Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості, де зазначив, що 08.02.2005 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 7 963,94 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проголошення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, заперечень суду не надав. На адресу суду повернувся конверт з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Суд за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4, 224-226 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Крім того, даний договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом Згідно з п. 1.31 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ коштів з відповідного рахунка платника. До платіжних інструментів відносяться документи на переказ та спеціальні платіжні засоби Відповідно до п. 1.27 ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 08.02.2005 року між ЗАТ «Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір SAMDN03000001879491, на підставі якого відповідач отримав кошти в розмірі 2 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписаний Договір разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у договорі. Відповідач на надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до Умов договору, тобто в порушення умов Кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав, зв'язку з чим, 31.10.20106 року за заявою ЗАТ КБ «Приват Банк» Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ № 2-н-199/06 та з відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 2 079,26 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредити. Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки посилання позивача на той факт, що заборгованість [PERSON] перед банком на 30.06.2014 року з урахуванням стягнутих сум за судовим наказом становить 7 963,94 грн., не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно матеріалів справи та наданого Розрахунку заборгованості, у [PERSON] існує заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 9 187,77 гривень, з якої необхідно вирахувати суму боргу, стягнену за судовим наказом у розмірі 2 079,26 грн., а отже загальна сума заборгованості становить 7108,51 грн. яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 295,12 грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом - 7 892,65 грн., що в судовому засіданні встановлено письмовими доказами по справі, у зв'язку з чим підлягає стягненню в судовому порядку. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн., які були ним сплачені при зверненні з позовом до суду.

Outcome: partial