Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи тим, що 31.07.2012 року постановлено Голо пристанським районним судом рішення, відповідно до якого на його користь з відповідача стягнуто кошти у 9000 грн. відповідно до розписки від 04.10.2006 року, судові витрати у розмірі 214, 60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Відповідач свої зобов'язання виконує неналежно, борг не повернула, у зв'язку з чим просить стягнути на його користь за прострочення виконання грошових зобов'язань борг з урахуванням інфляції і 3% річних за період з 10.08.2012 року по 01.06.2014 року у сумі 11 689, 89 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і пояснили, що 04.10.2006 року між ним та відповідачем в усній формі було укладено договір використання земельної ділянки. Істотні умови даної домовленості які були обговорені це строк використання землі -10 років та ціна -1500 грн./р., яка відразу була сплачена позивачем відповідачу за весь період користування. На підтвердження укладеної угоди, відповідач видала відповідачу розписку, які відобразила факт отримання грошових коштів та передачі земельної ділянки у користування позивача. Однак, починаючи з 2011 року, відповідачка змінила своє відношення до угоди та почала забороняти позивачу використовувати земельну ділянку. В зв'язку з тим, що він вже не використовує землю, а гроші за її використання сплачені аж по 2017 року, відповідно до рішення суду від 31.07.2012 року стягнуто з відповідача грошові кошти в сумі 9000 грн. за період (6 років) за не виконання умов договору, а також витрати пов'язані з оплатою юридичної допомоги 1000 грн. та судового збору 214,60 грн. На теперішній час відповідач рішення суду не виконує, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням з урахуванням інфляції і 3% річних за період з 10.08.2012 року по 01.06.2014 року у сумі 11 689, 89 грн. та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,60 грн.. витрати на правову допомогу 650 грн. Представник позивача позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено встановлення індексу інфляції та 3% річних на суму боргу, яка вже була предметом розгляду в суді. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково зі слідуючи підстав. Судом встановлено, що 04.10.2006 року між позивачем та відповідачем в усній формі було укладено договір використання земельної ділянки. На підтвердження укладеної угоди, відповідач видала позивачу розписку, на підставі якої Голопристанський районний суд 31.07.2012 року стягнув з неї грошові кошти в сумі 9000 грн. за не виконання умов договору, а також витрати пов'язані з оплатою юридичної допомоги 1000 грн. та судового збору 214,60 грн.. Однак відповідач не повернула борг до теперішнього часу. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Таким чином, суд вважає, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині суми, яка вже була предметом розгляду в суді та 31.07.2014 року постановлено рішення. Крім того, на думку суду, не можливо застосувати вимоги ст. 625 ЦК України на суму боргу у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача тільки три проценти від суми прострочення боргу, який визначений за рішенням суду від 31.07.2012 року за невиконання умов договору у розмірі 9000 грн. за період з 06.10.2008 року по 01.06.2014 року і становить 547, 20 грн, а також за 2013 рік інфляція, яка склала від суми боргу 9000 грн. - 45 грн., та з 01.01.2014 р. по травень 2014 року - 909 грн., загальна сума інфляції склала 954 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір - 243,60 грн., юридичні послуги 650 грн.

Outcome: partial