~\~цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім\~\~випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Водночас, статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом (ч.1ст.261 ЦК України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки розписка відповідачем була надана 28.12.2013 року, а з позовом до суду позивач звернувся із пропуском трирічного строку для звернення до суду із даним позовом, а саме: 01.08.2017 року, ураховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Таким чином, позов не задовольняється.

Outcome: dismissed