Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

позивач звернувся з позовними вимогами до відповідачів про визнання припиненою поруки за договором поруки № 109510 від 18 квітня 2007 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк» договором поруки від 18.04.2007 року № 109510, він зобов'язався відповідати за належне виконання зобов'язання боржником [PERSON] за умовами договору про надання споживчого кредиту № 11144065000 від 18.04.2007 року, згідно з яким [PERSON] отримала в кредит грошові кошти в сумі 25000,0 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 18.04.2017 року. Однак вважає, що на даний час порука за цим договором припинилася. Зокрема зазначив, що відповідно до правової конструкції норми права, викладеної у ч.4 ст.559 ЦК України, а також виходячи з її системного, послідовного, логічного тлумачення, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. У випадку не встановлення строку дії поруки в самому договорі поруки, такі зобов'язання припиняються через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. І зі збігом зазначеного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права кредитор вчиняти не може. Зазначає, що згідно з довідкою-розрахунком станом на 13.03.2015 року, останній платіж на погашення кредиту боржником здійснено 18.03.2014 року, чим порушено положення закону щодо обов'язку повернення позики частинами. А тому, враховуючи той факт, що внаслідок виниклого прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, однак відповідач не звернувся до суду із таким позовом до поручителя в шестимісячний строк з моменту виникнення у нього цього права, вважає поруку припиненою. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з аналогічних підстав. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Гембусь-Малецька М.В. в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що на даний час порука позивача за кредитним договором від 18.04.2007 року № 11144065000, укладеним між Банком та [PERSON] не припинилася. Зазначила, що у відповідності до положень ч.4 ст.559 ЦК України, якщо строк дії поруки не встановлено у самому договорі, то така припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Проте переконана, що для спливу зазначеного шестимісячного строку день настання основного зобов'язання жодним чином не можна пов'язувати із датою останнього платежу боржника 18.03.2014 року. Пунктом 5.5 кредитного договору визначено, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій. При цьому, договором встановлено спеціальний порядок застосування банком права на дострокове повернення кредиту - надіслання відповідних вимог. Така вимога позичальнику була направлена 31.01.2015 року, яка повернута за закінченням терміну зберігання. Тому переконана, що сплив шестимісячного строку слід відраховувати після спливу 41 календарного дня з моменту надіслання вимоги боржнику, а тому на момент звернення ними із позовом до поручителя в березні 2015 року, порука не припинилася. Крім цього вважає, що зазначена позивачем правова позиція у справі № 6-272цс16 не може застосовуватися до даних правовідносин, оскільки стосується зобов'язання боржника повернути суму кредиту з відповідними процентами згідно з графіком платежів, а в даному випадку відповідно до укладеної між відповідачами додаткової угоди від 31.07.2009 № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 18.04.2007 року, було змінено схему погашення кредиту, шляхом внесення ануїтетних платежів. А тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд у задоволенні позовних вимог відмовляє з наступних підстав. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.04.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11144065000 (а.с.4-9), відповідно до умов якого позичальнику було надано у кредит грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 25000,0 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13,5% річних на строк кредитування до 18.04.2017 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за умовами кредитного договору, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 18.04.2007 року № 109510 (а.с.10-12), відповідно до п.п.1.1, 1.3 якого було передбачено, що поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту від 18.04.2007 року № 11144065000 у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення основної суми, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки основний боржник за кредитним договором свої зобов'язання за умовами договору виконувала не належним чином, допустила утворення простроченої заборгованості, тому банком надсилалися позичальнику та поручителю письмові вимоги про дострокове виконання кредитного зобов'язання від 30.01.2015 року, які повернуті Банку без вручення за закінченням терміну зберігання, та подано позовну заяву про солідарне стягнення кредитної заборгованості, на підставі якої Личаківським районним судом м.Львова від 16.04.2015 року відкрито провадження у справі (а.с.97). Одночасно, за положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки, судом встановлено, що такий строк договором поруки не встановлено, тому суд вважає переконливим такий висновок, що порука відповідача за оспорюваним договором є дійсною протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за забезпеченим нею кредитним договором. Позивач пов'язує день настання строку виконання основного зобов'язання із останнім днем здійснення платежу позичальником за кредитним договором - 18.03.2014 року, внаслідок чого переконаний, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення із нього заборгованості, шестимісячний строк сплив, і такий не підлягає поновленню в силу вимог Закону. В той же час, відповідач переконаний, що таким днем являється 41-ий календарний день після дня надіслання позичальнику 31.01.2015 року письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту внаслідок виниклої простроченої заборгованості, що на його думку узгоджується із положеннями укладеного кредитного договору. Даючи оцінку наведеним сторонами обставинам, суд бере до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 6-990цс15 у постанові від 27 січня 2016 року, яка у відповідності до положень ст.360-7 ЦПК України повинна враховуватися усіма судами України, якою визначено наступне. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Таким чином, враховуючи що внаслідок порушення позичальником [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного внесення платежів на погашення кредитної заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» було змінено строк виконання основного зобов'язання з підстав п.5.5 кредитного договору, шляхом встановлення обов'язку дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій інших передбачених договором платежів, тому днем настання строку виконання основного зобов'язання слід вважати дату порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, а не дату останнього платежу, як про це зазначає позивач. З аналізу положень кредитного договору вбачається обов'язок позичальника достроково повернути кредит протягом 40 днів з дня отримання такої письмової вимоги. Однак, як встановлено судом, така вимога від 30.01.2015 року позичальнику вручена не була, а відтак підстав для пов'язування 41 календарного дня після надіслання цієї вимоги із днем настання строку виконання основного зобов'язання у суду немає. В той же час, суд переконаний, що вимогу про дострокове повернення кредиту до позичальника Банк заявив, подавши у березні 2015 року до суду позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якої і було судом відкрито провадження 16.04.2015 року. При цьому, одночасно із вимогою до позичальника про дострокове повернення кредиту, Банком було заявлено позовну вимогу про солідарне стягнення кредитної заборгованості з поручителя. А тому суд вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» пред'явило вимогу до позивача, як поручителя, в межах шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, у зв'язку із чим порука [PERSON] є дійсною та підстав її визнавати припиненою у суду немає. З врахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у справі з відповідачів не стягувати.

Outcome: dismissed