Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 22 квітня 2010 року по 24 жовтня 2011 року вона працювала в комунальному підприємстві «Аеропорт Черкаси» на посаді завідуючої кафе. На момент звільнення заробітна плата виплачена своєчасно не була. Лише в березні 2018 року вона отримала довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, яка на 12 березня 2018 року складала 8 758 грн. 14 коп. 15 травня 2018 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з КП «Аеропорт Черкаси» на її користь 8 758 грн. 14 коп. Оскільки, відповідач не провів розрахунок в день звільнення, вона має право на стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, тому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за 1\~760 робочих днів (з 24 жовтня 2011 року по день подачі позову 20 липня 2018 року) в сумі 116 160 грн. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав за підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, з 22 квітня 2010 року по 24 жовтня 2011 року [PERSON] працювала в комунальному підприємстві «Аеропорт Черкаси» на посаді завідуючої кафе. На момент звільнення заробітна плата виплачена своєчасно не була. Згідно довідки КП «Аеропорт Черкаси» від 12 березня 2018 року заборгованості по заробітній платі станом на 12 березня 2018 року складає 8 758 грн. 14 коп. Посилання представника відповідача на ту обставину, що з цієї довідки не вбачається, що це саме заборгованість із заробітної плати, суд оцінює критично. Оскільки 15 травня 2018 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з КП «Аеропорт Черкаси» на користь позивача заборгованість по заробітній платі 8 758 грн. 14 коп. Судовий наказ набрав чинності 20 червня 2018 року, боржником заяву про скасування судового наказу до суду не подано. На його виконання відкрито виконавче провадження. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України,\~при цьому\~визначальними є\~такі юридично\~значиміобставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України\~у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями ст. ст.\~116,\~117,\~237-1 КЗпП України\~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Судом встановлено, що в день звільнення 24 жовтня 2011 року позивач не працювала, що підтверджено табелем обліку робочого часу за жовтень 2011 року по КП «Аеропорт Черкаси». За таких обставин, підлягає зясуванню, коли позивач звернувся з вимогою про проведення з ним розрахунку щодо невиплачених сум, оскільки від цього залежить, коли у відповідача виник обов'язок по проведенню з ним розрахунку (ст. 116 КЗпП України) та наявність чи відсутність між сторонами спору щодо розміру належних до виплати звільненому сум. Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулася до суду з даним позовом 24 липня 2018 року, обєктивних та переконливих доказів звернення позивача до роботодавця в період з 24 жовтня 2011 року по 24 липня 2018 року суду не надано. Крім того, представником позивача до суду надано постанову про закінчення виконавчого провадженя по виконанню судового наказу виданного 15 травня 2018 року про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 8\~758 грн. 14 коп. від 01 листопада 2018 року, у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі. Таким чином, відповідач в повному обсязі виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Отже, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні, починаючи з 24 жовтня 2011 року безпідставними. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Для визначення середньоденного заробітку сумарний заробіток за два останніх місяці ділиться на кількість робочих днів за останні два місяці. Згідно розрахунку наданого позивачем, який перевірений судом, заробітна плата [PERSON] за останні два місяці, що передували звільненню (серпень-вересень 2011 року) становить 2\~904 грн. 22 коп. Кількість робочих днів у серпні 2011 року та у вересні 2011 року становила по 22 дні. Таким чином, середньоденний заробіток становив 66 грн. (2\~904 грн. 22 коп./44 дні = 66,005 грн.) Отже, з урахуванням вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення на підставі ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту предявлення відповідної вимоги, а саме позовної заяви до суду 24 липня 2018 року по день фактичної виплати заборгованості по заробітній платі 01 листопада 2018 року (що становить71 робочий день). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 4 686 грн. (71 день х 66 грн. = 4\~686 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved