Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 17 липня 2012 року Відділом реєстрацій актів цивільного стану Куйбишевського районного упрвління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 255. Від спільного шлюбу сторони сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відношення фактично припинені з липня 2013 року, подальше спільне життя неможливе через втрату порозуміння. Позивачка до судового засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала, наполягла на їх задоволенні посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Примирення важає неможливим. Відповідач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справи та ухвалити рішення під час його відсутності. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 17 липня 2012 року Відділом реєстрацій актів цивільного стану Куйбишевського районного упрвління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 255 спільного шлюбу сторони сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2013 року. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу, суперечок про місце прожиання дитини та розділ майна немає, примирення вважає неможливим. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Позивач наполягала на розірванні шлюбу у зв'язку з тим, що між сторонами постійно виникає непорозуміння, сварки з різних причин, з`явилися різні погляди на життя. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати при звернені до суду. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved