Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 12 квітня 2001 року [PERSON] на підставі свідоцтва на спадщину за заповітом, виданого Оріхівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №759, отримала в спадщину право на земельну частку (пай) розміром 8,46 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) РН №190845, виданого 21 вересня 2000 року Оріхівською РДА. На імя Відповідача 25 квітня 2001 року Оріхівською РДА було внесено відповідні зміни до сертифікату. 16 травня 2001 року Відповідач укладає договір оренди та передає земельну частку (пай) у користування Селянському (фермерському) господарству «Марія», де засновником та Головою Господарства являється одноособово позивач. 29 вересня 2001 року Відповідач укладає шлюб та змінює прізвище на «Тяглова», 21 лютого 2004 року Відповідачем було прийнято громадянство [PERSON] Федерації та отримано паспорт за №46 05 649736. На виконання статті 81 Земельного кодексу України, а також враховуючи той факт що Господарство позивача саме й користувалось земельною часткою(паєм) на протязі понад трьох років, Відповідач звернулася до позивача з пропозицією придбати належну їй земельну частку (пай). 12 травня 2004 року за договором купівлі-продажу позивач отримав у власність право на земельну частку (пай), оскільки земельна ділянка не була виділена в натурі тобто це стосувалось тільки права на виділення земельної ділянки ними було укладено договір в простій письмовій формі як того вимагають приписи Цивільного кодексу України. За вказаним Договором ним було передано всі належні до сплати кошти. Вирішивши в травні 2016 року отримати в натурі земельну ділянку як то передбачено Перехідними положеннями Земельного кодексу України, він довідався що для внесення відповідних змін до сертифікату та отримання відповідного дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, йому необхідно надати або нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної частки (паю) або відповідне рішення суду. Тому позивач прохає визнати дійсним договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай) від 12.05.2004 року, укладений між ним та [PERSON] та визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 8,46 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) РН №190845, виданого 25.04.2001 року Оріхівською РДА на імя [PERSON], з правом внесення відповідних змін до вказаного Сертифікату. В судове засідання представник позивача не зявився. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, на позові довірителя наполягає і прохає його задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомлена про розгляд справи через оголошення в газеті «Запорізька правда», в судове засідання не зявилася по невідомим суду причинам. Розглянувши матеріали справи та дослідивши викладені в позові обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Судом встановлено, що згідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) РН №190845, виданого 21 вересня 2000 року Оріхівською РДА, 12 квітня 2001 року [PERSON] на підставі свідоцтва на спадщину за заповітом, виданого Оріхівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №759, отримала в спадщину право на земельну частку (пай) розміром 8,46 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Кірова Новотроїцької сільської ради Оріхівського району Запорізької області. 25 квітня 2001 року Оріхівською РДА було внесено відповідні зміни до сертифікату на імя Відповідача. Згідно до договору оренди земельної частки (паю) від 16.05.2001 року, зареєстрованого секретарем Новотроїцької сільської ради Оріхівського району, Відповідач укладає договір оренди та передає земельну частку (пай) у користування Селянському (фермерському) господарству «Марія», де засновником та Головою Господарства являєтьсь позивач по справі. Відповідно до свідоцтва про шлюб 1-ИК №668876 Відповідач 29 вересня 2001 року укладає шлюб та змінює прізвище на «Тяглова». Відповідно до паспорту за №46 05 649736 [PERSON] 21 лютого 2004 року прийняла громадянство [PERSON] Федерації та отримала паспорт громадянки [PERSON] Федерації. Статтею 81 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, протягом року підлягають відчуженню. Після прийняття громадянства [PERSON] Федерації Відповідач для виконання вказаної норми Закону, а також враховуючи той факт що Господарство позивача користувалось земельною часткою(паєм) на протязі понад трьох років, укладає 12 травня 2004 року договір купівлі-продажу земельної частки (паю) з позивачем по справі. Оскільки земельна ділянка не була виділена в натурі, а згідно приписів договору це стосувалось тільки права на виділення земельної ділянки, ними було укладено договір в простій письмовій формі як того вимагають приписи Цивільного кодексу України. Відповідно до розписки від 12.05.2004 року, підписаної Відповідачем, позивачем було передано кошти в сумі 50 тисяч гривень на виконання умов договору. Позивач з часу придбання земельної частки (паю) весь час користувався нею, вважаючи себе єдиним законним власником. Позивач в травні 2016 року вирішив отримати в натурі земельну ділянку як то передбачено Перехідними положеннями Земельного кодексу України, для чого звернувся до Оріхівської районної державної адміністрації для внесення змін до Сертифікату №190845 та отримання відповідного дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, однак, йому було розяснено, що у відповідності до чинного на тепер законодавства України необхідно надати або нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної частки (паю) або відповідне рішення суду. Оскільки договір купівлі-продажу був укладений між Позивачем та Відповідачем ще в 2004 році, посвідчити його нотаріально є неможливим в силу приписів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті 22.02.2012р. за №282/20595 (зі змінами та доповненнями), іншим порядком захистити невизнане право на земельну частку (пай) він не може. Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог статті 334 Цивільного кодексу України право власності переходить до набувача майна з моменту його передачі. На теперішній час внести відповідні зміни до сертифікату на земельну частку (пай) на без правовстановлюючого документу, яким являється судове рішення не можливо. За таких обставин суд находить позов позивача таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved