Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів про визнання недійсними рішення [PERSON] сільської ради від 18.05.2007, Державного акту на право приватної власності на землю ЯЖ №570020 від 22.01.2009 виданого [PERSON], зобовязання [PERSON] сільської ради вирішити питання про виділення підїздної дороги до його земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням [PERSON] сільської ради, та виданим на підставі нього державним актом порушуються його права, як суміжного землекористувача. Зокрема вказав, що в його приватній власності знаходиться земельна ділянка площею 0,1489 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2620882101010020933, яка розташована в с.Ільці прис.Флесівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, до якої згідно кадастрового плану земельної ділянки передбачений підїзд. Однак, йому стало відомо, що підїздна дорога, якою він користувався з 1986 року входить до земельної ділянки відповідача [PERSON], який на даний час чинить йому перешкоди в користуванні даною дорогою. З приводу цих обставин він звертався до [PERSON] сільської ради, яка порекомендувала йому звернутися до суду. На даний час іншого проїзду до його земельної ділянки немає. Крім цього, дорога через земельну ділянку, що належить відповідачу існувала фактично давно, а тому вважає, що орган місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність ділянку, на якій розташована дорога. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, згідно якого вважає заявлений позов безпідставним, оскільки позивачем на підтвердження обставин викладених в позовній заяві не представлено жодних доказів. Вказав, що позивач не являється суміжним землекористувачем до належної йому земельної ділянки, між їхніми земельними ділянками знаходиться канава, яка перебуває у користуванні [PERSON] сільської ради. Крім того у виготовлених ним правовстановлюючих документах на земельну ділянку, жодного заїзду до земельної ділянки позивача не передбачено. Просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою судді від 21.09.2017 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 18.04.2018 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних втимог на предмет спору [PERSON] \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що земельну ділянку площею 0,1489 га він отримав ще в 1986 році, і пізніше в 1996 році на підставі рішення [PERSON] сільської ради, виготовив Державний акт серія ІФ 02-11-2/000104. 09.02.2017 ним виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та проведено державну реєстрацію земельної ділянки. Відповідно до даної технічної документації, від точки А до точки Б, вказано заїзд до його земельної ділянки, однак в користуванні таким, йому чинить перешкоди відповідач [PERSON], посилаючись на те, що через земельну ділянку, яка знаходиться в його приватній власності, не передбачено жодної дороги. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, пояснив суду що при виготовленні в 2007 році технічної документації на земельну ділянку, в її межах жодної підїздної дороги встановлено не було. Земельна ділянка, яка належить позивачу, площею 0,1489 га не є суміжною із земельною ділянкою площею 0,5170 га, яка на праві власності належить йому, їх розділяє канава, що знаходиться в користуванні [PERSON] сільської ради. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник [PERSON] сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що фактично позивач [PERSON] користувався підїздною дорогою, яка проходила через земельну ділянку відповідача [PERSON], однак у виготовленій [PERSON] технічній документації зазначену дорогу не вказано, а також не вказано що дані земельні ділянки є суміжними. Визнав, що дійсно на даний час існує проблема в доступі позивача до його земельної ділянки, однак вирішення такої проблеми вбачають шляхом встановлення сервітуту. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9-11) вбачається, що [PERSON]К на праві власності, а саме Державного акта ЯЖ №570020 від 22.01.2009 виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 18.05.2007 належить земельна ділянка площею 0,5170 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с.Ільці прис.Флесівка, Верховинського району, Івано-Франківської області. Позивач вважає, що на момент передачі у власність [PERSON] цієї земельної ділянки [PERSON] сільською радою були порушені його права, оскільки через неї проходить підїзна дорога до його земельної ділянки, якою на даний час відповідач йому не дає можливості користуватися. А тому вважає прийняте рішення та виданий на підставі нього державний акт про право власності на землю незаконними. Дійсно, у відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Крім цього, частиною 1 статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, в ході судового розгляду позивачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом обставин на які він посилається. Згідно з представленим державним актом на право приватної власності на землю ІФ №02-11-21000104 від 11.09.1996 (а.с.7) виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 23.09.1994, [PERSON] на момент передачі у власність відповідачу [PERSON] спірної земельної ділянки, на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 0,3041 га для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства, що знаходяться в с.Ільці [PERSON] сільської ради, зокрема діл.№2 площею 0,1541 га. Проте, як вбачається із представленого державного акту, а саме опису меж, підїздної дороги до земельної ділянки №2 передбачено не було. Крім того по межі, з точки А по точку Б межівником зазначено відповідача [PERSON]. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.12,14-15) вбачається, що 09.02.2017 на підставі технічної документації із землеусмтрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1489 га, кадастровий номер 2620884101:01:002:0933 для ведення особистого селянського господарства, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю ІФ №02-11-21000104 від 11.09.1996 належить позивачу [PERSON] Згідно додатку до даного витягу, а саме кадастрового плану земельної ділянки (а.с.14) де відображено опис меж земельної ділянки, вбачається, що з точки Б до точки В відображено підїзд до земельної ділянки, з точок А по точку Б, та з В Г землі [PERSON] сільської ради, канава. Однак такі відомості судом не можуть бути взяті до уваги, як такі що у встановленому законом порядку підтверджують наявність підїздної дороги до земельної ділянки [PERSON], оскільки, як встановлено в судовому засіданні на підставі наданих показів свідка [PERSON], який являється інженером-землевпорядником ПП «Кедр», такі відомості ним були внесені за результатами здійснення на замовлення позивача, обмірів земельної ділянки. Наявність заїзду до земельної ділянки [PERSON] ним встановлено по факту огляду земельної ділянки та із вказівки замовника. Зазначив, що у правовстановлюючих документах на земельну ділянку, підїзду до земельної ділянки, зазначено не було. Крім цього, із представленої відповідачем [PERSON] технічної документації по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,5170 га, кадастровий номер 2620884101:002:0485 (а.с.99-107) вбачається, що через дану земельну ділянку підїзду до земельної ділянки [PERSON] не передбачено. Також вбачається, що земельна ділянка не межує із земельною ділянкою, що знаходиться у власності позивача [PERSON] З боку розташування земельної ділянки [PERSON], з точки В по точку Г знаходяться землі сільської ради, канава, яка розділяє земельні ділянки. І дані обставини в судовому засіданні не заперечили сторони. \~ \~ \~ \~Також згідно листа Відділу містобудування та архітектури Верховинської РДА Івано-Франківської області від 04.12.2017 №С-348 (а.с.73) вбачається, що згідно генерального плану села Ільці, актуалізованого рішенням ХХІІІ сесії [PERSON] сільської ради від 22.03.2013, через присадибну ділянку [PERSON], площею 0,5100 га в с.Ільці прис.Флесівка Верховинського району, дорога не передбачена. Не можуть бути взяті до уваги також покази допитаних за клопотанням позивача свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки в розумінні положень ст.78 ЦПК України є недопустими доказами факту проходження через земельну ділянку [PERSON] до земельної ділянки позивача [PERSON], підїздної дороги, так як вказані обставини підлягають доказуванню шляхом представлення визначених документів, про затвердження та проектування даної дороги. Таким чином, позивачем, жодних належних та допустимих доказів про те, що через земельну ділянку, яка на праві власності належить [PERSON] проходить підїздна дорога до його земельної ділянки, суду не представлено. Не здобуто таких доказів і в судовому засіданні. А тому, враховуючи, що на момент передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, в її межах жодним документом підїздна дорога не затверджувалася та не проектувалася, тому у суду відсутні підстави вважати, що орган місцевого самоврядування прийняв незаконне рішення про передачу у приватну власність цієї земельної ділянки, а згодом на підставі цього рішення видав державний акт про право приватної власності на землю. За таких обставин суд приходить до переконання про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог щодо визнання недійсними рішення [PERSON] сільської ради та державного акту про право власності на земельну ділянку, у звязку із чим в позові в цій частині слід відмовити. Щодо вимоги про зобовязання [PERSON] сільської ради вирішити питання про виділення підїзної дороги до земельної ділянки позивача, та така є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що [PERSON] сільська рада розглянула питання з приводу виділення позивачу підїздної дороги до земельної ділянки кадастровий номер 2620884101:01:002:0933 і рекомендувала йому звернутися до суду, що підтверджується листом [PERSON] сільської ради від 14.07.2017 №Ч-33/02.2-10 (а.с.5). Прийняте [PERSON] сільською радою рішення, позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувалося, а тому у суду не має підстав зобовязувати відповідача повторно вирішувати дане питання. При цьому, позивач не позбавлений можливості захистити своє право іншим способом і на загальних підставах, зокрема шляхом укладення договору сервітуту на земельну ділянку відповідача для вільного проїзду.

Outcome: dismissed