Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання правового режиму майна подружжя та його поділ. В своєму позові він посилався на наступні обставини. 3 1993 року позивач проживав у будинку відповідачки за адресою [ADDRESS]. 22 грудня 1995 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб та позивач продовжував проживати в даному будинку. Будинок був придбаний матір'ю відповідачки [PERSON]. Однак на час вселення він був у незадовільному стані, місцями обвалена черепиця, штукатурка обсипана, вікна гнилі та трухляві, позивач почав відбудовувати будинок та інші будівлі. [INFO] року [PERSON] померла, і будинок перейшов у спадок відповідачці. Позивач посилається що в 2000 році був складений технічний паспорт та будинок оцінено в зв'язку з ремонтом у 17759 гривень. Позивач перебудував будинок та інші будівлі, замінив віконні пройоми у 9 вікнах, підняв будинок побудувавши фронтони та інші роботи. За час проживання 1993 року по 2011 рік позивач будував, перебудовував та вкладував власні кошти, роботу у даний будинок . Протягом цього часу майно дружини істотно збільшилося у вартості. Позивач просить суд визнати 2/3 частин домоволодіння - спільною сумісною власністю подружжя та виділити у власність позивачу 1/3 частину домоволодіння. В судове засідання позивачем по справі надано заяву про уточнення позовних вимог, а саме позивач відмовляється від частини позовних вимог щодо виділення у власність йому 1/3 частину домоволодіння . Ухвалою суду від 26 червня 2014 року провадження щодо позовних вимог про виділення у власність позивачу 1/3 частину домоволодіння що знаходиться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] закрито. В свою чергу від відповідачки по справі в судове засідання надійшла письмова заява, ( підпис відповідачки засвідчено секретарем Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області ) в які зазначено, що відповідачка просить визнати 2/3 частин домоволодіння та новостворене за спільні кошти нерухоме майно : вбиральня, каналізація, водогін, кам'яна огорожа з ворітьми, літню кухню та гараж, що знаходиться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, встановлено, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечувався сторонами , що позивач та відповідачка з 22 грудня 1995 року зареєстрували шлюб , що підтверджується свідоцвом про шлюб. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] , яка [INFO] року померла, на підставі договору купівлі-продажу. 12 грудня 2000 року власником зазначено будинку стала відповідачка по справі [PERSON], оскільки успадкувала даний будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Позивач в своєму позові посилається на ту обставину, що 2/3 частини даного будинку необхідно визнати спільною власністю подружжя, так як він перебудував будинок та інші будівлі, замінив віконні пройоми у 9 вікнах, підняв будинок побудувавши фронтони та інші роботи. За час проживання 1993 року по 2011 рік позивач будував, перебудовував та вкладував власні кошти, роботу у даний будинок . Протягом цього часу майно дружини істотно збільшилося у вартості. Відповідачка по справі зазначений обставини не оспорювала та визнала позовну вимогу в повному обсязі, про що надала письмову заяву просила суд визнати 2/3 частин домоволодіння та новостворене за спільні кошти нерухоме майно : вбиральня, каналізація, водогін, кам'яна огорожа з ворітьми, літню кухню та гараж, що знаходиться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя . Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Право спільної сумісної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Як вбачається з обставин по справі позивачка визнає що 2/3 частини домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, то на підставі вищевикладеного враховуючи , що відповідачем позов визнано, відповідно до ст..174 ЦПК України суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved