Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою 13.02.2014 року та просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що з 25 лютого 1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним, знаходяться на його утриманні та вихованні. Сім'я не склалася через різні сімейні та життєві цінності, мають різні погляди на життя та не розуміють один одного. Однією сім'єю сторони не проживають з червня 2013 року, на даний час спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і примирення не бажає, спору щодо поділу спільного майна та про місце проживання дитини не має. Тому позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 25 лютого 1995 року Вільнянською сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 1. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти позовних вимог не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]» (а.с. 23). Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, згідно матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який укладений 25.02.1995 року та зареєстрований Вільнянською сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 1, дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 03.04.1996 року (а.с.6). Позивач стверджує, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки вони втратили почуття любові та взаємоповаги, з червня 2013 року не підтримують шлюбні відносини та не проживають єдиною сім'єю, примирення та збереження сім'ї неможливе, про що не заперечувала відповідач, надавши заяву про визнання позову. Зазначені обставини ніким не оспорюються. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в ході розгляду справи знайшли підтвердження викладені в позові обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку із чим шлюб зареєстрований між сторонами, повинен бути розірваний. З урахуванням думки відповідача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved