Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить усунуту перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити його до квартири [ADDRESS]. Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] та виділити у спільне користування позивача та відповідача [PERSON] - кімнату площею 14,2 кв.м. У користуванні [PERSON] залишити кімнату площею 18,4 кв.м. Коридор площею 8,2 кв.м, ванну кімнату площею 3.2 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, кухню площею 7,0 кв.м. - залишити у спільному користуванні. Зобов'язати [PERSON] не чинити позивачу перешкод у вселенні та користуванні житловим приміщенням, а саме кімнатою площею 14,2 кв.м. Зобов'язати [PERSON] звільнити від належних відповідачу речей у кімнаті площею 14,2 кв.м. загальну площу 10 кв.м. з метою розміщення особистих речей позивача та передати [PERSON] запасний ключ від кімнати площею 14,2 кв.м. Мотивуючи вимоги тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 3/8 частин квартири [ADDRESS]. Відповідачу - 1/8 частин, а третій особі [PERSON] - ? частини. Вказана квартира загальною площею 52,2 кв.м., та складається з двох житлових кімнат площами 14,2 кв.м., та 18,4 кв.м., коридора площею 8,2 кв.м, ванної кімнати площею 3.2 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, кухні площею 7,0 кв.м. У квартирі проживають позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] Сторони не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою. Так відповідач займає кімнату площею 14,2 кв. м., яка обладнана замком на дверях, ключів від якого інші співвласники квартири не мають. [PERSON] не пускає до даної кімнати а ні позивача а ні третю особу, чим чинить [PERSON] перешкоди у користуванні спільним майном. З огляду на що, позивач та третя особа, не перебуваючи між собою ні у родинних ні у сімейних відносинах вимушено спільно користуються кімнатою площею 18,4 кв.м., що порушує їхні права і інтереси, оскільки такий порядок користування, по-перше: не відповідає часткам у спільному майні учасників, а по-друге: не враховує баланс інтересів співвласників та не забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав. Таким чином, у зв»язку із складними відносинами, що склались між сторонами, позивач не має можливості вільно користуватися належною йому часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що кімната площею 14,2 кв.м. максимально відповідає його частці та частці відповідача у праві спільної часткової власності на квартиру, то позивач просить про її виділ у користування сторін, поклавши на відповідача обов'язок не чинити позивачу перешкод у вселенні та користуванні кімнатою площею 14,2 кв.м., надати йому запасний ключ від даної кімнати та звільнити від належних відповідачу речей у кімнаті площею 14,2 кв.м. загальну площу 10 кв.м. з метою розміщення особистих речей позивача. Посилаючись на неможливисть досудового врегулювання спору, [PERSON] просить про задоволення позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 28.11.2017 року. Ухвалою суду від 08.09.2017 року відмовлено [PERSON] у клопотанні про забезпечення позову у виді арешту на 1/8 частини квартири [ADDRESS]. 28.11.2017 року у зв'язку із першою неявкою відповідача та третьої особи належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 14.03.2018 року. Проте, справу було знято зі складу з підстав наведених у довідці та призначено на 31.05.2018 року (а.с. 58,65). У зв'язку із набуттям чинності Цивільно процесуального Кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ на підставі п. 9 Перехідних положень Розділу ХІІІ судове засідання проведено за правилами підготовчого засідання за участю позивача та його представника. Ухвалою суду від 31.05.2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 11.07.2018 року. (а.с.79-80). На судовому засіданні 11.07.2018 року за клопотанням відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.2018 року для надання можливості відповідачу звернутися за правничою допомогою та ознайомитись із матеріалами справи. 19.07.2018 року від позивача [PERSON] надійшли зауваження на протокол судового засідання від 11.07.2018 року та клопотання про забезпечення позову. (а.с. 100, 103). Ухвалою суду від 20.07.2018 року задоволено частково клопотання позивача [PERSON] про забезпечення позову та заборонено відповідачу [PERSON] заселяти до квартири [ADDRESS] сторонніх осіб, а також передавати стороннім особам ключі від вказаної квартири без письмової згоди і дозволу інших співвласників.(а.с. 101). 24.07.2018 року до суду надійшов відзив на позов [PERSON] Зі змісту якого убачається, що відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що з 20.06.2012 року йому на праві спільної часткової власності належить 1/8 частини квартири [ADDRESS] та з того часу між ним та іншими на той час співвласниками квартири [PERSON] та [PERSON] було встановлено порядок користування, відповідно до якого він займав кімнату площею 14,2 кв. м. [PERSON] заперечує факт чинення ним [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та зазначає про недоведеність даної обставини. Вимоги щодо спільного користування із відповідачем кімнатою площею 14,2 кв.м. вважає безпідставними та необгрунтованими з огляду на те, що позивач і відповідач є сторонніми людьми. Позивач є інвалідом другої групи. Відповідач є інвалідом І групи загального захворювання з вадами зору і за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги. [PERSON] у зв'язку із інвалідністю перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, що підтверджується відповідною довідкою. А відтак, він потребує постійної, або періодичної участі соціальних працівників, які надають йому допомогу, що унеможливлює спільне з позивачем користування кімнатою площею 14,2 кв.м. та надання йому ключів від даної кімнати. Більше того, відповідач зазначає, що позивач і третя особа являються подружжям, а тому можуть спільно займати кімнату площею 18,4 кв.м., що не порушуватиме їхніх прав і законних інтересів. З огляду на означене просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с.106-109). Ухвалою суду від 24.09.2018 року визнано заявлений позивачем [PERSON] відвід головуючому - необгрунтованим та передано заяву [PERSON] про відвід головуючому у даній справі для вирішення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України. 24.09.2018року судове засідання знято зі складу з підстав визначених у довідці (а.с. 148) та призначено дату наступного судового засідання на 13.12.2018 року. Ухвалою суду від 01.10.2018 року відмовлено у задоволенні заяви позивача - [PERSON] про відвід судді та направлено справу для продовження розгляду. Ухвалою суду від 13.12.2018 року відмовлено представнику відповідача у клопотаннях про допит свідків на підтвердження обставин того, що позивачу не чиняться перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], оскільки таке клопотання подано з пропуском встановлених процесуальних строків та не встановлено поважності причин їх пропуску. У судовому засіданні 13.12.2018 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що він набув право власності на 3/8 частин вказаної квартири на підставі договору дарування від 07.07.2017 року та з того часу вселився і проживає у [ADDRESS]. Разом з тим, відповідач перешкоджає йому у користуванні кімнатою площею 14,2 кв.м. обмеживши його доступ до вказаної кімнати шляхом встановлення замків та відмовою надати ключі від кімнати. [PERSON] не являється дружиною відповідача. Більше того, всі співвласники квартири як позивач, відповідач так і третя особа є сторонніми один одному особами. Проте, проживання позивача в одній кімнаті із жінкою - [PERSON] суперечить інтересам позивача і третьої особи та унеможливлює їх спільне проживання в одній кімнаті. За таких обставин позивач просить про задоволення позовних вимог. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав викладених у відзиві. Додатково повідомили, що відповідачу внаслідок захворювання присвоєно І групу інвалідності, у зв'язку із чим він потребує сторонньої допомоги. А відтак, місце проживання [PERSON] постійно відвідують як помічники так і соціальні працівники, що викликає постійне обурення [PERSON] та створює незручності як для позивача так і для відповідача. Відповідач заперечує проти спільного проживання із позивачем в одній кімнаті та не має наміру надавати йому ключів від неї, оскільки там знаходяться його особисті речі. Враховуючи, що між сторонами виникли неприязні відносини, спільне проживання сторін у одній кімнаті створить неможливі умови проживання для обох співвласників. Крім того, виходячи із потреб сторін, пов'язаних із особливостями їхнього стану здоров'я їх спільне проживання буде суперечити їхнім інтересам. Представники відповідача повідомили, що [PERSON] пропонував позивачу та третій особі придбати у нього належну йому частку за вартістю окремої квартири, на що останні не погодились. Враховуючи, що запропонований позивачем порядок користування квартирою порушуватиме права і інтереси відповідача, іншого житла [PERSON] не має, просили відмовити у задоволенні позовних вимог за їх необгрунтованністю та безпідставністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON] та третій особі - [PERSON] При цьому позивачу на підставі договору дарування від 07.07.2017 року належить на праві спільної часткової власності - 3/8 частини квартири, третій особі - ? частини відповідно до договору дарування від 07.07.2017 року, а відповідачу - 1/8 частини на підставі договору дарування від 20.06.2012 року, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.5-11). За даними технічного паспорту, квартира [ADDRESS], складається з двох житлових кімнат жилою площею 14,2 кв.м., та - 18,4 кв.м., коридорк площею 8,2 кв.м, ванної кімнати площею 3.2 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, кухні площею 7,0 кв.м. (а.с. 19,20). Під час судового розгляду встановлено, що у квартирі [ADDRESS], проживають позивач, відповідач та третя особа. При цьому відповідач займає кімнату площею 14,2 кв. м., а позивач і третя особа - 18,4 кв. м. Дана обставина визнається сторонами та підтверджується допитаними у судовому засіданні свідками. А тому, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки не викликає у суду обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на те, що позивач [PERSON] вселився до квартири з моменту набуття її у власність і на даний час продовжує в ній проживати, що не заперечується сторонами і підтверджується показами свідків, то суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог в частині вселення позивача до квартири [ADDRESS]. Як убачається із довідок до Акту огляду МСЕК, [PERSON], має І групу інвалідності по зору довічно та потребує сторонньої допомоги. [PERSON] також являється інвалідом ІІ групи захворювання довічно. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Під час судового розгляду встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування квартирою [ADDRESS]. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов'язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб'єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб'єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. У судовому засіданні встановлено, що кімнатою площею, 14.2 кв.м користується відповідач, і такий порядок користування встановлено з 2012 року. Вказана кімната обладнана замком і ключів від даної кімнати у позивача не має. Дана обставина не заперечується відповідачем, виходячи із доводів, викладених у відзиві. Також вказані обставини підтверджується позивачем та показами допитаних у судовому засіданні свідків. Матеріали справи також містять численні виклики правоохоронних органів у зв'язку із чиненням позивачу перешкоди у користуванні кімнатою площею, 14.2 кв.м. Під час надання позивачем пояснень, які узгоджуються із показами допитаних свідків та не суперечать доводам викладеним у відзиві, судом встановлено, що [PERSON] безперешкодно користується кімнатою площею 18,4 кв.м. та місцями загального користування квартири [ADDRESS]. Разом з тим, [PERSON] чиняться [PERSON] перешкоди у користуванні кімнатою площею, 14,2 кв. м, яка перебуває у користуванні відповідача. За таких обставин суд, приходить до висновку про доведеність позивачем факту створення йому відповідачем перешкод, як співвласнику 3/8 частин квартири у користуванні спільною частковою власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому, порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме шляхом зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні кімнатою площею 14,2 кв.м. та надати [PERSON] другий примірник ключів від вказаної кімнати. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою у обраний позивачем спосіб, слід зазначити наступне. Суд звертає увагу, що встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. При цьому суд відхиляє твердження відповідача щодо погодженого із попередніми співвласниками встановленого порядку користування квартирою. Оскільки як убачається із рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2016 року, яке набрало законної сили, попередні співвласники квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], з підстав неможливості спільного проживання та користування квартирою, звертались до суду із позовом про припинення права власності [PERSON] на 1/8 частки у спільному майні на підставі ст. 365 ЦК України. Рішенням суду у задоволенні такого позову було відмовлено. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи, що спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат, при цьому співвласників квартири троє, і вказані особи не перебувають між собою у родинних, сімейних відносинах, відповідач заперечує щодо спільного користування із позивачем кімнатою площею 14,2 кв.м., суд дійшов висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою шляхом виділу позивачу та відповідачу у користування кімнати площею 14,2 кв. м., а третій особі - 18,4 кв.м., оскільки такий порядок користування квартирою не враховує баланс інтересів співвласників та не забезпечує рівні умови здійснення ними своїх прав. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимоги позивача, щодо зобов'язання [PERSON] звільнити від належних відповідачу речей у кімнаті площею 14,2 кв.м. загальну площу 10 кв.м. з метою розміщення особистих речей позивача задоволенню також не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин того, що речі [PERSON] займають 10 кв.м. у кімнаті площею 14,2 кв.м. З огляду на означене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільнені від їх сплати на підставі положень Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial