Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 29 квітня 2006 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького областного управління юстиції, актовий запис № 315. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2012 року, подальше спільне життя неможливе через втрату порозуміння. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Вказав, що примирення та подальше спільне життя не можливе. Спору про місце проживання дитини та поділ майна з відповідачкою немає. Відповідачка до судового засідання з'явилася, позов визнала, також наполягала на розірванні шлюбу, подальше спільне життя вважає неможливим. Спору про місце проживання дитини, яка на даний час проживає з нею, та поділ майна з позивачем не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, які наполягали на розірванні шлюбу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 29 квітня 2006 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького областного управління юстиції, актовий запис № 315, від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені ще з жовтня 2012 року, з того часу сторони проживають окремо. Сторони наполягала на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дитини та розділ майна немає, примирення вважають неможливим, через втрату взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить їх інтересам, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею витрати у вигляді сплаченого судового збору. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved