Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Відділ ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.01.2001 року, виданого згідно рішення виконкому Чернівецької міської ради від 09.01.2021 року [NUMBER]. Вказував, що у вищевказаній квартирі зареєстрована за місцем проживання [PERSON] , [INFO] , однак з 2010 року не використовує вказану квартирну як своє постійне і єдине місце проживання, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні платежі та не є членом сім`ї власника даної квартири. Посилався на те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає власнику у реалізації його права на продаж нерухомого майна та загрожує втратою реального покупця. Просив визнати відповідача такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явился, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила та не подала до суду відзив на позов. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Оскільки в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.01.2010 року Колективне підприємства «Трансмост - Сервіс» являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до Довідки виписки з домової книги від 01.02.2021 року №129 [PERSON] зареєстрована з 06.11.1992 року за адресою [ADDRESS] (а.с.24). Згідно акту №59 від 13.04.2021 року, що підписали сусіди, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , не проживає за зазначеною адресою з 2010 року по даний час (а.с.25). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). За змістом ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку, квартири не позбавляє його права користування житловим приміщенням. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року. У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved