Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду мотивуючи свої вимоги тим, що він народився [INFO] року в місті Ірпені Київської області. 12 серпня 2006 року між Позивачем та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського МУЮ був зареєстрований шлюб, про що зроблений актовий запис № 268. Від даного шлюбу мають троє неповнолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06.07.2016 р. по справі № 367/4317/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами розірвано. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Запісочною А.О. від 14 грудня 2015 року за реєстровим № 1793 Позивач набув у власність 2/3 частини земельної ділянки площею 0,072 кадастровий номер [NUMBER] та 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS], право власності на які було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно Витягу № 49833427 від 14 грудня 2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 804313732109 номер запису про право власності: 12528096 та 12528043 відповідно. Право власності на інші 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки Позивачем набуто на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Запісочною А. О. від 14 грудня 2015 року за реєстровим № 1781 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно Витягу № 49787573 від 14 грудня 2015 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 804298632109 номер запису про право власності: 12517759 та 12517991 відповідно. Позивач зазначає, що ще перебуваючи у шлюбі із Відповідачем, остання запевняла його у своїх намірах будувати подружнє життя на засадах взаєморозуміння, любові, довіри та поваги, зміцнювати подружні стосунки, разом виховувати дітей, задовольняти побутові потреби родини, підтримувати та збагачувати цінності сімейного життя. Однак, незважаючи на наявність складеного від імені Позивача заповіту на її користь, між сторонами постійно виникали суперечки з приводу відсутності у Відповідача будь-яких прав щодо житлового будинку, який дістався Позивачу у спадок. Спочатку Відповідач наполягала на реєстрації її місця проживання та спільних дітей у спірному будинку, а коли її вимоги були задоволені і 25.12.2015 року її місце проживання разом із дітьми було зареєстровано у вказаному будинку, то вона почала вимагати від Позивача здійснення дарування спірного будинку на її користь. Доводи Відповідача щодо доцільності дарування нерухомого майна здавалися цілком логічними та об'єктивним, вона вказувала, що їй, як дружині та матері, психологічно легше буде забезпечувати побутові потреби родини, у разі наявності в неї права вільного розпоряджання нерухомим майном, яке належало на той час Позивачу на праві власності. При цьому, наявність проведеної реконструкції спірного будинку і відсутність реєстрації в установленому порядку реконструкції будинку Відповідача не хвилювало, вона самостійно підшукала для цього нотаріуса і підготувала всі необхідні документи для вчинення даного правочину, для чого подала нотаріусу стару технічну документацію на будинок, яка не відповідала конструкції будинку. З метою збереження сім'ї, з мотивів любові та поваги до своєї дружини, не підозрюючи про її наміри отримати у власність належне Позивачу на праві власності нерухоме майно, а потім все ж таки - розірвати шлюб, а належне йому майно - продати, 20 травня 2016 року Позивач та [PERSON] уклали Договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до умов яких Позивач безоплатно передав у власність Відповідача земельну ділянку, площею 0,072 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 86,3 кв.м. Даний правочин був вчинений 20 травня 2016 року, а вже 25 травня 2016 року Відповідач звернулася до Ірпінського міського суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги відсутністю любові, взаєморозуміння та поваги, яка була задоволена рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06.07.2016 р. № 367/4317/16-ц. Крім цього, після розірвання шлюбу Відповідач 26.07.2016 року уклала шлюб з громадянином Іспанії Даніелем Камара, про що Шевченківським відділом РАЦС Києва зроблено актовий запис №918 від 26.07.2016 р., спірний будинок разом із земельною ділянкою виставила на продаж, забрала без згоди Позивача дітей до своїх батьків в с. Піски Житомирського району Житомирської області, де діти перебували в будинку дитячого типу, маючи від нього нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дітей за кордон, намагалася дітей забрати із собою за кордон, а спірний будинок продати. Таким чином, мотив колишньої дружини отримати в дарунок житловий будинок та земельну ділянку з метою їх продажу оманним шляхом є очевидним, та не пов'язаний з її доводами про щасливе сімейне життя та почуттями любові та поваги до Позивача. Відповідач скористалася щирими почуттями Позивача до неї, довірою та бажанням забезпечити належний фінансовий побутовий рівень життя родини. Укладені договори дарування вчинені під впливом обману, адже здійснюючи даний правочин, Позивач розраховував проживати у відчуженому Відповідачу будинку разом з коханою дружиною та трьома дітьми. В результаті підступних дій Відповідача Позивач втратив право власності на нерухоме майно та змушений проживати окремо, таким чином не маючи можливості вільно користуватися та розпоряджатися майном, яке вибуло з власності Позивача оманним шляхом. Укладаючи спірні договори дарування, Позивач не знав і не міг знати про дійсні оманливі обставини, які впливають на вчинення правочину, а тому б ніколи не здійснив даний правочин. Тому Позивач вважає, що вказані договори дарування земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку [ADDRESS], 1 укладені між ним та колишньою дружиною [PERSON] підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Крім того, дане нерухоме майно має для Позивача велику немайнову цінність, адже є успадкованим від його батьків, які власними зусиллями будували та проживали у відчуженому будинку протягом свого життя. У цьому будинку пройшло дитинство Позивача, народилися та проживають його діти, тому враховуючи підступність Відповідача існує загроза безповоротної втрати дарунка. Таким чином, Відповідач навмисно ввела Позивача в оману щодо дійсних намірів укладеного правочину та замовчувала намір розірвати з ним подружні стосунки для власних корисливих цілей. У разі обізнаності з її намірами щодо розірвання шлюбу, виселення Позивача з будинку та наміру продати отриманий в дарунок будинок і земельну ділянку, то Позивачем не були б вчинені дані правочини ні в якому і разі. Крім того, під час укладання спірних договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS], було порушено вимоги ст. 71 ЦК України, а саме ч. 3 даної статті, яка місить імперативну правову норму щодо вчинення правочинів з дозволу органів опіки та піклування під час укладання договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Так, згідно наданої під час нотаріального посвідчення договорів дарування та державної реєстрації права власності на нерухоме майно Відповідач надала нотаріусу адресну картку, у якій зазначено, що у будинку [ADDRESS] з 25.12.2015 року зареєстровано лише її місце проживання без малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також не було надано дозволу органу опіки та піклування на вчинення даних правочинів. Також дані правочини є недійсними з підстави, передбаченої ч. 5 ст. 203 ЦК України, а саме: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За даних обставин реальне настання правових наслідків є неможливим, оскільки Відповідач на підставі Договорів дарування набула у власність нерухоме майно, якого в дійсності не існує. Під час укладання вище зазначеного Договору дарування житлового будинку та реєстрації права власності на нього нотаріусу було надано технічний паспорт на будинок [ADDRESS] від 03.01.2000 року загальною площею 86,3 кв. м. Фактично житлового будинку із вказаною загальною площею не існує. За час життя батьків Позивача загальна площа даного житлового будинку була збільшена до 267,7 м. кв., що підтверджується технічним паспортом від 27.02.2017 року. Тому укладання договорів відчуження нерухомого майна, якого в дійсності не існує та реєстрації права власності на нього не створює реальних правових наслідків. Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину, зокрема недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Зважаючи на вище зазначене, Позивач вважає, що укладені 20 травня 2016 р. між ним та Відповідачем Договори дарування земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS] є недійсними, оскільки є укладеними під впливом обману Відповідача щодо подальших прав Позивача, обов'язків та наслідків вчиненого правочину, які є вкрай невигідними для нього, а також є такими, що не спрямовані на реальне настання правових наслідків та вчинені з порушенням вимог чинного законодавства щодо соціальної захищеності малолітніх дітей. У зв'язку з вищевикладеним просить суд визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,072 га, кадастровий номер [NUMBER] від 20 травня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Калинушкою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2384. Визнати недійсним Договір дарування житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 86,3 кв. м. від 20 травня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Калинушкою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2380. Стягнути з Відповідача на користь позивача усі судові витрати. В процесі розгляду справи [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] треті особи: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Калинушка Оксана Олексіївна про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення. Позивач за зустрічним позовом звернулася до суду мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладеного між нею та [PERSON] від 20.05.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2380, вона є власником зазначеного будинку. Відповідно до договору дарування земельної ділянки ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,072 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, укладеного між нею та [PERSON] від 20.05.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2380 вона є власником зазначеної ділянки. Однак, на даний час з боку Відповідача за зустрічним позовом чиняться перешкоди у вільному володінні та користування її власністю, внаслідок чого Позивач за зустрічним позовом не може потрапити до свого домоволодіння. [PERSON] згідно відмітки в паспорті є зареєстрованим у будинку [ADDRESS]. Однак, його реєстрація за вказаною адресою була проведена, коли сторони були - чоловіком та дружиною. Відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06.07.2016 шлюб між сторонами розірвано. Колишній чоловік [PERSON], маючи реєстрацію за адресою даного житлового будинку, усно дозволив невідомим Позивачу за зустріним позовом особам проживати в будинку, зробили вони це незаконно, порушуючи при цьому її права як єдиного законного власника. Така поведінка та дії Відповідача за зустрічним позовом змусили її неодноразово звертатись до правоохоронних органів з вимогою вжити заходів, однак щоразу отримувала відповіді про наявність цивільно-правових відносин. А тому вона змушена звернутися до суду за своїх прав. За правовою нормою ч. ч. 1,2 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного Кодексу України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1ст. 109 Житлового Кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідач за зустрічним позовом має у своїй власності інше житло будинок [ADDRESS]), а тому йому є де проживати. У зв'язку з вищевикладеним Позивач за зустрічним позовом просила суд виселити [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] Стягнути з Відповідача за зустрічним позовом понесені судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] з представником первісний позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі. В судовому засіданні представник [PERSON] первісний позов не визнав у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов [PERSON] про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними та зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення такими, що не підлягають до задоволення по слідкуючих підставах. Судом встановлено що сторони по справі - колишнє подружжя, які перебували в шлюбі у період з 12.08.2006 р. по 06.07.2016 р. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, а саме сина [PERSON] - 2008 р.н., сина [PERSON] - 2011 р.н., доньку - [PERSON] - 2009 р.н. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу від 14 грудня 2015 р. за р/№1793 [PERSON] набув у власність 2/3 земельної ділянки, площею 0,072 га та 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS], та зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право власності на іншу 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки було набуте Позивачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу від 14 грудня 2015 р. за р/№ 1781 та зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 11 травня 2016 р. [PERSON] поштою подала позов до Ірпінського міського суду з позовом до [PERSON] про розлучення. [PERSON] в судове засідання про розірвання шлюбу не з»явився, подав до суду нотаріально посвідчену заяву від 18.06.2016 р., в якій просив розглядати позов в його відсутності, проти позову не заперечував. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06.07.2016 р. позов було задоволено (справа №367/4317/16-ц, а.с. 18-19). 20 травня 2016 року Позивач [PERSON]. уклав Договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. Відповідно до умов яких він безоплатно передав у власність дружини - [PERSON] земельну ділянку, площею 0,072 га, кадастровий номер [NUMBER], та розташований на ній житловий будинок [ADDRESS], площею 86,3 кв.м. (а.с.11-12). Відповідно до п.5 даного договору, дарувальник [PERSON] засвідчив що: - від обдаровуваної не приховано обставин, які мають істотне значення; - до укладення цього договору житловий будинок іншим особам не відчужено; - житловий будинок, який є предметом цього договору, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передано; - щодо житлового будинку відсутні судові спори; - внаслідок дарування житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в т.ч. неповнолітніх, малолітніх дітей та інших непрацездатних осіб, яких дарувальник зобов»язаний утримувати за законом чи договором; - договір не укладається під впливом для дарувальника. В п.6 Договору сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Після підписання даного договору, право власності на нерухоме майно, на обдаровану [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 20.05.2016 р., в п.7 зазначено, що дарувальник стверджує, що договір не укладається під впливом тяжких для дарувальника обставин. При укладенні вищезазначеного правочину, сторони підтверджували що їх волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору є зрозумілими і відповідають реальній домовленості сторін (п.8 Договору). Після підписання Договору, право власності на земельну ділянку на ім.»я обдарованої зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. [PERSON], після набуття права власності на земельну ділянку та будинок, уклала договори з обслуговуючими організаціями на користування електроенергією, газопостачанням, наданням послуг по вивезенню твердих побутових відходів. (а.с. 199-206). На момент укладення договорів дарування, дарувальник [PERSON] мав повне право на свій розсуд розпорядитися належним йому майном, це було його волевиявлення. Як вказує Позивач в позовній заяві, що Відповідач за основним позов - його колишня дружина, ввела його в оману щодо дійсних намірів укладеного правочину та замовчувала намір розірвати з ним подружні стосунки для власних корисливих цілей і в разі його обізнаності з її намірами, то він би не вчинив договорів дарування будинку і земельної ділянки. Крім того, вказує що Відповідач надала нотаріусу адресну картку у якій зазначено що у будинку [ADDRESS] з 25.12.2015 р. зареєстровано лише її місце проживання, без малолітніх дітей. Також не було надано дозволу органу опіки та піклування на вчинення даних правочинів. Однак, як слідує з наданої, на вимогу суду, нотаріальної копії з договорів та документів, на підставі яких вони були посвідчені, довідки УЖКГ «Ірпінь» (а.с. 241) у спірному будинковолодінні значяться зареєстрованими тільки сторони, неповнолітні діти, зареєстрованими не значяться. Крім того, в Договорі дарування житлового будинку від 20.05.2016 р. дарувальник зазначив: «внаслідок дарування житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в т.ч. неповнолітніх, малолітніх дітей та інших непрацездатних осіб, яких дарувальник зобов»язаний утримувати за законом чи договором». Судом не здобуто доказів яким чином порушуються права дітей, при тому, що батько неповнолітніх дітей подарував матері неповнолітніх дітей будинок, де проживали і продовжують проживати діти. Згідно ст. 717 ЦК України - за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов»язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом омани, визначені ст. 230 ЦК України, відповідно до якої якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз»яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», згідно ст.ст. 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Як слідує із копій договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки - сторони при укладанні договорів, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебували при здоровому розумі, ясній пам»яті та діяли добровільно, без будь-якого фізичного та психічного тиску, розуміли значення своїх дій та правові наслідки укладених договорів. Позивач [PERSON] не надав суду доказів того, що відповідач [PERSON] ввела його в оману і при укладенні договорів він діяв під впливом обману. Він мав право скласти заповіт, а не дарувати земельну ділянку і будинок. Щодо розірвання шлюбу, то шлюб було розірвано 06.07.2016 р. про що йому було відомо, поскільки він подав до суду нотаріально посвідчену заяву з проханням шлюб розірвати і справу розглянути у його відсутності. Правочини, які оспорюються були вчинені 20.05.2016 р. А з даним позовом [PERSON] звернувся до суду 13.03.2017 року. Відповідно, укладаючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки 20.05.2016 року дарувальник, тобто Позивач діяв вільно, свідомо, на власний розсуд, із зазначенням усіх істотних умов договорів, права та обов»язки щодо змісту правочину повністю усвідомлював. При цьому, посилання Позивача на те, що договори дарування земельної ділянки та будинку, укладені між ним та [PERSON] є такими, що укладені під впливом обману,а тому на підставі ст.230 ЦК України підлягають визнанню недійсними - є безпідставними, з огляду на те, що правочини, укладені під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на його вчинення є оспорюваним правочином, а тому наявність умислу в діях Відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, та сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману фізичної особи, що вчинила правочин. Судом не здобуто під час розгляду справи доказів умислу введення в оману Відповідачем [PERSON] Позивача [PERSON] при укладенні оспорюваних правочинів. Щодо зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення, то суд також не здобув законних підстав для його задоволення. Поскільки Позивач [PERSON] не надала суду доказів того, яким чином [PERSON] чинить їй перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] створила нову сім»ю і на даний час мешкає за кордоном в Королівстві Іспанія. [PERSON], згідно відмітки в паспорті, є зареєстрованим у [ADDRESS]. Згідно п.8 Договору дарування житлового будинку - обдаровувана, тобто [PERSON], не заперечує проти подальшого проживання в житловому будинку, який є предметом договору, зареєстрованих осіб. Виходячи з вищевикладеного слідує, що [PERSON] наразі сама не проживає у спірному будинку, не користується ним, відсутні докази того, що [PERSON] якимось чином перешкоджає їй користуватися будинком. Тому суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову. Також суд скасовує заходи забезпечення позову, які були накладені, згідно ухвали суду 15.03.2017 р. на спірний будинок і земельну ділянку у зв»язку з розглядом справи по суті. На підставі ст.ст. 229-233 ЦК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: dismissed