Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], вказуючи, що 08.05.2007 року між КС «Добросвіт» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00150, за яким він отримав грошові кошти в розмірі 50\~000 грн. строком на 84 місяці під 32 відсотки річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та повернути отриману суму кредиту в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором з терміном остаточного погашення не пізніше 08.05.2014 року. 19.09.2008 року між КС «Добросвіт» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00267, за яким він отримав кредит в розмірі 50\~000 грн. строком на 60 місяців під 38 відсотків річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та сум кредиту в розмірах і за графіком, встановлених кредитним договором, з терміном остаточного погашення не пізніше 19.09.2013 року. Зазначає, що станом на 14.11.2014 року заборгованість позичальника перед позикодавцем за кредитним договором № 00150 від 08.05.2007 року становить 235\~819, 12 грн., з яких 5\~406, 03 грн. сума основного боргу; 53\~615, 72 грн. сума нарахованих та несплачених відсотків; 176\~797, 37 грн. сума нарахованих і несплачених відсотків відповідно до п. 6.5 кредитного договору; за кредитним договором № 00267 від 19.09.2008 року по відсотках за період з 04.06.2010 року по 14.11.2014 року становить 276\~061, 03 грн. Загалом просив стягнути з [PERSON] 511\~880, 15 грн. 29.08.2016 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, де зазначено, що станом на 14.11.2014 року заборгованість позичальника за кредитними договорами № 00150 від 08.05.2007 року та № 00267 від 19.09.2008 року складає 349\~105, 88 грн., з яких 152\~938, 87 грн. нараховані та несплачені відсотки за користування тілом кредиту № 00150 від 08.05.2007 року за період від 14.11.2011 року по 14.11.2014 року; 196\~167, 01 грн. нараховані та несплачені відсотки за користування тілом кредиту № 00267 від 19.09.2008 року за період від 14.11.2011 року по 14.11.2014 року. Просив стягнути з [PERSON] 349\~105, 88 грн. В судовому засідання представник позивача [PERSON] пояснила, що заборгованість за процентами за кожним із зазначених кредитних договорів розрахована за останні три роки, що передували предявленню позову, тобто з 14.11.2011 року по 14.11.2014 року, та просив стягнути вказану суму з відповідача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що з ініціативи КС «Добросвіт» строк виконання основного зобовязання за кожним із вказаних кредитних договорів було змінено у лютому 2010 року та жовтні 2010 року відповідно, просили застосуватися до позовних вимог КС «Добросвіт» строк позовної давності, посилалися на відсутність у кредитних договорах обовязку позичальника сплачувати відсотки після закінчення строку виконання основного зобовязання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. 08.05.2007 року між КС «Добросвіт» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00150, за яким він отримав грошові кошти в розмірі 50\~000 грн. строком на 84 місяці під 32 відсотки річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та повернути отриману суму кредиту в розмірах і за графіком, встановленим кредитним договором з терміном остаточного погашення не пізніше 08.05.2014 року. Кредитні кошти [PERSON] отримав шляхом видачі готівкою відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових касових ордерів. 19.09.2008 року між КС «Добросвіт» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00267, за яким він отримав кредит в розмірі 50\~000 грн. строком на 60 місяців під 38 відсотків річних на умовах щомісячної сплати відсотків за користування кредитом та сум кредиту в розмірах і за графіком, встановлених кредитним договором, з терміном остаточного погашення не пізніше 19.09.2013 року. 05.02.2010 року у звязку із наявністю заборгованості за кредитом позивач надіслав відповідачу вимогу № 65 про дострокове виконання в повному обсязі усіх зобовязань за кредитним договором № 00150 від 08.05.2007 року протягом 10 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Тобто, КС «Добросвіт» скористалася своїм правом вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків, що передбачено п. 2.3 кредитного договору № 00150 від 08.05.2007 року. Також КС «Добросвіт» звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON] про дострокове стягнення кредиту та відсотків за договором № 00267 від 19.09.2008 року, і заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.10.2010 року з відповідачів достроково стягнуто на користь КС «Добросвіт» несплачену суму кредиту та нараховані відсотки за вказаним договором. Тобто, і в цьому випадку КС «Добросвіт» скористалася своїм правом вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом та сплати належних відсотків, що передбачене п. 2.2 кредитного договору № 00267 від 19.09.2008 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позичку частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Зазначене повністю відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15. Таким чином, позивач, скориставшись передбаченим умовами кредитних договорів та ст. 1050 ЦК України правом дострокової вимоги погашення всієї суми кредиту та належних відсотків, змінив строк виконання основного зобовязання за кожним із зазначених кредитних договорів, й саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. КС «Добросвіт» звернулася до суду із позовом лише 14.11.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про що, зокрема, зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року, якою попередні судові рішення у цій справі щодо стягнення заборгованості з [PERSON] скасовані, а справу в частині вимог КС «Добросвіт» до [PERSON] передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом проаналізовано і мотивувальну частину вищезазначеної постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, де, зокрема, йдеться про те, що після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до дати зміни строку виконання зобовязання й усі наступні щомісячні платежі за графіком після цієї дати не підлягають виконанню. Таким чином, суд вважає, що позивач не вправі вимагати з [PERSON] сплати відсотків за кредитними договорами в будь-який час за останні три роки до предявлення позову, оскільки після зміни строку виконання зобовязання поняття щомісячного платежу вже відсутнє, а тому право позикодавця вимагати від позичальника сплати відсотків обмежується строком позовної давності, як це зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду України у справах № 6-116цс13, 6-31цс15 про те, що строк позовної давності рахується окремо по кожному із передбачених графіком погашення кредиту місячних платежах, в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки, як зазначено вище, після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком погашення кредиту, не мають правового значення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. При цьому виходячи із положення ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, суд вважає, що перебіг позовної давності для КС «Добросвіт» щодо вимоги про стягнення процентів, нарахованих у звязку із неповністю погашеним кредитом після зміни строку виконання основного зобовязання, розпочинається саме від дня зміни строку виконання основного зобовязання, тоді як позов подано лише 14.11.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Про застосування позовної давності [PERSON] заявив у своєму письмовому запереченні на заяву про зменшення позовних вимог, яке було підтримане ним у судовому засіданні. Також суд звертає увагу, що умовами кредитного договору № 00150 від 08.05.2007 року передбачено, що позичальник зобовязується проводити погашення основного боргу за кредитом, а також сплачувати відсотки в розмірах та в строки, що передбачені умовами цього договору. Погашення основного боргу та відсотків здійснюється щомісячними платежами, а останнє погашення має бути здійснене не пізніше 08.05.2014 року. У звязку зі зміною строку виконання зобовязання вказана дата змінилася на дату зміни строку виконання основного зобовязання. За умовами кредитного договору № 00267 від 19.09.2008 року позичальник зобовязується проводити погашення основного боргу за кредитом, а також сплачувати відсотки в розмірах та в строки, що передбачені умовами цього договору. Погашення основного боргу та відсотків здійснюється щомісячними платежами, а останнє погашення має бути здійснене не пізніше 19.09.2013 року. При цьому у п. 3.3 кожного із зазначених договорів встановлено обовязок позичальника повернути кредит та сплатити відсотки в порядку та на умовах, що визначені договором та в додатках до нього. Умовами кредитного договору № 00150 від 08.05.2007 року (п. 1.3) визначено обовязок позичальника здійснювати щомісячні платежі не пізніше 08 числа кожного місяця та здійснити останнє погашення не пізніше 08.05.2014 року, а умовами кредитного договору № 00267 від 19.09.2008 року (п. 1.3) визначено обовязок позичальника здійснювати щомісячні платежі не пізніше 19 числа кожного місяця та здійснити останнє погашення не пізніше 19.09.2013 року. Тобто, умовами вказаних кредитних договорів не передбачено обовязок позичальника сплачувати проценти після настання терміну повного погашення кредиту, а у звязку із зміною строку виконання зобовязання цей термін змінився на дату зміни строку виконання зобовязання. А ст. 526 ЦК України встановлює обовязок належного виконання зобовязання, зокрема, відповідно до умов договору. За таких обставин суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed