Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зняття осіб з реєстрації. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі, проте не проживають в ній на протязі довгого періоду часу, не несуть витрат на утримання квартири, у звязку із чим позивач несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг у підвищеному розмірі. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надано, про причини неявки суд не повідомлено. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.37-40) Відповідачі зареєстровані в даній квартирі з 09.11.2007 року, проте на проживають в ній, що підтверджується відповідними довідками (а.с.7-8) та актом (а.с.9) Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., суд може захистити право особи у визначений позивачем спосіб, якщо такий спосіб є ефективним, тобто таким, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Що стосується позовних в частині визнання [PERSON] такою. що втратила право користування квартирою, то вказана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, не проживання власника в квартирі, що йому належить, не може бути підставою для обмеження його права користування нею. Вимоги про зняття з реєстрації відповідачів, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд не вправі вирішувати питання про права та обовязки осіб, які не брали участь у справі, клопотання про залучення органу ДМС України до участі у справі в якості відповідача позивачем не заявлялось, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, що набрало законної сили, яким особу було визнано втратившою право користування приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір сумі 275 грн. 60 коп.

Outcome: partial