Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, та повідомив, що 19.02.2019р. він надав у борг [PERSON] (паспорт [NUMBER] , І.п.н. [NUMBER] )суму в розмірі 1000 (одну тисячу) доларів США. На підтвердження передачі в борг грошей [PERSON] власноручно написала розписку, згідно якої за користування позикою зобов`язалась сплачувати 10% від суми боргу щомісячно до 19 числа, а у випадку несвоєчасної сплати відсотків сплачувати пеню в розмірі 1(одного)% від суми боргу за кожний день прострочення. На початку вересня [PERSON] звернулася до нього з проханням терміново позичити їй ще гроші на короткий термін, для того щоб виплатити їх своїм родичам за частину квартири, та повідомила, що повністю з ним розрахується, в тому числі і по попередньому боргу, після продажу цієї квартири. 02.09.2019р. вони зустрілися біля її будинку і він надав їй у борг 4000(чотири тисячі) доларів США. На підтвердження передачі грошей між ними був укладений Договір позики, згідно якого за користування позикою [PERSON] зобов`язалась сплачувати 4% від суми боргу, а у випадку несвоєчасної оплати відсотків сплачувати пеню в розмірі 1(одного)% від суми боргу за кожний день прострочення. Згідно п.1 «Договору», гроші передано «Позикодавцем» «Позичальнику» в момент підписання цього договору. Згідно п.3 «Договору», у випадку несвоєчасної оплати або прострочення термінів повернення позики «Позичальник» сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення. Свої зобов`язання ним, як «Позикодавцем», виконані в повному обсязі, а з боку «Позичальника» відбулося порушення умов договорів. Відсотки за користування обома позиками «Позичальник» не сплачувала, суми боргу не повертала, а також перестала виходити на зв`язок, уникала зустрічей з ним. В кінці вересня мені стало відомо, що [PERSON] вклала гроші в якусь сумнівну компанію для отримання прибутку, але гроші їй так і не повернули. Окрім цього вона має борги перед іншими кредиторами. 02.10.2019 року ним на адресу «Позичальника» була надіслана вимога,в якій він прохав повернути до 02.11.2019 борг за позикою від 19.02.2019р. Вона отримала вимогу 10.10.2019р, але на зв`язок так і не вийшла. 28.10.2019 року ним на адресу «Позичальника» була надіслана друга вимога,в якій він прохав повернути до 28.11.2019 борг за позикою від 02.09.2019. Вимогу вона не отримала, лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Станом на 08.01.2020 «Позичальник» борги такі не повернула, тому він змушений звернутися до суду із захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечував. В судове засідання 15.04.2020 р. позивач [PERSON] не з*явився Надав заяву про розгляд справи без його участі. Прохав задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомила. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Визнавши подані представником позивача докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання зобов`язання. Ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В ч. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року вказано, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, при здійсненні розрахунків на території України, за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Судом встановлено, що 27 лютого 2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 Доларів США. На підтвердження передачі в борг грошей [PERSON] власноручно написала розписку, згідно якої за користування позикою зобов`язалась сплачувати 10% від суми боргу щомісячно до 19 числа, а у випадку несвоєчасної сплати відсотків сплачувати пеню в розмірі 1(одного)% від суми боргу за кожний день прострочення. 02 вересня 2019ро позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 Доларів США, які остання зобов`язувалась повернути з урахуванням відсотків , що підтверджується письмовим договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] . Грошові кошти за вказаними договорами позики [PERSON] не повернула. Пунктом 3 договорів позики встановлено, що у випадку несвоєчасної сплати або прострочення термінів повернення позики [PERSON] сплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договорів позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання за договорами позики та про необхідність стягнення отриманих в борг грошових коштів. Проте, визначаючи розмір заборгованості за договорами позики, місцевий суд допустив порушення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно умов договорів позик, укладених між сторонами, у разі зміни курсу долара США, сума коштів, що має бути повернута після закінчення строку дії договорів, має бути еквівалентна отриманій в борг сумі грошових коштів за офіційним курсом. Таким чином, стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за договорами позики у розмірі 8740.00 доларів США з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на 08.01.2020року, а саме : - за користування позикою за 7 місяців Договору:700 доларів США. Розрахунок: (сума позики х 10 % за користування позикою) х 7 місяців; За прострочення сплати відсотків за користування сумою позики - пеня 1% від суми позики за кожен день прострочення: у сумі - 1840 доларів США. Розрахунок пені: сума боргу х 1 %/х 184 д. Розмір пені за кожен день простроченняСума, на яку нараховується пеня, доларів СШАПеріод нарахуванняКількість днів(пів року)Сума, доларів США 1%100020.03.2019-20.09.20191841840 Загальна сума боргу: 1000+700+1840= 3540 доларів США зо договором позтки від 19.02.2019року Розрахунок за договором позики від 02.09.2029року: За користування позикою за 1 місяць:160 доларів США. Розрахунок: (сума позики х 4 % за користування позикою) х 1 місяць Сума позики, доларів СШАВідсотки за користування позикоюПеріод користуванняСума за 1 місяць користування, доларів СШАСума за 7 місяців користування, доларів США 4000402.09.2019-02.10.2019160160 За прострочення сплати відсотків за користування сумою позики - пеня 1% від суми позики за кожен день прострочення: у сумі - 1040 доларів США. Розрахунок пені: сума боргу х 1 %/ х 26 д. Розмір пені за кожен день простроченняСума, на яку нараховується пеня, доларів СШАПеріод нарахуванняКількість днів(пів року)Сума, доларів США 1%400003.10.2019-28.10.2019261040 Загальна сума боргу: 4000+160+1040= 5200 доларів США Загальна сума боргу за обома позиками складає 8740 доларів США, що станом на 08.01.2020р. за офіційним курсом НБУ складає 206875грн 80коп. Виходячи із встановленого НБУ курсу долара США відносно гривні на 08.01 2020 року, загальна заборгованість за договорами позики становить 8740.00 доларів США * 23,6699 грн. = 206875.80 грн. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2068.76грн. Ураховуючи вищевикладене та

Outcome: approved