Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні ним належним йому на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS], шляхом виселення відповідача без надання останньому іншого жилого приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що взимку 2016 році він надав дозвіл відповідачу лише на тимчасове проживання в спірному будинку, проте відповідач силою вигнав його з будинку. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, наполягаючи на виселенні відповідача. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав, та пояснив, що проживає в будинку належному його батькові та з дозволу останнього. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року передбачено, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. У відповідності до положень ч.1 ст.316, ч.1 ст. 317, ч.1 ст.319, ст. 318, ч.1 ст.320, ст.ст.386 ЦК України, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених законом та іншими законодавчими актами, він може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як передбачено ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом визнане положеннями ст.405 ЦК України. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори, за реєстровим №1-2612, та згідно витягу про державну реєстрацію прав, позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. Як вбачається з заяви позивача до Васильківського відділу ГУ НП в Київській області від 3 лютого 2016 року, близько 21-00 години за місцем його проживання відповідач - син [PERSON], Крім того, за заявою позивача від 26 травня 2016 року, останній звернувся до відповідача з заявою про виселення з належного йому на праві приватної власності будинку, в добровільному порядку. Як вбачається з відповіді адресно-довідкового б»юро, відповідач [PERSON], зареєстрований в с.Бритавка Чечельницького району Вінницької області. Таким чином, зайняття відповідачем не належної йому нерухомості, зареєстрованого за іншою адресою, порушує права власності позивача на спірний будинок, а тому, потребує звільнення, із виселенням останнього без надання йому, при відсутності для цього відповідних правових підстав, іншого житлового приміщення. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд також виходить з аналізу діючого цивільного та житлового законодавства України, у відповідності до якого, умов для надання відповідачам іншого житлового приміщення не передбачено. На підставі наведеного та

Outcome: approved