Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у будинку № 6, по вул. Чумацька, в місті Стебник Львівської області. В обгрунтування позову посилається на те, що згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від одної до пяти включно, посвідченого нотаріусом другої Дрогобицької нотконтори 05.07.1977, зареєстрованого в реєстрі за № 1589, є власником житлового будинку № 6 по вул. Чумацька в місті Стебник Львівської області. В даному будинку зареєстровані та фактично проживають лише позивач, його донька [PERSON] та внуки: [PERSON], [INFO], яка є неповнолітньою, та [PERSON] [INFO], - що стверджується даними будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в [INFO] (колишня вул. Калініна) в місті Стебник Львівської області. [PERSON] є рідним сином позивача, який хоча і зареєстрований у вищевказаному будинку, однак починаючи з 2005 року і по даний час у ньому не проживає, оскільки забравши всі свої речі, добровільно виїхав за кордон, де постійно проживає до сьогоднішнього часу і наміру повертатись в Україну не має. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення у газеті „Львівська пошта № 82 від 21.10.2017. За таких обставин суд визнав неявку відповідача неповажною, провівши розгляд справи у його відсутності. Треті особи в судове засідання не зявилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. А згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від одної до пяти включно, посвідченого нотаріусом другої Дрогобицької нотконтори 05.07.1977, зареєстрованого в реєстрі за №1589, [PERSON] є власником житлового будинку № 6 по вул. Чумацька в місті Стебник Львівської області. Згідно Будинкової книги у вищевказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та, зокрема, [PERSON] Відповідно до [PERSON] від 17.07.2017 № 99, складеного комісією в складі паспортиста ДП „Стебниккомунсервіс [PERSON] сусідів позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], а фактично за даною адресою не проживає. У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як розяснив Верховний Суд України, право члена сімї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сімї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у житловому будинку № 6 по вул. Чумацька в місті Стебник Львівської області. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у будинку, що належить на праві приватної власності позивачу. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишив, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Враховуючи наведене,

Outcome: approved