Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.10.2008 року №0060/086.10-Nv в розмірі 29197,99 доларів США, що складається з поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів в розмірі 26824,74 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2053,59 доларів США та поточної суми заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 319,66 доларів США. Крім цього, просить стягнути із відповідача пеню з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами в сумі 9944,04 грн. та штраф за порушення умов п.4.4 та п.3.3.7 кредитного договору в розмірі 5000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору від 15.10.2008 року №0060/08/6.10-Nv між Банком та відповідачем [PERSON], позичальнику було надано кредит для придбання квартири в сумі 51 тис. доларів США під 13,0% річних із кінцевим терміном повернення кредиту до 13.10.2023 року. Крім цього, п.2.3 договору сторонами було передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно в сумі не менше 284,00 доларів США. Однак в порушення взятих на себе зобовязань відповідач допустив утворення заборгованості по сплаті кредиту та процентів, у звязку із чим 12.03.2015 року йому направлялася письмова вимога про необхідність дострокового погашення усієї заборгованості у відповідності до п.2.6 кредитного договору. Оскільки вимога банку позичальником не виконана, по даний час заборгованість не погашена, а відтак вважає, що існують підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за увесь період невиконання зобовязань у виді пені та штрафу передбаченого умовами договору, а тому просить позов задоволити у повному обємі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав, уточнив, що заборгованість відповідача по сплаті кредитних зобовязань стала виникати з вересня 2014 року. При цьому вказав, що дійсно в березні 2014 року в Банку введена тимчасова адміністрація, а в червні 2014 року розпочато ліквідаційну процедуру банку, у звязку із чим рахунки банку не обслуговувалися, а всі відділенні банку були зачиненими. При цьому визнав, що жодні повідомлення відповідачам про нові реквізити для сплати коштів не повідомлялися. В той же час в листі-вимозі банку від 12.03.2015 року відповідачу було доведено до відома реквізити банківської установи, через які слід було погашати кредит. На вказану вимогу, а також повторну від 08.09.2015 року відповідач не реагував, а відтак вважає позовні вимоги підставними. Представник відповідача в судовому засіданні відносно позову заперечив частково, суду пояснив, що з моменту укладення кредитного договору і до вересня 2014 року відповідач своєчасно виконував взяті на себе кредитні зобовязання, жодного разу не допускав виникнення заборгованості. Однак, після початку процедури виведення Банку з ринку на підставі постанови Правління Національного Банку України від 13.03.2014 року №135, а також подальшого запровадження ліквідаційної процедури в банку, з вересня 2014 року були закриті усі відділення банку, рахунки банку заблоковані, а за жодним із відомих позивачу телефонів він не зміг звязатися із працівниками банку, а відтак виникла ситуація в якій він не мав обєктивної можливості виконувати умови кредитного договору. В той же час погашення кредиту у валюті за запропонованими реквізитами в інших банківських установах передбачає додаткову сплату 5% від суми за перерахунок коштів ПАТ «Банк Форум», що не обумовлено умовами кредитного договору, а відтак відповідач не маючи фінансової можливості нести такі витрати не вбачає обовязку для себе у такий спосіб здійснювати виконання кредитних зобовязань. В той же час про його право здійснювати виконання валютного зобовязання у національній валюті він дізнався лише зараз, на момент прийняття відповідної постанови НБ України йому вказані обставини не були доведені до відома. А тому, оскільки в діях відповідача відсутні ознаки вини у порушенні виконання зобовязань за кредитним договором, просить відмовити у задоволенні позову в частині дострокового стягнення заборгованості та штрафів. Одночасно не заперечив щодо погашення відповідачем процентів за користування кредитом. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що 15.10.2008 року між АКБ «Форум» (правонаступником всіх прав та обовязків якого являється ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] було укладено кредитний договір №0060/08/6.10-Nv (а.с.7-9), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 51 тис. доларів США на придбання квартири на строк до 13.10.2023 року зі сплатою 13,0% річних за користування кредитними коштами. При цьому п.2.3 кредитного договору було визначено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 284,00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок «№22337500008432 в Львівській філії АКБ «Форум». Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Дійсно, як вбачається із представленого розрахунку (а.с.4-6) станом на 03.04.2015 року у відповідача перед банком утворилася заборгованість у виді простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2053,59 доларів США та поточної заборгованості за процентами в розмірі 319,66 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Крім цього, у відповідності до п.2.5 кредитного договору сторони домовилися, що несплата позичальником процентів у визначені договором строки є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Крім цього, п.4.4. договору визначено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.3.3. договору, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 5000 грн. У звязку із виниклою заборгованістю, 12.03.2015 року позивачем скеровано боржнику [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором шляхом повернення усієї суми кредиту в розмірі 26824,74 доларів США, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2053,59 доларів США та поточної суми заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 319,66 доларів США, а також сплати пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами в сумі 9944,04 грн. та штрафу за порушення умов п.4.4 та п.3.3.7 кредитного договору в розмірі 5000 грн. У відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зокрема, в силу наведених вище правових положень, на позивачу лежить обовязок доказування факту порушення кредитних зобовязань за умовами договору, і що таке порушення мало місце з вини боржника, внаслідок чого у кредитора виникає право вимоги у боржника дострокового повернення усіх кредитних коштів та сплати штрафних санкцій. Як встановлено у судовому засіданні, і вказані обставини не заперечуються позивачем, до вересня 2014 року відповідачем здійснювалося належне виконання взятих на себе кредитних зобовязань за умовами кредитного договору, а саме своєчасно в межах визначених сум та строків вносилися кошти на визначений умовами договору рахунок для погашення поточної кредитної заборгованості по кредиту та процентах. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, починаючи з вересня 2014 року, боржник був позбавлений можливості погашати кредитну заборгованість в силу того, що визначений умовами рахунок позивача був заблокований, усі відділення банку в межах м. Львова були зачинені, а за відомими йому телефонними номерами ніхто не відповідав, внаслідок чого він не міг зясувати куди йому вказані кошти сплачувати. Жодної інформації від позивача про нові реквізити для сплати коштів відповідач не отримував. Наведені відповідачем обставини знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового розгляду, оскільки судом встановлено, що дійсно на підставі постанови правління національного Банку України від 13.03.2014 року №135 ПАТ «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних банків, введено тимчасову адміністрацію, а у відповідності до іншої постанови від 13.06.2014 року №355 розпочато процедуру ліквідацію банку в ході здійснення якої було припинено роботу усіх відділень банку та заблоковано рахунки установи. Крім цього, зазначені обставини в судовому засіданні визнав представник позивача. В той же час позивачем не вчинено жодних дій спрямованих для повідомлення відповідача належним чином про зміну реквізитів для оплати кредитної заборгованості, представлено суду лише вимогу від 12.03.2015 року, якою фактично повідомлено позивача про зміну реквізитів для оплати кредитної заборгованості станом на кінець періоду, за який позивач вважає, боржником порушено кредитне зобовязання. Згідно з ч.4 ст. 612, ч.ч.1,2,4 ст. 613 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він зокрема не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, о вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. З врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що в силу здійснення ліквідаційної процедури та неможливості прийняття оплати заборгованості за кредитом по вказаному у кредитному договорі рахунку, саме на позивачу, як кредитодавцю, лежав обовязок завчасно та належним чином повідомити боржника про зміну реквізитів для оплати заборгованості. А оскільки цього до березня 2015 року Банком зроблено не було, і інших доказів позивачем не представлено суду, суд вважає, що порушення кредитного зобовязання виникло не з вини боржника, а внаслідок недобросовісних дій кредитора, що унеможливило сплату відповідачем чергових платежів для погашення поточної кредитної заборгованості. За таких обставин вимога позивача про дострокове повернення відповідачем кредитних коштів та сплати штрафних санкцій є безпідставною, та такою що не підлягає до задоволення. Одночасно суд вважає, що оскільки за спірний період виникла прострочена та поточна заборгованість по сплаті процентів, і відповідач визнає свій обовязок щодо її погашення, в рахунок виконання його зобовязань за кредитним договором, а відтак в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Судові витрати покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved