Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 135 359 грн. Обґрунтовує позов тим, що [PERSON] 23.02.2018 отримав в борг від [PERSON] грошову суму в розмірі 135 359 грн. строком до 15 березня 2018 року, що підтверджується договором позики від 23.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М. Однак, в обумовлений в договорі строк відповідач борг не повернув. 16.03.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого [PERSON] відступив позивачу свої права кредитора по відношенню до відповідача щодо виконання останнім обов'язків, передбачених договором, в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору. У зв'язку з тим, що відповідач зобов'язання по оплаті боргу не виконав по теперішній час, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору позику в розмірі 135 359 грн. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 08.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить таку задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зазначений строк в ухвалі від 08.06.2018 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. У зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України постановив здійснювати розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступне слово позивача, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено судом, 23.02.2018 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М., згідно якого відповідач отримав від [PERSON] кошти в розмірі 135 359 грн. та взяв на себе зобов'язання повернути позивачу отримані кошти до 15.03.2018. Позика за цим договором є безпроцентною. Також судом встановлено, що 16.03.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого, [PERSON] відступив [PERSON] свої права кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] щодо виконання останнім обов'язків, передбачених договором позики від 23.02.2018, в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору. Про укладення договору відповідач проінформований З'ясовано, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав та не повернув суму позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на те, що відповідачем порушено умови договору позики та не виконано взятих за таким зобов'язань, у добровільному порядку останній ухиляється від повернення позичених коштів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати в розмірі 1353,59 в користь позивача. На підставі ст.ст. 11, 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved