Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 28.12.2012р. уклав із відповідачем кредитний договір за яким відповідач отримав кредит в розмірі 3496,65 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 09.09.2019р. становить 19387,66 грн. та складається з 3496,65 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1,68 грн. заборгованості за процентами, 699,30 грн. заборгованості за комісією, 13790,62 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн. фіксованого штрафу та 899,41 грн. процентної складової штрафу. Ухвалою суду від 03.12.2019р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача не надходило клопотань про розгляд справи в загальному порядку. Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 28.12.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви №HAL2RM63910284. В даній заяві сторони погодили наступні умови: сума кредиту 3496,65 грн.; строк кредиту 24 місяці з 28.12.2012р. по 27.12.2014р.; відсоткова ставка 0,12% річних; єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту 208,88 грн., щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 69,93 грн.; строки виплати щомісячного платіжу у сумі 215,81 грн. з 11 по 15 число кожного місяця. Максимальний розмір вимоги за кредитом, що забезпечений заставою встановлено 5179,68 грн. Пунктом 15 заяви визначено, що договір між позичальником та банком складається з даної заяви, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів. Пунктом 14 визначено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в умовах та правилах за кожний день прострочки (а.с. 8). Згідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 09.09.2019р. становить 19387,66 грн. та складається з 3496,65 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1,68 грн. заборгованості за процентами, 699,30 грн. заборгованості за комісією, 13790,62 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн. фіксованого штрафу та 899,41 грн. процентної складової штрафу (а.с. 7). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як підтверджується матеріалами справи, банк надавши відповідачу кредитні кошти у на придбання побутової техніки строком на 24 місяці з 28.12.2012р. по 27.12.2014р. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки відповідач не подав клопотання про застосування позовної давності, суд не застосовує її до даних правовідносин. У заяві позичальника викладено суттєві умови договору - щодо розміру кредиту, а також відсотків та комісії. Що стосується нарахованих пені та штрафів, суд зазначає наступне. Оскільки в заяві про отримання кредиту такі умови договору не зазначені, і в п.15 є посилання на те, що договір між позичальником та банком складається з даної заяви, умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів - в даному випадку такий договір мав би регулюватися ст.634 ЦК України, як приєднання до певних умов кредитування. Проте, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд не приймає в якості допустимого доказу витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 9-18) в зв`язку з наступним. Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.12.2012р. шляхом підписання заяви позичальника. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У заяві позичальника від 28.12.2012р., яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, суд зазначає, що отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 3496,65 грн. за тілом кредиту, 1,68 грн. за процентами, 699,30 грн. за комісією, що разом становить 4197,63 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суму задоволених вимог 4197,63 грн. необхідно помножити на суму сплаченого судового збору 1921 та поділити на суму первісних вимог 19387,66 грн., що дорівнюватиме 415,91 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial