Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, просив припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], що були присуджені рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 04 червня 2013 року з 07 серпня 2013 року, та стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] по 14 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 1/3 прожиткового мінімуму, встановленого на день стягнення для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до досягнення нею повнолітня, посилаючись на те, що сторони мають сина [PERSON], народження [INFO], рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 04 червня 2013 року з позивача стягненні аліменти на користь відповідача, а поскільки з серпня 2013 року син проживає з позивачем та передбуває на його утриманні, місцем проживання сина згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 лютого 2014 року визначено з позивачем, то підстави для стягнення з позивача аліментів відсутні. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, надавши пояснення згідно заявлених позовних вимог. В судовому засіданні відповідач позов не визнала повністю, суду пояснила, що в серпні 2013 року після двохтижневого перебування сина згідно домовленості між сторонами укладеної в суді, позивач сина не повернув, знаходження сина приховує, позбавивши її можливості спілкуватись, виховувати та утримувати дитину, проти припинення стягнення з позивача аліментів та стягнення з неї аліментів заперечувала, так як рішенням суду місце проживання дитини визначено з нею. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, сторони перебували у шлюбі та є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні. Із рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2013 року вбачається, що після розірвання шлюбу в січні 2013 року дитина проживала з матір'ю та ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 16 липня 2013 року за мировою угодою між сторонами визначено час побачень для спілкування позивача з сином. З серпня 2013 року після перебування [PERSON] відповідно до вищевказаного рішення суду протягом двох тижнів з батьком, останній дитину матері не повернув, у зв'язку із чим до теперішнього часу дитина перебуває у позивача. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №648/1946/13 від 22 липня 2013 року по стягненню аліментів з позивача на користь відповідача на утримання сина. Відповідно до ухвали від 28 травня 2014 року ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2013 року, яким місце проживання сина сторін визначено з матір'ю, вступило в законну силу та є таким, що винесено в інтересах дитини. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. А поскільки згідно судового рішення від 04 грудня 2013 року Білозерського районного суду Херсонської області, яке набрало законної сили, місцем проживання сина сторін встановлено з відповідачкою, то вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання сина задоволенню не підлягають. З урахуванням того, що проживання відповідача окремо від сина пов'язано з діями самого позивача, вчиненими ним після прийняття рішення судом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, на користь відповідача та беручи до уваги, що згідно рішення суду від 04 грудня 2013 року, яким встановлені та не потребують доказування фактичні обставини того, що саме поведінка позивача призвела до неповернення дитини матері після двотижневого проживання з батьком, зміни та приховування ним свого та дитини місце проживання, а також перешкоджання в порушення ст. 157 СК України матері у спілкуванні дитиною, що призвело до розладу здоров'я дитини - неврозоподібного стану та потягло за собою в кінцевому результаті позбавлення права дитини проживання з матір'ю, а розлучення дитини з відповідачем за відсутності, як це зазначено в Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, виключних обставин, є результатом дій саме позивача, враховуючи відмову позивача від виконання рішення яким визначено місце проживання дитини з матір'ю, то суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, відповідно до вимог ст. 181 СК України, підстав для зобов'язання відповідача до сплати аліментів позивачу на утримання сина.

Outcome: dismissed