Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 96508,76 гривень, який складається з суми неповернутої позики - 55000,00 грн., та відсотків за користування позикою у розмірі 41508,76 грн. В своєму позові позивач посилався на те, що 22.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №33, відповідно до якого відповідач взяв у позивача грошові кошти в сумі 55000,00 грн., які зобов`язалася повернути не пізніше 01.01.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,1666 відсотків в день. Відповідач на даний час кошти не повернула. В зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу з урахуванням відсотків. Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте її представник надала до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 2210.2017 році між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №33, відповідно до якого відповідач взяла у позивача грошові кошти в сумі 55000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.01.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 0,1666% в день, що підтверджується копією розписки, долученої до матеріалів справи. Відповідач на даний час кошти не повернув, про що відповідач не заперечував, при цьому представником відповідача було долучено до матеріалів справи копії квитанцій про сплату [PERSON] на картковий рахунок грошові кошти у сумі 2004,00 грн., та 3006,00 грн. При цьому суд не може врахувати їх у якості доказу сплати боргу, скільки з квитанцій не вбачається, що грошові кошти були сплачені позивачу [PERSON] , не зазначено реквізитів договору позики. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Позивачем по справі надано у судове засідання докази з яких вбачається наявність боргового зобов`язання у відповідача по справі, яке не виконано ( наявність розписки у позивача). Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори ). Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже законом встановлено, що на підтвердження укладення правочину - (договору позики) може бути надана розписка. Крім того, стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає, що посилання позивача є обґрунтованими, оскільки позивач надав суду належні та допустимі докази. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судові витрати у розмірі 955,08 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, що підтверджується оригіналом квитанції, який належить стягнути з відповідача. Іванівським районним судом Одеської області 14.08.2019 року було винесено ухвалу про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину нежитлового приміщення - магазину під літ. «А», загальною площею 59,6 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Так, суд роз`яснює сторонам, що згідно з положеннями ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved