Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Мотивує свої позовні вимоги тим, що між нею та [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] 29.10.2015 року було укладено у простій письмовій формі договір оренди приміщення, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати орендареві у строкове платне користування ізольований п'яти кімнатний двоповерховий будинок загальною площею 291 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці в [ADDRESS]. Відповідно до умов зазначеного позивачем договору, строк дії договору починається з 16.11.2015 року та закінчується 12.10.2019 року. Позивач зазначає, що оскільки відповідачем не було підписано Акт прийому-передачі приміщення в оренду, що є порушенням умов договору відповідачем, то відповідно з урахуванням п. 6.1 Договору оренди, відповідач зобов'язаний сплатити їй суму грошових коштів визначену у п. 3.1. Договору оренди, а саме 18000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив таку задовольнити у повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь її довірителя 18000 гривень та вирішити питання про судові витрати. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. В задоволенні позову просили суд відмовити. Заслухавши представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2015 року було укладено у простій письмовій формі договір оренди приміщення, відповідно до умов якого орендодавець зобов'язався передати орендареві у строкове платне користування ізольований п'яти кімнатний двоповерховий будинок загальною площею 291 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці в [ADDRESS]. Зазначений договір було підписано [PERSON], яка як зазначено у договорі діяла від імені [PERSON].(Орендодавець) та [PERSON] (Ороендар). З матеріалів довіреності посвідченої 12.10.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1278 вбачається, що [PERSON] уповноважував [PERSON] розпоряджатися без будь-яких обмежень у тому числі продати на умовах та за ціну на її розсуд ряд нерухомого майна. Натомість у переліку зазначеного нерухомого майна не міститься об'єкту нерухомого майна - ізольований п'яти кімнатний двоповерховий будинок загальною площею 291 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці в [ADDRESS]. З матеріалів Договору оренди вбачається, що строком його дії є період з 16.11.2015 року по 12.10.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів Договору оренди від 29.10.2015 року, вбачається що останній укладений у простій письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, кім тих які пов'язані з його недійсністю. Виходячи з таких міркувань та ретельного аналізу доказів у сукупності з наведеними нормами права, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed