Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Володимир-Волинського територіального медичного об»єднання про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує тим, що наказом відповідача №167 - ос від 26.07.2013 р. її було звільнено з посади фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПП України. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12.06.2014 р. її було поновлено на посаді фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії з 31.07.2013 р. Наказом відповідача № 442 -0с від 03.07.2014 р. її було поновлено на даній роботі. Однак при поновлені її роботі відповідач не виплатив середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.07.2013 р. по 03.07.2014 р. Просить стягнути із відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 31.07.2013 р. по 03.07.2014 р., котрий становить 44435, 35 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в обгрунтування позовних вимог надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просила задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Міщук Т.В. в судовому засіданні погодилась із розрахунком позивача та розміром середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2013 р. по 03.07.2014 р., котрий становить 44435,35 грн., та повністю визнала позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що згідно наказу № 167 - ос від 26.07.2013 р. [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПП України звільнено з посади фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії Володимир-Волинського ТМО. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12.06.2014 р., котра набрала законної сили, підтверджується незаконність звільнення [PERSON] із займаної посади. Згідно даної ухвали [PERSON] поновлено на посаді фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії Володимир-Волинського ТМО з 31.07.2013 р. Відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З огляду на те, що [PERSON] була незаконно звільнена з роботи і судом поновлена на посаді, тому вона має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 вищевказаної Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чиним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (година) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чиним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З дослідженої судом довідки про доходи [PERSON] встановлено, що за останні 2 місяці роботи, що передували його звільненню, заробітна плата за червень 2013 р. становить 3517,34 грн., а за травень 2013 р. складає 3706,68 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача становила 3612 грн. 01 коп. ((3706,68+3517,34):2). З вищевказаної довідки вбачається, що за травень - червень 2013 р. [PERSON]. протягом вказаних місяців фактично відпрацювала 46 робочих дні. У відповідності до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 157,04 грн. (7224,02 грн.: 46), де 7224,02 грн. - заробітна плата за відпрацьовані протягом 2 місяців робочі дні, а 46 - число відпрацьованих робочих днів протягом травня, червня 2013 р.). З пояснень позивача та представника відповідача встановлено, що денна норма годин роботи позивача становила 6 год., а тому вартість однієї години роботи становить 26,17 грн., що визнається відповідачем (157,04 грн. (денна заробітна плата) : 6 год. (денна норма годин роботи) =26,17 грн.). Згідно довідки відповідача, норма тривалості робочого часу [PERSON] за час вимушеного прогулу становить 1697,95 год. Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 44435,35 грн. (26,17 грн. х 1697,95 годин), який повністю визнається відповідачем, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦК України не підлягає доказуванню. Оцінивши зібрані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів правомірність вимоги про стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.07.2013 по 03.07.2014 р. та його розмір, котрий становить 44435,35 грн. та визнається відповідачем, а тому позов підлягає до задоволення..

Outcome: approved