Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,2546 га, надану на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року № 502, розташовану на території [PERSON] сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4623687100:07:000:0130 та земельну ділянку площею 1,5233 га, надану на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року № 502, розташовану на території [PERSON] сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4623687100:07:000:0062, що належали [PERSON], яка померла 22 грудня 2013 року. Свої вимоги мотивує тим, що 22 грудня 2013 року померла баба позивача [PERSON]. Після смерті спадкодавці відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну ділянку площею 0,2546 га, надану на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року № 502, розташовану на території [PERSON] сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4623687100:07:000:0130 та земельну ділянку площею 1,5233 га, надану на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року № 502, розташовану на території [PERSON] сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4623687100:07:000:0062. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 53. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу [PERSON]. Позивач вказує, що спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині не має. Позивач вказує, що спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON] він прийняв, так як постійно проживав разом із нею без реєстрації, доглядав її до дня смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 19 від 12.01.2017 року. Позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на вказане спадкове майно у нотаріальній конторі, оскільки оригінал державного акту на право власності на земельні ділянки його баби були втрачені нею ще за життя. У звязку з чим, в позасудовому порядку неможливо прийняти спадщину. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак через канцелярію суду ним було подано заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області не зявився, однак від сільського голови надійшла заява, в якій просить суд розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, що 22 грудня 2013 року померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 341369, видане 23 грудня 2013 року [PERSON] сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 31. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: земельна ділянка площею 0,2546 га, надана на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року № 502, розташована на території [PERSON] сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4623687100:07:000:0130 та земельна ділянка площею 1,5233 га, надана на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 31.10.2003 року № 502, розташована на території [PERSON] сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 4623687100:07:000:0062, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку виданий 06 квітня 2005 року Пустомитівським районним відділом земельних ресурсів, серія ЛВ № 078904. Встановлено, що за життя спадкодавиця [PERSON] на випадок смерті своїм майном розпорядилася на власний розсуд склавши заповіт посвідчений секретарем Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 56, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму онукові [PERSON], тобто позивачу. Статтями 328, 1216 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 1223 ЦК України, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом майна своєї баби [PERSON]. Спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині [PERSON], незалежно від змісту заповіту, судом не встановлено. Відповідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Частиною 5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 19 від 12.01.2017 року, виданої на підставі акту обстеження [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею за вказаною адресою постійно проживав її онук [PERSON], який доглядав її до дня смерті, а отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, після смерті баби. Приписами ст. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на спірне нерухоме майно підтверджується наявними в матеріалами справи копіями правовстановлюючих документів, однак оригінали таких було втрачено, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору, що підтверджується оголошенням в пресі, а саме в газеті Голос Народу № 2 від 14 січня 2017 року. Оскільки документи, що засвідчує право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім цього, з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами окремих положень цивільного процесуального законодавства Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 2 від 12.06. 2009 року роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкове майно належало спадкодавцю на праві особистої власності, позивач, як спадкоємець за заповітом вчинив дії, що об'єктивно стверджують факт прийняття спадщини та відсутність заперечень з боку відповідача, а також те що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved