Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, та уточнивши 30.11.2017 року свої позовні вимоги остаточно просить суд: встановити факт належності квартири №8, розташованої по вул. Сонячній, буд.13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області [PERSON], померлому 11.12.2016 року; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] у вигляді квартири №8, розташованої по вул. Сонячній, буд.13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 11.12.2016 року на квартиру №8, розташованої по вул. Сонячній, буд.13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2016 року помер її батько - спадкодавець [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири №8, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, буд.13, що належала померлому згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржею 29.12.1997 року, реєстраційний № 1275/Б, та зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ 05.02.1998 року під № 130-350. Позивач бажає прийняти спадщину після померлого, звернулась до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований товарною біржею 29.12.1997 року, реєстраційний № 1275/Б на квартиру №8, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна,буд.13 не відповідає вимогам чинного законодавства та не посвідчує право власності на квартиру. Зазначає, що на час укладання угоди її батьку, спадкодавцю [PERSON] не було відомо про обовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки в той час діяв ЗУ «Про товарну біржу», у відповідності до ст.15 якого, правочини зареєстровані на товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. До того ж, договір купівлі-продажу був виконаний сторонами в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, та вказуючи на те, що вона не має іншої можливості оформити свої спадкові права після смерті батька, окрім як в судовому порядку, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника виконавчого комітету з проханням прийняти законне та обґрунтоване рішення. Суд розглядає справу у відсутність сторін, відповідно до наданих заяв. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 11.12.2016 року помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 475725, виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. /л.с.11/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири №8, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, буд.13, загальною площею 50,20 кв.м, житловою 29 кв.м., що належала померлому згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого товарною біржею 29.12.1997 року, реєстраційний № 1275/Б, та зареєстрованого Білгород-Дністровським МБТІ 05.02.1998 року під № 130-350 /л.с.16-22/. З матеріалів справи вбачається, що позивач є рідною донькою [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. /л.с.12,13-14/. Позивач бажає прийняти спадщину після померлого, звернулась у встановлений чинним законодавством строк до нотаріуса стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, у звязку із тим, що наданий документ для вчинення нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не відповідає вимогам чинного законодавства та не посвідчує право власності на вказану квартиру /л.с.15/. У вказаній відмові нотаріуса йдеться про те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований товарною біржею 29.12.1997 року, реєстраційний № 1275/Б на квартиру №8, що розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна,буд.13 не відповідає вимогам чинного законодавства та не посвідчує право власності на квартиру, оскільки підлягав нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи вбачається, що дійсно 29.12.1997 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе та від імені неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з іншої, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1275/Б, згідно якого [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе та від імені неповнолітніх дітей продали, а [PERSON] купив квартиру, загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 29 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Підтвердженням факту виникнення права власності у [PERSON] на придбаний будинок є реєстрація договору купівлі-продажу в КП «Білгород-Дністровського БТІ» 05.02.1998 року під № 130-350. /л.с.20-21/ Позивач зазначає, що сторони повністю виконали умови договору, її батько, як покупець сплатив повну вартість квартири, квартира була передана йому та він в повній мірі користувався нею, а продавці в свою чергу отримали кошти за її вартість та звільнили вказану квартиру. З моменту укладання договору [PERSON] фактично прийняв у володіння вказану квартиру, зареєструвався у ній, здійснював внутрішнє оздоблення житла, постійно підтримував його в стані, придатному для проживання, виконував обовязки власника квартири зі сплати комунальних послуг, благоустрою прилеглої території тощо. Згідно з ст. 15 Закону України Про товарну біржу, зокрема угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК У. в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК У, в редакції 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК України, в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, з моменту ї придбання та до кінця життя [PERSON] був зареєстрований у ній та користувався у повній мірі, що також підтверджується довідкою №14 від 31.05.2017 року, керуючого ОСББ «Городок», суд вважає за можливе визнати укладений 29.12.1997 р. договір купівлі-продажу дійсним, оскільки з вказаною вимогою звернулась правонаступник сторони яка виконала вимоги договору, що є підтвердженням законного набуття права власності [PERSON] на придбану квартиру. Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення факту належності спірної квартири [PERSON], померлому 11.12.2016 року підлягають задоволенню. Позивачка зазначає, що вона фактично після смерті батька прийняла спадкове майно, доглядає за квартирою, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно-технічному стані. Про відмову від прийняття спадщини не заявляла. У відповідності до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст..1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в ході судового розгляду справи позивач звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини, не заявила відмову від спадщини. Задля повного та обєктивного розгляду справи, Білгород-Дністрвоським міськрайонним судом Одеської області було витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна померлого 11.12.2016 року [PERSON] З копії спадкової справи № 33/2017 до майна померлого 11.12.2016 року [PERSON] вбачається, що за життя 21.04.2016 року [PERSON] склав на імя позивача заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповідав [PERSON] 02.06.2017 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, з урахуванням того, що позивач є спадкоємцем 1 черги за законом до майна померлого [PERSON], яка у встановлений чинним законодавством строк звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, проте їй було відмовлено, та з урахуванням того,що іншого способу захистити її права, окрім як в судовому порядку не вбачається можливим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею право власності на квартиру №8, розташованої по вул. Сонячній, буд.13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується встановлення факту прийняття спадщини позивачкою після померлого, то в цієї частині суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити, оскільки вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини, не заявила про відмову від спадщини, тому не має підстав для додаткового встановлення факту прийняття спадщини. При таких обставинах, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити частково, а саме встановити факт належності квартири №8, розташованої по вул. Сонячній, буд.13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області - [PERSON], померлому 11.12.2016 року та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 11.12.2016 року на квартиру №8, розташованої по вул. Сонячній, буд.13 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м. В іншій частині відмовити. Стосовно письмових пояснень виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, наданих 27.09.2017 року, суд їх до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи спростовуються ствердження відповідача про те, що позивач несвоєчасно звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, а тому їй слід звертатись до суду з вимогою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер 11.12.2016 року, а позивач надала до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу заяву 02.06.2017 року, що вбачається із наданої на запит спадковою справою. Таким чином, визначений чинним законодавством шестимісячний строк прийняття спадщини не пропущено позивачем. Стосовно стверджень, що позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а в суд вона звертається з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому необхідно встановити коло спадкоємців за законом, то вказане також спростовується матеріалами справи. Так, з наданої на запит суду спадкової справи вбачається, що лише донька спадкодавця [PERSON] позивач по справі звернулась до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав. Таким чином, оскільки звернення до суду з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом або за заповітом є правом позивача, на імя [PERSON] залишено і заповіт, а також вона є спадкоємицею 1 черги за законом до майна померлого [PERSON], то вона має право звернутись до суду з однією із цих вимог.

Outcome: partial