Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з відповідачем 01 грудня 2016 року уклав договір позики, згідно з яким відповідач взяв у нього в борг 8000 гривень, які зобовязувався повернути в строк до 01 лютого 2017 року. Позику підтвердив розпискою. До даного часу борг відповідачем не повернуто, тому просив стягнути з нього в судовому порядку борг в розмірі 8000 гривень та понесені судові витрати. В судове засіданні представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач викликався до суду за зареєстрованим місцем проживання, проте в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила статей 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України договором позики є угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 2016 року сторонами укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти з зобовязанням повернути у визначені договором розмірі, строки та порядку. Предметом договору були кошти в сумі 8000 гривень, які відповідач отримав 01 грудня 2016 року. Наведені обставини відповідачем не спростовані, підтверджуються матеріалами справи, отже є встановленими. Форми договору позики сторони не дотримались. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики, являється складена відповідачем розписка, яка посвідчила отримання відповідачем коштів в сумі 8000 гривень, що відповідає положенням частини 2 статті 1047 ЦК України. Вказаним документом позивач підтверджує своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання за договором позики. З огляду на положення статей 1046, 1047 ЦК України, зміст документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, та доводи представника позивача, суд дійшов висновку про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Останнім днем повернення позики є 01 лютого 2017 року. У встановлений строк та до даного часу відповідачем борг не повернуто, тому вимоги позивача про примусове стягнення позичених коштів являються обґрунтованими. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Згідно з положеннями статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до частини 2 статті 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При подачі до суду заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень за квитанцією № 35 від 11 березня 2017 року. Позивачем також понесені витрати за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 15 лютого 2017 року в розмірі 5000 грн. Вказані витрати документально підтверджені квитанцією № 27 від 15 лютого 2017 року. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою та порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром. Правовими (юридичними) послугами є : надання правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги. Розмір витрат позивача на правову допомогу суд вважає завищеним з таких підстав. З огляду на складність справи, зміст позовної заяви та кількість часу, необхідного на її підготовку, розмір розрахованих адвокатом за надання правової допомоги за підготовку цивільного позову коштів є завеликим. Розумним гонораром за складання позовної заяви суд вважає кошти в сумі 1000 гривень. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Враховуючи ті обставини, що адвокат не брав участі у судових засіданнях 03 травня 2017 року та 29 травня 2017 року, не підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу за підготовку до судових засідань та участь у них. Загальний розмір витрат, понесених позивачем судом розрахований в сумі 1640 гивень (640 (попередня консультація) + 1000 (складання позовної заяви). З урахуванням вказаних правил на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1640 гривень, всього 2280 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 207, 220, 546, 547, 572, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved