Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої вказував, що він працює на ПАТ «КЗРК» з липня 2005 року. 16.04.2015, у робочий час, під час виконання позивачем своїх трудових обовязків, останній отримав трудове каліцтво, в результаті якого [PERSON], встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 30 % та третю групу інвалідності. В результаті отриманих ушкоджень позивач щоденно змушений переносити моральні страждання та переживання, які виражаються у щоденних болісних відчуттях, постійному прийманні медикаментів, та почутті себе неповноцінною людиною, у звязку із чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав і просить стягнути з відповідача на його користь 96000,00 гривень за спричинену моральну шкоду. Присутні в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Присутня в судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що нещасний випадок на виробництві стався з вини позивача, тому позивач не може нести відповідальність за моральні страждання, які переносить позивач та в свою чергу, які останній нічим не підтверджує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.83). Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 07.02.2005 працює на ПАТ «КЗРК», про що свідчить копія трудової книжки [PERSON] серії БТ-ІІ № 4825590 (а.с.8-10). Відповідно до акта про нещасний випадок № 13-71 від 21.04.2015 форми Н-1 (а.с.11-14), [PERSON], гірник очисного забою дільниці № 1 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком», не дотримувався особистої безпеки під час виконання робіт, наражав на небезпеку своїми діями своє здоровя, порушив п. 1.2.8 «Інструкції з охорони праці для працівників, зайнятих на підземних роботах (загальні положення, вимоги безпеки а аварійних ситуаціях)». Внаслідок нещасного випадку [PERSON] отримав розчавлення правої кисті. Відкриті багато уламкові переломи 2-3-4-5 пясних кісток та нігтьової фаланги 1-го пальця зі зміщенням відламків. Пф 2 ст. Ступінь тяжкості, згідно Класифікатора розподілу травм, дана травма відноситься до категорії тяжка. Причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці (а.с. 11-14). Аналогічні відомості містяться в акті форми Н-5 від 20.04.2015 (а.с.15-18) та акті форми Н-5 від 27.01.2016 (а.с.86-89). Згідно довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» від 04.08.2016 (а.с.25) та довідки до акта огляду МСЕК від 04.08.2016 (а.с. 24) позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності по 01.08.2017. Потребує медичного лікування відповідно до форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається МСЕК (а.с.26-27). Відповідно до довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» від 13.09.2017 (переогляд) (а.с.85) та довідки до акта огляду МСЕК від 13.09.2017 (переогляд)(а.с.85) позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності по 01.08.2018. Позивач потребує медикаментозного лікування, ВМП, санаторно0курортного лікування. Наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами, з яких видно що він проходив стаціонарне лікування в закладі охорони здоровя, а саме КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 5» (а.с. 19-23, 28). Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд вважає безпідставними, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обовязків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст. 1172 ЦК України, та виходячи зі змісту ст.ст. 153, 173 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці». З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої трудовим каліцтвом, повинен вирішуватися не лише на підставі норм КЗпП України, а й у відповідності до ст. 1172 ЦК України, яка в даному випадку є спеціальною нормою. Судом встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачу заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 30%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого каліцтва, позивачу порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у звязку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з урахуванням розяснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача, встановлення третьої групи інвалідності, вжиття відповідачем заходів для невідкладного надання медичної допомоги позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та беручи до уваги незворотність наслідків від отриманого каліцтва, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 18000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial