Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 23029,16 гривень, а також судові витрати у сумі 1378 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 липня 2013 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON], який йому належить на праві власності. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб склав 27035,02 гривень. 30 жовтня 2013 року [PERSON], скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав заяву з метою отримання грошового відшкодування за шкоду, завдану відповідачем та, оскільки останнім у добровільному порядку матеріальну шкоду не відшкодовано, у звязку з настанням страхового випадку, позивачем здійснено виплату [PERSON] у розмірі 22529,16 гривень, крім того позивачем були понесені витрати на аварійного комісара у розмірі 500 гривень. Таким чином загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 23029,16 гривень, та, оскільки, як вбачається з постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності вбачається, що останній знаходився у трудових відносинах з ПАТ «Концерн АВЕК та КО», зазначена сума підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача з письмовими вимогами щодо добровільної сплати зазначеної суми, однак до теперішнього часу зазначена сума не сплачена. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомленими своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень за позовом або заяви про розгляд справи у їх відсутність суду не надали. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у звязку з наступним. Автомобіль марки Fiat Doblo, 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ХАА №420949. Як вбачається зі змісту постанови Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2013 року, 29 липня 2013 року о 12 годині 20 хвилин на території ТЦ «Барабашова» [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав дорогу автомобілю [NUMBER], що наближався з правого боку та допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 липня 2013 року, транспортний засіб Fiat Doblo, 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою про скоєння дорожньо-транспортної пригоди від 29 липня 2013 року, заявою [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди від 30 жовтня 2013 року, протоколом огляду транспортного засобу від 30 серпня 2013 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що шкоду майну [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 29 липня 2013 року завдано з вини відповідача [PERSON] Згідно звіту №294/08.2013 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 08 жовтня 2013 року, матеріальний збиток, завданий власникові Fiat Doblo реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ складає 27035,02 гривень. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним обєднанням страховиків, які здійснюють обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до п.п. «а», п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 30 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що відповідальність водія автомобіля [NUMBER] не застрахована. Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON]» від 04 грудня 2013 року № 4583 Фінансовому управлінню наказано сплатити на рахунок [PERSON] суму у розмірі 22529,16 гривень за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що позивачем виплачено на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 22529,16 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №1/21398 від 05 грудня 2013 року та довідкою Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1 від 23 жовтня 2013 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Крім того, як вбачається з доручення МТСБУ №16506 від 23 січня 2012 року, супровідного листа аварійного комісара [PERSON] №74 від 02 квітня 2012 року та платіжного доручення №1/21398 від 05 грудня 2013 року, позивачем також були понесені витрати на оплату аварійного комісара у розмірі 500 гривень. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 23029,16 гривень. На адресу відповідача [PERSON] неодноразово направлялися листи з вимогою щодо добровільної сплати страхового відшкодування в порядку регресу (листи №З/1-05/34756 від 09 грудня 2013 року, №З/1-05/22312 від 19 серпня 2013 року, №З/1-05/6550 від 03 грудня 2014). Станом на час розгляду справи відповідачем [PERSON] відшкодування сплаченої позивачем суми не відбулося. Враховуючи ту обставину, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] на момент скоєння ДТП знаходився у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Концерн АВЕК та КО», вищевказана сума страхового відшкодування підлягає стягненню з [PERSON] Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно квитанції № 42177 від 29 березня 2016 року, позивачем при предявленні позову був сплачений судовий збір у розмірі 1378 гривень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем документально підтверджені понесені ним судові витрати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. Судові витрати суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial