Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив стягнути з неї аліменти на утримання доньки [PERSON], 25.09.2002 р. н., в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку і доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29 грудня 2013 року, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей [PERSON], 25.09.2002 р. н., та Іллю, 20.11.2003 р. н. З 29 грудня 2013 року донька [PERSON] проживає разом з батьком, мати від свого обовязку утримувати дитину ухиляється, у звязку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Позивач до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання також не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін у порядку заочного розгляду, оскільки у матеріалах справи достатньо даних про їх права та взаємини. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2002 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], 25.09.2002 р. н., та Іллю, 20.11.2003 р. н. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2011 року з відповідача на користь позивачки стягувалися аліменти на утримання дітей, які на той час перебували на утриманні матері, у розмірі 30% від усіх видів доходу позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09 серпня 2011 року, і до досягнення дітьми повноліття. В той же час, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2014 року місце проживання неповнолітньої [PERSON], 25.09.2002 р. н., визначено разом з батьком (позивачем) по вул. Арх. Старова, 10-Б, кв. 4 в м. Миколаєві, однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року вищезазначене рішення суду було скасовано. Однак, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 квітня 2016 року, припинено стягнення аліментів з позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з тих підстав, що остання з 29 грудня 2013 року проживає із батьком. При цьому, рішеннями суду від 28.10.2014 року та від 25.02.2016 року встановлено, що з 29 грудня 2013 року неповнолітня [PERSON] проживає разом із позивачем в квартирі № 4 по вул. Арх. Старова, 10-Б в м. Миколаєві. Вказана обставина підтверджується також і наявною у матеріалах справи копією довідки ОСББ «Північ-2» (а. с. 14). Відповідачка з 29 грудня 2013 року матеріальну допомогу в достатній і будь-якій встановленій офіційній формі на утримання дитини не надає, якої-небудь взаємної угоди про сплату відповідачкою аліментів в добровільному порядку між сторонами досягнуто не було. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], 25.09.2002 р. н., в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку і доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 травня 2016 року (дня подачі позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття. В той же час, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки аліментів за минулий період, тобто з 29.12.2013 року. Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем же, всупереч положенням вказаної статті та ст. 60 ЦПК України, не надано жодних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачки від сплати аліментів, а сам по собі факт проживання дитини з батьком з 29.12.2013 року не може бути підставою для стягнення аліментів за минулий період. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial