Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 24 січня 2018 року він звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області. 15 лютого 2018 року листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за номером П-574/0-984/0/17-18 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, мотивуючи тим, що подана заява не відповідає вимогам ст.118 Земельного кодексу України, а саме масштаб та якість доданих графічних матеріалів не дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів землевпорядної та містобудівної документації. Однак, позивач вважає, що відмова відповідача є незаконною, тому просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати вказане рішення і зобов'язати відповідача надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, письмовою заявою просив справу розглядати без його участі, позов визнає повністю. Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач 24 січня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області(а.с.8). До заяви було додано: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта та ідентифікаційного номера позивача; копія посвідчення учасника бойових дій позивача; погодження щодо надання земельної ділянки Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області; викопіювання з кадастрової карти (плану). Листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 15 лютого 2018 року П-574/0-984/0/17-18(а.с.13) повідомлено, що за результатами розгляду матеріалів подана заява не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме: масштаб та якість доданих графічних матеріалів не дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, землевпорядної та містобудівної документації. Враховуючи викладене, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області вважає за доцільне відмовити у задоволенні даної заяви. Позивач вважає відмову викладену в листі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 15.02.2018 року П-574/0-984/0/17-18 незаконною, оскільки викладене не знаходить свого підтвердження та не вказано жодного обґрунтованого посилання на норми чинного законодавства, які унеможливлюють отримання позивачем вказаної земельної ділянки. Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). При цьому, пунктом «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно пункту 4 статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Підпунктом 31 пункту четвертого Положення №15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. У відповідності до Положення №15 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Із наведених вище норм статті 118 Земельного кодексу України, вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Посилання відповідача в оскаржуваному листі про якість доданих графічних матеріалів, що не дозволяють визначити місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, не знаходять свого підтвердження, адже в долученому до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 24.01.2018 року висновку щодо погодження надання земельної ділянки від 19.01.2018 року №01-30/10 Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, зазначено, що сільська рада не заперечує проти надання у власність земельної ділянки, орієнтованою площею до 2.00 га (ріллі), для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Малинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, на земельній ділянці загальною площею 4,5283 га, контур №130 на плані інвентаризації земель, щонадає можливість відповідачу повноцінно визначити місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність. Аналізуючи вказані вище норми чинного земельного законодавства у галузі земельних відносин, можна дійти висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, розглядаючи заяву позивача від 24.01.2018 року, прийняло протиправне рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, яке викладене в листі від 15.02.2018 року П-574/0-984/0/17-18 та підлягає скасуванню. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки(паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року №1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть грунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а також у відповідності до ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», Указом Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 «Про Державне агентство земельних ресурсів України», Земельним Кодексом України, Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 та Постановою №3 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Outcome: approved