Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що [INFO] помер [PERSON]. На йогої ім»я було відкрито рахунок на вклад [NUMBER] в ПАТ КБ «Приватбанк» на даний рахунок [PERSON] було зроблено заповідальне розпорядження, яким він заповів даний вклад позивачці [PERSON]. Вона знала про заповідальне розпорядження і тому після смерті [PERSON] звернулась до відділення ПАТ КБ «Приватбанк»де її запевнили, що вона в любий час зможе отримати кошти але тільки після закінчення терміну на який було внесено даний вклад. Але коли вона звернулася за отриманням вкладу їй було повідомлено, що її потрібно звернутися до нотаріуса протягом 6 місяців, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину. У зав'язку із тим, що її запевнили у банку по питанню отримання даного вкладу і вона не є юридично обізнаною у зв'язку із цим пропустила встановлений шестимісячній строк. А тому просить суд визначити строку для прийняття спадщини. В судове засідання позивачка викладені в позовній заяві дані підтвердила і позов підтримала. Відповідач, щодо задоволення позову поклався на думку суду, однак зауважив, що витребувана судом спадкова справа, яка містить заяву від 21.10.2013 року про прийняття спдщени [PERSON] двоюрідного брата покійного. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Згідно письмових доказів, наданих позивачем, а також матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що що [INFO] помер [PERSON]. 09.07.2013 роком покійним [PERSON] укладено договір із ПАТ КБ «Приватбанк» із заповідальним розпорядженням на позивачку строк дії договору до 09.01. 2014 року . Із письмовою заявою позивачка до нотаріуса і банку не зверталася. Із позовом до суду позивачка звернулась 23.05.2015 року. Загальні положення про спадкування визначені главою 84 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Крім того, главою 87 ЦК України визначено процедуру здійснення права на спадкування. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідачами у справі про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed