Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути сплачене страхове відшкодування у розмірі 11 831,18 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01 квітня 2016 року в місті Києві по проспекту Академіка Палладіна 18/30 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА», д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля марки «ТОЙОТА», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Пошкоджений транспортний засіб «ТОЙОТА», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у приватному акціонерному товаристві «АХА Страхування» відповідно до Договору страхування №тп83795а5к від 29 липня 2015 року. Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року ДТП сталася з вини відповідача [PERSON] Позивач вказує, що на умовах договору страхування страховик оплачує страхову вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, а тому на підставі рахунку №ВДиС-0014036 від 05 квітня 2016 року, відповідно до страхового акту № АХА 2035834 від 14 квітня 2016 року сплатив страхове відшкодування у розмірі 11 831,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 237 152 від 19 квітня 2016 року. Ухвалою судді від 01 лютого 2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, того ж дня учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Сторонам було направлено копію ухвали від 01 лютого 2019 року, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 квітня 2016 року в місті Києві по проспекту Академіка Палладіна 18/30 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «КІА», д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля марки «ТОЙОТА», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . В результаті зазначеної вище ДТП, вказані вище транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою № 89413092 про дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 01 квітня 2016 року, було визнано виним [PERSON] та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Пошкоджений транспортний засіб «ТОЙОТА», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у приватному акціонерному товаристві «АХА Страхування» відповідно до Договору страхування № тп83795а5к від 29 липня 2015 року. 05 квітня 2016 року страхувальник звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання умов Договору страхування, на підставі Рахунку №ВДиС-0014036 від 05 квітня 2016 року та страхового акту № АХА2035834 від 14 квітня 2016 року на рахунок [PERSON] було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 11 831,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 237 152 від 19 квітня 2016 року. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовані стороною відповідача, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судового збору за подання позову у розмірі 1 762,00 грн.

Outcome: approved