Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 05.12.2012 по 20.03.2015 він працював в філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Позивач зазначає, що з 22.09.2014 у звязку з військовими подіями, що відбуваються на сході країни навіть по теперішній час він не мав змоги виходити на роботу у звязку з небезпекою для його життя та здоровя, а в подальшому в цілях безпеки був вимушений із сімєю покинути сій дім. Позивач вказує, що з 21.06.2016 він отримав статус внутрішньо переміщеної особи та постійно проживає у м. Ірпінь. В подальшому, в травні 2016 у пошуках роботи позивач письмово звертався до АТ «Ощадбанк» (далі Відповідач) за адресою: [ADDRESS], проте відповіді він не отримав. У липні 2017 позивач повторно звернувся до відповідача щодо розрахунку заробітної плати. Листом від 20.07.2017 за № 15/20-377/4699 Відповідач розрахунок заробітної плати не надав, проте, повідомив позивача, що він не звільнений з посади, а також про те, що у період з 22.09.2014 по теперішній час відсутній на роботі та повинен у десятиденний термін вийти на роботу за адресою: м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 39-4. Позивач зазначає, що з вищенаведеним він не згодний з наступних підстав. Згідно Наказу № 70-к від 10.03.2015 [PERSON] було звільнено з займаної посади у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно Пункту 1 статті 40 КЗпП. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі Відповідачем із позивачем проведено не було. Також, інформації від Відповідача щодо належних позивачу до виплати сум він не отримав. У звязку з вищенаведеним при розрахунку компенсації за невикористану відпустку позивач брав заробітну плату за період з вересня 2013 по серпень 2014 включно. Шляхом розрахунку, сума компенсації за один день невикористаної відпустки склала 148,94 грн. Таким чином, шляхом помноження загальної кількості днів щорічної відпустки, сама компенсації за невикористану відпустку складає 3 574,56 грн. (24*148,94). Позивач стверджує, що при розрахунку середнього заробітку він брав заробітну плату за липень та серпень 2014 року, так, розмір середньоденної заробітної плати склав 242,22 грн. Отже, сума вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку становить 4 602,18 грн. Згідно із розрахунком, кількість робочих днів у період з 20.03.2015 по 13.09.2017 рік складає 621 день. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки у період з 20.03.2015 року по 13.09.2017 рік становить 150 418,62 грн. (621*242,22). Також позивач стверджує, що незаконними діями керівництва Відповідача йому було нанесено моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. У звязку з вищевикладеним просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 8 176,74 грн. з яких: вихідна допомога у розмірі 4 602,18 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3 574,56 грн., а також, суму середнього заробітку за весь час затримки у період з 20.03.2015 року по 13.09.2017 рік в розмірі 150 418,62 грн., а всього: 158 595,36 грн. Стягнути з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. У заяві про збільшення позовних вимог позивач вказав, що оскільки позовна заява була направлена до суду у вересні 2017 року і враховуючи те, що станом на 19.03.2018 року заборгованість відповідачем не погашена ним було підготовлено новий розрахунок заборгованості. У звязку з вищевикладеним просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 8 176,74 грн. з яких: вихідна допомога у розмірі 4 602,18 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3 574,56 грн., а також, суму середнього заробітку за весь час затримки у період з 20.03.2015 року по 13.09.2017 рік в розмірі 180 938,34 грн. а всього: 189 357,30 грн. Стягнути з Відповідача на користь Позивача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. В судовому засіданні позивач збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, заперечував проти їх задоволення. Подав до суду письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивача було прийнято на посаду провідного економіста служби по роботі з проблемними активами територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/0346 філії-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», яке розташоване у м. Макіївка Донецької області. У звязку з початком бойових дій на території Донецької області згідно Указу Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької області розпочато проведення антитерористичної операції. Національним банком України (на підставі того, що на території Донецької та Луганської області України склалася ситуація, яка унеможливлює роботу банківської системи у звичайному режимі) для запобігання загрозі життю і здоровю працівників та клієнтів банків з метою збереження ліквідності банківської системи України, були прийняті наступні рішення: - запроваджено, починаючи із 24 липня 2014 року, надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій та Луганській областях та автономній Республіці Крим (постанова Правління НБУ від 23 липня 2014 № 436); - зобовязано банки України призупинити здійснення всіх видів фінансових операцій у населених пунктах, яке не контролюються українською владою (постанова Правління НБУ від 23 липня 2014 № 466). Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на той момент був визначений згідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р. В цьому переліку знаходиться м. Макіївка. У звязку з вищенаведеним Правлінням АТ «Ощадбанк» було прийнято рішення зупинити діяльність окремих територіально відокремлених безбалансових відділень АТ «Ощадбанк» в Донецькій області з 24 листопада 2014 р. Так, згідно вказаної постанови було зупинено надання банківських послуг установами АТ «Ощадбанк», зокрема, на території міста Макіївка. У звязку з цим 04.12.2014 філією Донецьким обласним управлінням АТ «Ощадбанк» було видано наказ № 3135 «Про внесення змін до штатного розпису і скорочення чисельності штату працівників в ТВБВ Донецької області», відповідно до якого підлягала скороченню, зокрема, посада провідного економіста служби по роботі з проблемними активами територіально відокремленого без балансового відділення № 10004/0346 філії-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на якій працює [PERSON] На виконання вказаного наказу було підготовано попередження про наступне звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП з 20 березня 2015 р. [PERSON]. 19.01.2015 працівниками територіально відокремленого безбалансового відділення № 10004/0346 філії-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» було складено акт про неможливість ознайомлення [PERSON] з Наказом та вищенаведеним попередженням про наступне звільнення. Таким чином, враховуючи наведене вище та той факт, що виконати вимоги КЗпП в частині повідомлення працівника про скорочення не було можливості, звільнення позивача не відбулось. Вказаний факт підтверджується штатним розписом територіально відокремленого безбалансового відділення № 10004/0346 філії-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» станом на 13.11.2017 р. Судом встановлено, що співробітники Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», що були попереджені про наступне звільнення, були звільнені у звязку з скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України наказом № 70-к від 10 березня 2015 року на який посилається позивач як на підставу свого звільнення. При цьому, серед звільнених 1 464 осіб співробітників АТ «Ощадбанк», [PERSON] не має, тобто відповідно до вказаного наказу його звільнено не було. З урахуванням викладеного Позивач по теперішній час перебуває у трудових відносинах з Відповідачем, а його твердження про припинення трудового договору такими, що не відповідають дійсності. Вказаний факт підтверджується і листуванням [PERSON] з Банком, а саме: 07.07.2017 [PERSON] звернувся до АТ «Ощадбанк» із запитом про отримання довідки про нарахування заробітної плати. На вказане звернення йому було надано відповідь, у якій Банк сповістив його про те, що до теперішнього час він не звільнений з займаної посади та було запропоновано приступити до роботи у м. Краматорську, за новою адресою розташування філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк». Відповідь була вручена [PERSON] 12.08.2017, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення в рекомендованому повідомленні. Отримавши вказаний лист, [PERSON] 21.08.2017 надав до Банку відповідь, відповідно до якої, він повідомляє про те, що приступити до роботи за новою адресою розташування філії у м. Краматорську він не може у звязку з тим, що постійно проживає з сімєю за межами Донецької області. Таким чином, починаючи з 12.08.2017 року (момент отримання листа від Банку) [PERSON] був обізнаний в тому, що він до сих пір перебуває у трудових відносинах з Банком та йому необхідно приступити до виконання своїх трудових обовязків. Вказаний факт не заперечуються позивачем та знайшов своє підтвердження в позовній заяві. У звязку з ситуацією, що склалась на території Донецької області починаючи з квітня 2014, у якій Банк був змушений перевозити архіви та документи з території непідконтрольної Українській владі, з метою належного збереження та недопущення загублення, трудові книжки за заявами працівників видавалися їм на руки. Крім того, судом встановлено, що згідно акту прийому-передачі трудових книжок [NUMBER] від 30.07.2014 р трудові книжки у загальній кількості 157 шт. були передані працівником відділу по роботі з персоналом філії-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» інкасатору відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей зазначеного ТВБВ для подальшої їх передачі безпосередньо працівникам. У вказаному списку зазначена, зокрема, трудова книжка [PERSON], таким чином вона знаходиться у позивача «на руках». На посаду позивача було призначено за наказом філії-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», а отже і звільнення мала проводити та сама установа на підставі п 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінюсту/Міністерства праці України/Мінсоцзахисту від 29.07.1993 р. № 58. Оскільки звільнення [PERSON] не відбулось, то і жодні записи у його трудовій книжці філією-Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» зроблено не було. Таким чином, ким саме було зроблено запис про звільнення позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП у трудову книжку [PERSON] Банку не відомо. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з позивача 189 357,30 грн. не підлягають до задоволення. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1, пунктом 2 частини 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів тривалості, глибини, проявів душевних страждань, а тому, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. За даних обставин, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed