Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що на даний час він є одноосібним власником вищевказаної квартири. Відповідачка є його колишньою дружиною, яка у приміщенні квартири не мешкає з літа 2014 року. Спільна з відповідачкою дитина мешкає разом із ним. Відповідачка в останній час дитину не відвідує, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]., не сплачує. Де мешкає відповідачка ані йому, ані синові невідомо, оскільки остання приховує від них своє місцезнаходження. Він не чинив відповідачці жодних перешкод у користуванні житлом та у неї навіть залишився комплект ключів від квартири. Через наявність формальної реєстрації відповідачки за адресою його квартири він вимушений сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ставить у важке матеріальне становище, враховуючи, що малолітній син перебуває виключно на його утриманні. Позивач в судове засідання не з'явився, але завчасно сповістив суд про можливість розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, ? частина спірної квартири [ADDRESS] зареєстрована за позивачем на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1998 року. Інша ? частина за життя належала батькові позивача - [PERSON], який помер [INFO], та після якого позивач фактично прийняв спадщину в порядку та на умовах визначених ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та наразі разом із сином мешкає у зазначеній квартирі. 05 жовтня 2002 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис за № 719. Під час шлюбу в сторін народився син - [PERSON], [INFO], який проживає із батьком (позивачем) і той займається його вихованням і утриманням. Сімейне життя в сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів любові та поваги, вони не проживають разом з літа 2014 року, не ведуть сумісного господарства. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.01.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, а заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2015 року з відповідачки на користь позивача були присуджені до стягнення аліменти на утримання малолітнього сина, який проживає разом із позивачем. Згідно із актом складеним мешканцями будинку [ADDRESS] відповідачка у вказаній квартирі не мешкає з 2014 року та у ній відсутні її речі і майно. Отже, встановлені обставини вказуються на те, що відповідачка не проживає у квартирі, не бере участі в оплаті комунальних платежів, має інше житло, у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачкою не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації протягом більше ніж один рік, тобто з 2014 року, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved