Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення переплати суми пенсії посилаючись на те, що з 04.03.2008 року відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року. У 2016 році Міністерством фінансів України до органів Пенсійного фонду України надсилались списки осіб, «паспортні дані яких обліковуються компетентними органами як втрачені», а також списки осіб, «паспорти яким за даними компетентних органів не видавались». За результатами опрацювання зазначених списків встановлено, що до таких списків включена інформація про відповідача. Головним управлінням направленозапит в ЖРЕП № 6 для з'ясування місця реєстрації даної особи, згідно з відповіді [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 12.07.1991 року по день виписки 24.09.2004 року у зв'язку з виїздом за кордон до Федеративної Республіки Німеччина. 04.10.2016 року направленозапит до Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо з'ясування інформації стосовно місця реєстрації [PERSON], з відповіді від 14.11.2016 року встановлено, що даний громадянин 27.07.2004 року отримав дозвіл на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина. Для визначення, чи є паспортні дані, що наявні в матеріалах пенсійних справах дійсними, чи обліковуються «втраченими» 19.01.2017 року Головним управлінням направлено додатково лист-запит до Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області щодо надання інформації про персональні дані згідно з додатком 18 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421. 26.01.2017 року Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області листом № 73.01/1344 повідомило, що паспорт [PERSON] значиться втраченим та недійсним. З жовтня 2016 року Головним управлінням припинено виплату пенсії відповідачу та листом №5880/15 від 23.01.2017 року проінформувало ПАТ КБ «Приватбанк» про необхідність повернення коштів у сумі 91017,17 грн. за період з 04.03.2008 року по 30.09.2016 року, однак грошові кошти повернуті банком в межах наявного залишку у сумі 73,32 грн. 13.03.2017 року Головне управління звернулося до ГУ НП в Чернівецькій області з листом-повідомленням про вчинення правопорушення [PERSON] 06.06.2017 року Головне управління отримало висновок за результатами розгляду матеріалів ЖСО № 5628 Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області про припинення перевірки звернення, оскільки питання повернення грошових коштів не входить до компетенції Національної поліції, а належить до виключної компетенції судових органів. А тому просив стягнути з відповідача на його користь суму переплати пенсії, виплачену надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, за період з 04.03.2008 року по 30.09.2016 року в сумі 90929,09 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що з 04.03.2008 року відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року. Разом з заявою про призначення пенсії від 11.02.2008 року (а.с.4) відповідачем було надано копію паспорта громадянина України серії КР 245873, виданого Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 22.10.1997 року (а.с.3). Відповідно до паспорта відповідач з 12.07.1991 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У 2016 році Міністерством фінансів України до органів Пенсійного фонду України надсилались списки осіб, «паспортні дані яких обліковуються компетентними органами як втрачені», а також списки осіб, «паспорти яким за даними компетентних органів не видавались». За результатами опрацювання зазначених списків встановлено, що до таких списків включена інформація про відповідача. Позивачем направленозапит в ЖРЕП № 6 для з'ясування місця реєстрації відповідача (а.с.5), відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с.6) [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 12.07.1991 року по день виписки 24.09.2004 року у зв'язку з виїздом за кордон до Федеративної Республіки Німеччина. Для визначення, чи є паспортні дані, що наявні в матеріалах пенсійних справах дійсними, чи обліковуються «втраченими» 19.01.2017 року Головним управлінням направлено додатково лист-запит до Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області (а.с.9) щодо надання інформації про персональні дані згідно додатку 18 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421. Відповідно до листа Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області № 73.01/1344 від 26.01.2017 року (а.с.10) паспорт [PERSON] значиться втраченим та недійсним. З листа Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], був документований паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 22.10.1997 року, який значиться втраченим та визнаний недійсним з 2004 року, та паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданим йому 29.06.2004 року замість втраченого. Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добросовісності виплати таких грошових сум юридичною особою та відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. При цьому обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п.1 ч.1 названої статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії відповідачу, а також наявність страхового стажу і всіх інших необхідних умов, передбачених законодавством України для призначення пенсії відповідачу за віком ніким не оспорюється, а надання особою втраченого паспорта не змінює цих обставин та не впливає на Конституційне право громадянина України на пенсійне забезпечення. Сумлінність же поведінки одержувача презюмуються. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винності чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, виплата пенсії відповідачу здійснювалася на підставі тих даних, які було надано до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області і які відповідали його праву на призначення пенсії за віком, тому відсутні правові підстави, закріплені ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для стягнення з [PERSON] переплати пенсії в розмірі 90929,09 грн. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Згідно з п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: довідка про присвоєння РНОКПП, документи про стаж, про місце проживання (реєстрації) особи, документи, які засвідчують особливий статус особи тощо. Вказаний перелік не містить паспорта громадянина України. Відповідно до п. 2.9. розділу ІІ цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Паспорт не є визначальним для розрахунку і призначення пенсії, він може подаватись з метою виключно ідентифікації особи та встановлення її віку, місця реєстрації. В разі відсутності паспорта (його втрати, недійсності тощо) особа має право подати, згідно п. 2.9. Порядку, інший документ, що її засвідчує (свідоцтво про народження, посвідчення водія, паспорт громадянина України для виїзду за кордон тощо), місце її проживання (довідку з ЖРЕПу, міграційної служби тощо), вік (свідоцтво про народження, посвідчення водія тощо). Суд вважає, що [PERSON] не надав органам Пенсійного фонду при призначенні пенсії жодних недостовірних даних відносно себе, які б впливали на розмір його пенсії та час її виплати. Пенсія призначена відповідачу виходячи із правильних його даних щодо П.І.Б., віку, місця проживання (реєстрації), стажу роботи, а тому не відбулось жодної її переплати. Відповідно до п.35 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України № 316 від 17 серпня 1994 року, яка діяла на той час і втратила чинність тільки на підставі наказу МВС України № 600 від 15.06.2006р., особами, які виїжджають на постійне проживання за кордон, а також особами, які вийшли з громадянства України, паспорти здавалися до ВВІР чи паспортної служби одночасно з одержанням документів на виїзд за кордон або під час видачі посвідки на проживання. Такі паспорти погашалися та знищувалися в порядку, передбаченому пунктом 37 цієї Інструкції. Суд вважає, що оформлення відповідачем в 2004 році виїзду на постійне проживання до Федеративної Республіки Німеччина, ще не свідчить про припинення ним громадянства України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про громадянство» громадянство України припиняється: внаслідок виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України. В тому числі згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про громадянство» громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Повноваженнями щодо припинення громадянства України згідно ст. 22 Закону України «Про громадянство» наділений Президент України, який приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України. Даних про те, що відповідач позбавлений громадянства України на підставі Указу Президента України матеріали справи не містять. Відповідач є громадянином України і набув право на отримання пенсії за віком. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Із заяви про призначення пенсії відповідачу (а.с.4) вбачається, що крім паспорта, ним до заяви було надано також документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків № [NUMBER]. Правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата пенсії відповідачу, а також наявність необхідного страхового стажу у відповідача для призначення пенсії не оспорюється. Не оспорюється позивачем також вік відповідача чи його особисті дані, що свідчить про те, що вони були встановлені позивачем на підставі інших документів, а отже, подача відповідачем паспорта, який вважається втраченим, не призвело до неправильного встановлення особи відповідача та його віку. Суд вважає, що відповідач має право на призначення йому пенсії за віком в Україні, а надання особою втраченого паспорта не змінює цих обставин та не впливає на Конституційне право громадянина України на пенсійне забезпечення. Надання відповідачем втраченого паспорта не призвело до неправомірного призначення йому пенсії. Також право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачем під час звернення про призначення пенсії не було допущено зловживань, як це передбачено ст.. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне стархування». Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed