Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 01 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача позику в розмірі 50 000 грн. на підтвердження чого була складена розписка, власноручно підписана відповідачкою. Позику відповідачка зобов'язалася повернути до 01.11.2014 року та між сторонами була досягнута домовленість, умови якої викладені в розписці, згідно якої у разі неможливості повернення боргу [PERSON] в порядку відступного передасть у власність позивачу належну їй на праві власності 1/3 частину квартири №31, що знаходиться по вул. Перемоги, 25, в м. Білгород-Дністровський Одеської області. У зв'язку із тим, що відповідачка ухиляється від виконання зобов'язання повернути кошти, позивач був змушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, згідно письмової заяви, наданої нею до суду просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає, заперечень проти задоволення позову немає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, 01 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача позику в розмірі 50 000 грн. на підтвердження чого була складена розписка, власноручно підписана відповідачкою. Позику відповідачка зобов'язалася повернути до 01.11.2014 року та між сторонами була досягнута домовленість, умови якої викладені в розписці, згідно якої у разі неможливості повернення боргу [PERSON] в порядку відступного передасть у власність позивачу належну їй на праві власності 1/3 частину квартири №31, що знаходиться по вул. Перемоги, 25, в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Право власності позивачки підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2015 року серії ЕЕР496094, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 578618151103. Вказаний договір позики відповідає ст. 1047 ЦК України. Однак, у встановлений строк відповідачка позивачу грошей не повернула. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 526 Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобовязання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна, тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобовязання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобовязання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржнику позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved