Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, підставність якого обґрунтував таким. 20 січня 2013 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає у позові несумісність їх характерів, на ґрунті чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, що стали й підставою для припинення сумісного проживання. Позивач вважає, що примирення між ними є недоцільним, оскільки це суперечить його інтересам, а відтак інтересам сім'ї в цілому, що, на його думку, є підставою для припинення шлюбу шляхом його розірвання. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, надавши суду заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог, не заперечувала щодо їх задоволення, просила суд розгляд справи здійснювати у її відсутності. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому проводить розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають з 20.01.2013 року у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.6). Подружжя має доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Спільне подружнє життя у сторін не складається, оскільки сторони не змогли порозумітись в силу різних рис характерів притаманних кожному із них, внаслідок чого значний проміжок часу вони не проживають однією сім'єю, не виховують дитину разом, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільно господарства. Наміру зберігати шлюб жодна із сторін не висловила у своїх заявах, що адресували суду. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем відсутні близькі стосунки, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх малолітньої доньки, що має істотне значення. Також підлягає до задоволення вимога відповідача про залишення їй для подальшого іменування прізвища набутого у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це відповідає положенням ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved