Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вказав, що сторонами 07.09.2018 р. було підписано Заяву № 520343006 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електричного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 14300,00 грн. зі сплатою 38 % річних. 20.08.2019 р. між сторонами підписана заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежним чином, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 41622,98 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 41341,74 грн.; проценти за користування кредитом - 114,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 141,22 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 25,37 грн. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.09.2020 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Згідно відповіді про зареєстроване місце проживання особи, відповідач змінила прізвище на [PERSON] (кол. [PERSON] , [PERSON] ). Відповідач судову повістку, копію позовної заяви та пакет документів, надіслані рекомендованим повідомленням, не отримав. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив не надав. З урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Так, 07.09.2018 р. було підписано Заяву № 520343006 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електричного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 14300,00 грн. зі сплатою 38 % річних. 20.08.2019 р. між сторонами підписана заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість у розмірі 41622,98 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 41341,74 грн.; проценти за користування кредитом - 114,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 141,22 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 25,37 грн. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положенням п.3.1. та 3.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачення ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення грошового зобов`язання. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разу порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань законодавство не виключає можливості одночасно стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс 14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved