Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із позовом\~в якому зазначив, що він є власником будинку, в якому мешкає разом зі своєю родиною, розташованої за адресою: м.Селидове, вул.Свободи, 4. В будинку без дозволу позивача зареєстрований відповідач, який на початку 2012 р. поїхав в Росію на постійне місце проживання, однак приїхати до м. Селидове, щоб знятися з реєстрації не бажає, тому позивач змушений вирішувати це питання в судовому порядку. Просив визнати [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: м. Селидове, вул. Свободи, 4. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.07.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав. У судове засіданні не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 21.04.1998 р. [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул.Свободи, 4 (а.с.4). Згідно довідки про склад сімї, за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул.Свободи, 4, зареєстрований [PERSON] (а.с.7). Згідно з Актом про не проживання від 19.07.2018 р., в ході перевірки встановлено, що [PERSON] дійсно прописаний, але фактично не мешкає за адресою: м. Селидове, вул. Свободи, 4 з 2012 р. (а.с.6). Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимогст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55,\~124 Конституції України\~та\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.\~76-81\~ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогами ст.\~71\~Житлового кодексу\~України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Відповідно до ст.\~72\~ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з 2012 року, і це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved