Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди в сумі 97000 грн., завданої ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків. В судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог до 72000грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 29 березня 1999 року по 27 листопада 2007 року працював на посаді заливника 3-го розряду складу готової продукції ВАТ «Кіровоградолія». В зв'язку з тим, що відповідач не створив безпечних умов праці, під час робати на підприємстві отримав професійне захворювання. 09 лютого 2016 року визначена ступінь втрати професійної працездатності 60 %. В лютому 2016 року звернувся в відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кіровограді для призначення та виплат відповідно до висновку комісії МСЕК. В зв'язку з невідповідністю назви професії, зазначеної в трудовій книжці та в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, Фонд відмовив в прийомі документів для виплати та рекомендував звернутися на підприємство для внесення змін до запису в трудовій книжці щодо назви професії. Відповідно до листа № 206/10 від 26 лютого 2016 року підприємство відмовило у внесенні змін в трудову книжку та повернули її. Після звернення в Управління Держпраці Кіровоградської області в березні 2016 року підприємство визнало записи в трудовій книжці за № 25, 26 недійсними і внесло зміни в назву професії відповідно до державного класифікатора професій, що надало можливість підтвердити наявність в професійного захворювання, виявленого ще в 2008 році. Вважає, що тільки з вини підприємства протягом дев»яти років доводив наявність професійного захворювання, і протягом всього часу стан погіршувався, захворювання перейшло у хронічне, рецидивуюче. Заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобто, ПАТ «Кіровоградолія», а тому просить відшкодувати моральну шкоду в сумі 72000 грн. В судовому засіданні адвокат позивача , зазначила, що з 2006 року було професійне захворювання, але позивач не міг отримати соціальну допомогу з вини підприємства, дійшов до Європейського суду. В 2015 році суд визнав, що мала місце помилка. Після звернення до Управління праці було внесено зміни й нараховано соціальну допомогу. Розрахунок заявленої моральної шкоди надають виходячи з того , що 60% втрати працездатності це 60000грн.моральної шкоди , по одній тисячі гривень за кожен відсоток втрати працездатності та 12000грн. моральної шкоди за відмову відповідача протягом тривалого часу внести відповідні зміни до трудової книжки внаслідок чого з 2008 року не міг отримати соціальну допомогу. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково в сумі 20000 грн., стверджує, що професійне захворювання було встановлено лише в 2016 році, вини підприємства не має, суди у зверненнях позивача відмовляли, на той час підстав для внесення змін до трудової книжки у підприємства не було. З моменту встановлення професійного захворювання з 2016 року було нараховано соціальну допомогу. Судом встановлено наступні факти. Наказом № 30-к від 29.03.1999 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду заливника 3-го розряду складу готової продукції ВАТ «Кіровоградолія». Відповідно до наказу № 96-к від 26.09.2006 року був переведений на посаду комірника комерційної служби. Наказом № 102-к від 27.11.2007 року був звільнений з роботи за угодою сторін. Заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобто, ПАТ «Кіровоградолія». Факт заподіяння шкоди не заперечується відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного-захворювання, які спричинили втрату працездатності» внесено зміни, а саме: на Фонд вже не покладається обов'язок відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, моральна шкода відшкодовується роботодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з абзацом 2 ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представників, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, оскільки факт встановлення наявності професійного захворювання у позивача був зафіксований в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання 26 січня 2016 року, а 09 лютого 2016 року визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії № 010683, що під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, позивач втратив працездатність внаслідок професійного захворювання спричиненого негативними виробничими факторами при виконанні трудових обов'язків і має право на відшкодування моральної шкоди, факт заподіяння якої не заперечується і розмір моральної шкоди визнано в сумі 20000 грн. У зв»язку з ушкодженням здоров»я позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у перенесенні ним фізичних і моральних страждань, в постійному відчутті фізичної болі, чим порушений його звичайний ритм життя, що призводить до моральних страждань та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що йому встановлено третю групу інвалідності. Крім того, особа звільняється від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди. У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року\~\~\~\~ № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, положень ст. 3 Конституції України, згідно якої найвищою соціальною цінністю України є людина, її життя і здоров'я, враховуючи конкретні обставини справи, стан здоров'я потерпілого, 60% втрати працездатності, настання інвалідності, наявність у нього тяжкого захворювання та тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. При цьому , суд враховує також судову практику розгляду аналогічних справ в Кіровоградській області , де постраждала особа теж має третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності . [PERSON] містив вимогу про стягнення 12000грн. за затримку внесення відповідних змін до трудової книжки, як підставу для відшкодування моральної шкоди , то в цій частині , суд вважає, що моральна шкода має бути відшкодована в розмірі 5000грн. В іншій частині вимог відмовити у зв»язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує на користь держави судовий збір з відповідача в розмірі 300грн.

Outcome: partial