Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», [PERSON], Приватного підприємства «Смартком» про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди та витрат на правову допомогу та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на його користь страхове відшкодування в розмірі 9228,25 гривень, суму пені у розмірі 295,07 гривень суму упущеної вигоди у розмірі 19290,32 гривень, стягнути з [PERSON] на його користь суму франшизи у розмірі 1000,00 гривень, матеріальну шкоду у розмірі 4238,86 гривень, суму упущеної вигоди у розмірі 31251,61 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень, стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та Приватного підприємства «Смартком» кошти за договором поруки у розмірі 100,00 гривень, стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», [PERSON] на його користь суму витрат на правову допомогу у розмірі 4384,80 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 637,72 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 вересня 2013 року о 14 год. 15 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON]. Винним в порушенні правил дорожнього руху було визнано [PERSON], якого було притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УТСК», що підтверджується страховим Полісом №АС/4420108, тому [PERSON], який є власником пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, марки «Ford Transit», д/н [NUMBER], на підставі довіреності, зареєстрованої в реєстрі за № 415 від 10.04.2010 р. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САА427893, звернувся до відповідача, ПрАТ «УТСК» з вимогою виплатити йому страхове відшкодування спричинених збитків, сума якої становила 8 000,00 гривень, про що позивача було повідомлено представниками страхової компанії. Далі позивач звернувся з письмовою заявою стосовно виплати йому страхового відшкодування. Але жодних відповідей стосовно прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування від ПрАТ «УТСК» не надходило. Також, у зв`язку із тим, що позивача так і не було ознайомлено із документами, на підставі яких було розраховано розмір збитків, завданих власнику автомобіля [NUMBER] та у зв`язку із коливанням курсу долару по відношенню до гривні України та зростанням цін на вартість запчастин на автомобілі іноземного виробництва, позивач вимушений був звернутись до ТОВ «Феміда та Немезіда» з метою оцінки вартості матеріального збитку, згідно курсу долару діючого на той момент, тому як жодних виплат з боку страхової компанії не надходило. Згідно висновку спеціаліста № 5/06/15-1, складеного 05 червня 2015 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля [NUMBER] становить 10 228,25 грн. Крім того, згідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, винна за спричинення збитків повинна відшкодувати суму франшизи, яка становить 1000,00 гривень, згідно страхового полісу. Також [PERSON] повинен відшкодувати позивачу різницю між відновлювальним ремонтом з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та відновлювальним ремонтом без урахування коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 4 238,86 гривень, згідно висновку фахівця. Також у своєму позові, [PERSON] вимагає стягнення упущеної вигоди посилаючись на те, що він повинен був укласти договір оренди транспортного засобу з ТОВ «МЖК «ЗАЛІЗНИЧНИК», однак враховуючи, що автомобіль [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень та тривалий час його не було відремонтовано з причин того, що відповідачами не було відшкодовано збитків, ТОВ «МЖК «ЗАЛІЗНИЧНИК» відмовило позивачу в укладанні договору оренди. Тому позивач вимагає стягнення суми упущеної вигоди, яка скаладає неотриману орендну плату у розмірі 5\~600,00 гривень за кожний місяць оренди. Також позивач вважає, що внаслідок ДТП, пошкодженням його майна та спричиненням душевних страждань, йому було завдано моральної шкоди, яку він просить стягнути на свою користь з [PERSON] у розмірі 1000 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся неодноразово, причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмові заперечення, якими просив у задоволенні позовних вимог, спрямованих до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відмовити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся неодноразово належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень стосовно предмету позову, до суду не надходило. Представник відповідача, Приватного підприємства «Смартком» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив, заперечень стосовно предмету позову, до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 18 вересня 2013 року о 14 годині 15 хвилинах, водій [PERSON], керуючи автомобілем, марки «Volkswagen T-4», д/н [NUMBER], по проспекту Жовтневому, в місті Миколаєві на мокрій ділянці дороги, не вибрав безпечної дистанції, при виникненні попереду перешкоди, не впорався з керуванням та допустив бокове контактування із зупинившимся попереду автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди у відношенні [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва (справа №488/4733/13-п) від 03 жовтня 2013 року [PERSON] було визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина Відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», відповідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4420108 Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з висновку спеціаліста № 5/06/15-1 від 05 червня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] складає 10 228,25 гривень. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВСУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. Заперечуючи стосовно позовних вимог, ПрАТ «УТСК» зазначили, що на момент настання ДТП від 18.09.2013року, вже діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9783494, укладений між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт». У зв`язку із тим, що [PERSON] не проінформував ПрАТ «УТСК» про дію договору, укладеного з ПАТ «СК «Лафорт», то договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4420108, укладений між [PERSON] та ПрАТ «УТСК» необхідно вважати нікчемним, тому жодних правових наслідків для ПрАТ «УТСК» щодо відшкодування збитків за наслідками ДТП, яка сталася 18.09.2013 року, не настає. ПрАТ «УТСК» було додано копію листа № 203-у від 25.01.2014 року, яким [PERSON] було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування на підставі вищезазначених обставин. Однак з боку ПрАТ «УТСК» не було представлено суду жодних доказів отримання позивачем даного листа. Згідно ч.1 ст. 60, ч. 3. ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З вказаних підстав суд вважає, що лист № 203-у від 25.01.2014 року є неналежним доказом, тому як посилання ПрАТ «УТСК» щодо неможливості сплати страхового відшкодування у зв`язку із одночасним страхуванням цивільно-правової відповідальності [PERSON] у іншій страховій компанії є безпідставним, тому як з боку ПрАТ «УТСК» не було представлено жодних доказів щодо неповідомлення з боку [PERSON] про даний факт. Також згідно ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також безпідставним є зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ, оскільки таке зменшення не передбачено законодавством. ПДВ включається до ціни товарів та послуг і хоча сплачується платником податку, але за рахунок коштів покупця, а тому ця сума підлягає стягненню. Таким чином, аналіз вищенаведених норм законодавства дає суду підстави присудити до стягнення з ПрАТ «УТСК» на користь позивача суму матеріальної шкоди у розмірі 9228,25 гривень з урахуванням суми франшизи, сума якої повинна сплачуватись винною у ДТП особою а саме [PERSON] Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Згідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з Постановою НБУ від 09.08.2013 р. № 315 облікову ставку НБУ з 09.08.2013 р. встановлено у розмірі 6,5%. З моменту невиплати та до моменту дати складання позову минуло 81 день. Згідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже пеня, яку повинен сплатити ПрАТ «УТСК» складає 295,07 гривень. Згідно ст. 1188 ЦК України, відповідач, [PERSON] повинен відшкодувати шкоду потерпілому. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України, відповідач, [PERSON] несе відповідальність за заподіяну шкоду у разі недостатньості страхової виплати. Таким чином, аналіз вищенаведених норм законодавства дає суду право присудити до стягнення з [PERSON] на користь воронова К.І. суму матеріальної шкоди у розмірі 4 238,86 гривень. Зідно п. 36.6 с.36 ЗУ №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно п. 12.1 ст. 12 ЗУ №1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Договором/полісом № АС/4420108 передбачено франшизу у розмірі 1000,00 гривень. Отже суд дійшов висновку, що відповідач, [PERSON] повинен сплатити на користь позивача 1000,00 гривень франшизи, згідно страхового полісу № АС/4420108. Стосовно позовних вимог стосовно відшкодування упущеної вигоди у розмірі 31 251,61 гривень, та позовних вимог щодо відшкодування упущеної вигоди у розмірі 19 290,32 гривень суд дійшов наступних висновків. Згідно ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, у зв`язку із завданням позивачу майнової шкоди, йому було завдано також збитків, у вигляді доходів, які він міг би отримати у разі укладення договору оренди із ТОВ «МЖК «ЗАЛІЗНИЧНИК». У зв`язку із тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] до моменту, коли страхова компанія не вважалась такою, що прострочила виплату страхового відшкодування, упущена вигода відбулась саме з його вини. Однак після 02.02.2014 р. (крайній строк сплати страхового відшкодування) та до моменту відмови в укладенні договору оренди з боку ТОВ «МЖК «ЗАЛІЗНИЧНИК», упущена вигода відбулась саме з вини ПрАТ «УТСК». З цих підстав, суд вважає що відповідачі повинні відшкодувати позивачу суму упущеної вигоди на підставі загальних норм цивільного законодавства України. Позовні вимоги щодо стягнення суми моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень, також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику з справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, неправомірними діями відповідача, [PERSON] позивачу завдано моральної шкоди, яка виражається у тому, що через дорожньо-транспортну пригоду, позивач та його родина на тривалий час залишилися без засобу пересування, у звязку з пошкодженням автомобілю та його подальшим ремонтом, чим був порушений звичайний склад життя та побуту. Позивач та його родина перебували у постійній нервовій напрузі через розуміння того, що порушуються їх права. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов*язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь позивача в розмірі 1\~000,00 грн. Також між позивачем та Приватним підприємством «Смартком» було укладено договір поруки № 87-С07-П, у відповідності до якого поручитель, поручається перед кредитором за виконання обов'язку Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» , щодо виконання усіх його зобовязань за договором. А у разі порушення Боржником обов'язку за основним зобовязанням обсяг відповідальності поручителя перед кредитором становить 100 гривень 00 копійок. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи витрати на правову допомогу. Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] уклав договір з адвокатським бюро «Федяєва Сергія Володимировича» про надання правової допомоги від 08.04.2014 року № 57у/04/2014, про що зазначено у квитанції від 08.04.2014 року № 57у/04/2014. Згідно цієї квитанції, за надання правової допомоги позивач сплатив 6000,00 гривень. Згідно ст. 1 Закон України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. встановлено: Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визнається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік», який складає 1218,00 грн. на січень 2015 року- грудень 2015 року, то вартість одного часу роботи адвоката складає не більш 487,20 грн. З урахуванням кількості судових засідань у суді першої інстанції, кількості клопотань, уточнень до позову, запитів та інших документів, що були виготовлені та надані представником [PERSON], суд доходить висновку про доцільність стягнення з [PERSON], ПрАТ «УТСК» на користь [PERSON] відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу у розмірі 4384,80 гривень, згідно розрахунку витрат часу на правову допомогу, станом на 09.11.2015 року, а також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 637,72 гривень, згідно квитанції №43 від 18.05.2015 року.

Outcome: approved