Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 000 грн. за користування найманим житлом, 340,99 грн. заборгованості за користування електричною енергією, за договором найму житла, що був укладений 30.11.2013 року терміном дії до 01.06.2014 року. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 750 грн. за розпискою від 22.02.2014 року за використане в зимку вугілля, при цьому послався на норми матеріального права, що регулюють відносини позики. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 1 500 грн. моральної шкоди. Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, про поважність причин своєї відсутності суду не повідомив. Суд враховує, що відповідачу надавалась можливість вільного доступу до справедливого суду, можливість заперечувати проти позовних вимог, висловлювати свою думку, однак відповідач з власної ініціативи такою можливістю не скористався. В силу ст. 169 ЦПК України суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності відповідача. Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши доводи позову, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] є власником садового будинку № [NUMBER], СМ «Азот», Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, вул. Ставкова (св-во про право власності від 11.12.2012 року, видане Визирською сільською радою Комінтернівського району Одеської області). 30 листопада 2013 року між [PERSON] (Наймодавець) та [PERSON] (Наймач) у простій письмовій формі (розписка) було укладено договір найму (оренди) житла- садового будинку, що належить позивачу, зі строко дії до 01.06.2014 року з можливістю подальшого продовження дії договору за згодою сторін. За користування садовим будинком сторони встановили плату 300 грн. на місяць, з виплатою на початку кожного місяця. Наймач зобов'язався сплачувати використану електричну енергію, сплатити все використане вугілля за ринковою вартістю. 22.02.2014 року відповідач надав позивачу розписку, за змістом якою зобов'язався в термін до 05.04.2014 року повернути позивачу кошти в сумі 750 грн. за використане вугілля. Зі змісту довідки СТ «Азот» від 13.09.2014 року за період з березня по травень 2014 року на ділянці, надежній позивачу використано електричної енергії на суму 340,99 грн. Дана заборгованість погашена самим позивачем. В силу положення ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона- власник житла (наймодавець) передає бо зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. В силу ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Сторони уклали договір найму житла в письмовій формі, таким чином виконавши вимоги наведеної норми закону. В силу ч. 3 ст. 820 ЦК України, наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України)). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договоро або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК України). Суд враховує, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у порушенні даного зобов'язання. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків доказується кредитором (ст. 623 ЦК України). Суд враховує, що позивач надав суду належні та допустимі докази наявності у відповідача заборгованості в сумі 1 000 грн. за користування найманих житлом, і ці докази відповідачем не спростовані в установленому законом порядку. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 162 ЖК України). Не спростовано відповідачем наявність за ним заборгованості за використану електричну енергію за період з березня по травень 2014 року в сумі 340,99 грн., а довідка СТ «Азот» від 13.09.2014 року про існування заборгованості за використану електричну енергію у вказаний період на ділянці позивача, судом вважається належним та допустими доказом. Отже, в цій частині позовні вимоги суд знаходить обгрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, в зв'язку із чим існують всі підстави для їх задоволення в повному обсязі. З цих же правових підстав суд вважає можливим задовольнити вимоги в частині стягнення 750 грн. заборгованості за використане відповідачем вугілля для опалення найманого у позивача садового будинку, оскільки договором найму житла передбачено відшкодування використаного вугілля, а існування такої заборгованості доведено письмовим доказом - розпискою. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З огляду на наведені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд вважає помилковим посилання позивача на положення норм матеріального права, які регулюють відносини позики, оскільки судом встановлені інші за своєю правовою природою правовідносини між сторонами. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) Шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Суд вважає безпідставними доводи позивача в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1 500 грн., оскільки умовами укладеного між ними договору найму житла відшкодування моральної шкоди не передбачено, і доказів заподіяння йому такої шкоди позивач суду не надав. Таким чином, підстав для задоволення позову в цій частині не має. Вирішуючи питання судового збору суд враховує, що позивач є інвалідом ІІ групи безстроково (довідка до Акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 041106 від 23.12.2009 року), і в силу ст. 5 ч. 9 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Загальна сума позовних вимог становить 3590,99 грн., відповідно ставка судового збору становить 243,60 грн. (ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволені частині позову, зокрема, слід стягнути 141,82 грн. судового збору (58,22 % задоволених вимог від загальної суми позову). Решту судового збору - віднести на рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України, ст.ст. 23, 610, 611, 614, 623, ч. 1 ст. 810, 811, ч.3 ст. 820, 1166, 1167 ЦК України, ст. 162 ЖК України, ч. 2 ст. 4, ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 169, 208, 212 - 215, 218, 223-228, ст. 293-294, 296 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial