Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до Концерн «Техвоєнсервіс» Міністрества оборони України про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, в котрій зазначено, що 10 квітня 2013 року позивача було прийнято на посаду радника генерального директора концерну «Техвоєнсервіс». 30 травня 2013 року позивача було призначено на посаду заступника генерального директора концерну «Техвоєнсервіс». 24 вересня 2013 року о 16.45 годині позивачу було вручено наказ про його звільнення. При цьому йому не було надано пояснень щодо підстав його звільнення. Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся 25 вересня 2013 року за захистом своїх прав до комісії по трудовим спорам концерну «Техвоєнсервіс», проте в зв'язку з ненаданням необхідних матеріалів концерну «Техвоєнсервіс», було надано лист 2 грудня 2013 року з рекомендаціями звернутися до суду за захистом своїх прав. Трудову книжку не отримано позивачем до цього часу. Таким чином, позивач вважає, що його було звільнено не правомірно. Завдану моральну шкоду, в зв'язку з даним звільненням, оскільки до цього запису в трудовій книжці. він мав бездоганну репутацію, порушився його звичайний ритм його життя, позивач оцінює 100000 гривень. Враховуючи викладене, позивач просив, поновити його на посаді заступника генерального директора та стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, оскільки його неправомірно було звільнено та моральну шкоду, при цьому позивач вважає, що не пропустив строк звернення до суду, оскільки вчасно звернувся до комісії по трудовим спорам, а після відповіді вказаної комісії до суду. В судовому засіданні представник позивач підтримав вимоги позову, зазначивши, що були підроблені документи, що стосуються його звільнення та він перебував на робочому місці 19, 20 та 23 вересня 2013 року. З письмовою заявою позивач до Концерну не звертався з приводу причн його звільнення. Представники відповідача позов не визнав, мотивуючи це тим, що позивач був відсутній на робочому місці 19 вересня 2013 року, 20 вересня 2013 року та 23 вересня 2013 року, про що було складено відповідні доповідні записки та акти про відсутність позивача на робочому місці. Позивач був правомірно звільнений. Також позивач був повідомлений письмово про скорочення та письмово був повідомлений про отримання трудової книжки, проте і на даний час ухиляється від отримання трудової книжки. Крім цього позивачем було пропущено строк звернення до суду. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, з показань свідка [PERSON] даних в судовому засіданні, видно, що вона перебувала 19, 20 та 23 вересня 2013 року на робочому місці, як мабуть зазвичай кожного дня в обід, ввечері бачила позивача, який заходив до їх кабінету, запитуючи про наявність заробітної плати чи прощання в кінці дня. 20, 23 вересня 2013 року вранці вона запізнилася на роботу, та вранці не бачила позивача на роботі. Проте 19 та 20 вересня 2013 року бачила в обід позивача та ввечері. В робочий час не бачила чи був на робочому місці позивач, оскільки в її обов'язки не входить перевірка даних обставин. Позивача повідомили про належну виплату йому коштів при звільненні. В книзі прибуття та вибуття з роботи розписувалися працівники особисто, про що повідомив також охоронник при вході на роботу. З показань свідка [PERSON] даних в судовому засіданні, видно, що в книзі прибуття та вибуття з роботи розписувалися працівники особисто, про що повідомив також охоронник при вході на роботу. Позивач міг протягом робочого дня запитувати щодо заробітної палити. Зі слів головного бухгалтера [PERSON] відомо про наявність на роботі позивача 19, 20, та 23 вересня 2013 року, проте особисто вона не перевіряла наявність позивача на робочому місці протягом дня. З показань свідка [PERSON] даних в судовому засіданні, видно, що при приході та виході з роботи працівники повинні реєструватися у відповідному журналі. Порядок прибуття та вибуття працівників на робоче місце прописано в статуті підприємства. Генеральний директор перевіряє вказаний журнал прибуття та вибуття працівників з роботи. Ним було написано доповідні записки про відступіть на робочому місці 19, 20 та 23 вересня 2013 року позивача. Також був присутній у складі комісії та на акті про відсутність на робочому місці позивача міститься його підпис. Так, в судовому засіданні з копії паспорта та копії ідентифікаційного номера (а.с.5-10), копії наказів (а.с.11-13, 45, 49-50, 60-61, 69-70, 74, 77, 105), копії звернення та листів (а.с.14-17, 57, 64, 78-80, 106-109, 117), виписки за картковим рахунком (а.с.18-20, 34-35, 39), копії свідоцтва про шлюб та народження (а.с.36-37), довідок (а.с.38, 40-41, 81, 103-104), копії заяв (а.с.46, 48, 74, 77), копії автобіографії (а.с.47), копії попередження (а.с.51), копії доповідних записок (а.с.52-54), копії актів (а.с.55-56, 59, 62-63, 119), копії реєстру відправлення кореспонденції (а.с.65, 58), копії трудової книжки (а.с.66-68), копії положення (а.с.71-73), копії договору безвідсоткової позики грошових коштів та копії платіжного доручення (а.с.75-76), копії правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.82-90, 120-128) встановлено, що відповідно до наказу від 10 квітня 2013 року позивача прийнято на посаду радника Генерального директора та відповідно до наказу від 30 травня 2013 року позивача переведено за його згодою на посаду заступника Генерального директора Концерну. Позивачу був проведений вступний інструктаж з охорони праці. Згідно наказу від 20 серпня 2013 року позивача повідомлено про скорочення працівників, посади яких підлягають скороченню. Відповідно до наказу від 24 вересня 2013 року позивача звільнено за грубе порушення трудової дисципліни, в зв'язку з прогулами без поважних причин 19, 20 та 23 вересня 2013 року. Відповідно до наказу від 24 вересня 2013 року позивача повідомлено про нараховані суми йому при звільненні. Вказані суми при звільненні позивачем отримано. Про відсутність на робочому місці позивача у вказані дні доповідну записку 19, 20 та 23 вересня 2014 року про відсутність позивача на робочому місці начальником служби матеріально-технічного забезпечення - комендант [PERSON] було подано ВО Генерального директора Конценрну «Техвоєнсервіс» Кужавському М.М.. Позивачу було направлено лист про повідомлення причин відсутності на робочому місці з наданням доказів поважності причин відсутності, проте відповіді не було надано. Було складено акти про відмову позивача з ознайомленням наказу про його звільнення та наказом про внесення змін до вказаного наказу. Також позивачу був направлений лист з повідомлення про отримання розрахункових при звільненні та його трудової книжки. Кошти визначені позивачу при звільненні, ним отримані, проте він не звертався про отримання трудової книжки та не з'являвся на поштове відділення для отримання листа, в якому йдеться про необхідність отримання ним його трудової книжки. На даний час позивач так і не звернувся про отримання ним трудової книжки. Позивачу під час виконання ним обов'язків на посаді радника Генерального директора було надано без поворотну фінансову допомогу. Позивач одружений та має на утримання неповнолітню дитину, дружина на час звільнення позивача не працювала. Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся 25 вересня 2013 року за захистом своїх прав до комісії по трудовим спорам концерну «Техвоєнсервіс», проте в зв'язку з ненаданням необхідних матеріалів концерну «Техвоєнсервіс», було надано лист 2 грудня 2013 року з рекомендаціями звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Концерну «Техвоєнсервіс» працівники Концерну зобов'язані своєчасно, до початку роботи прибути на робоче місце та приготуватися до виконання трудових (посадових) обов'язків та почати роботу відповідно до діючого режиму робочого дня, також бути на робочому місці впродовж робочого часу за винятком перерв на відпочинок і харчування. Відповідно до п.4 вказаних Правил, роботодавець зобов'язаний контролювати дотримання працівниками трудової дисципліни, організувати облік робочого часу і табелювання працівників. Згідно п.5.3 вказаних Правил, роботодавець має право вимагати від працівника дотримання положень Правил та виживати необхідних заходів щодо притягнення правопорушників трудової дисципліни до відповідальності. Відповідно до п.6.2 вказаних Правил, до початку роботи кожний працівник повинен відмітити свій прихід на роботу, а по закінченню робочого дня - вихід з роботи в порядку, який встановлений в Концерні. Робочий час працівників концерну починається після їх відмітки на прохідній. З письмових пояснень свідка [PERSON], підпис якого засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с.118) вбачається, що відповідно до наказу від 10 квітня 2013 року позивача прийнято на посаду радника Генерального директора та відповідно до наказу від 30 травня 2013 року позивача переведено за його згодою на посаду заступника Генерального директора Конценрну. Вихідний документ на ім'я позивача не міг йому 23 вересня вручити, так як його не було на робочому місці, а тому цей лист було направлено поштою. Протягом 19, 20 та 23 вересня 2013 року позивач не заходив до його кабінету та він не бачив позивача протягом вказаних днів. Позивач відмовився від отримання трудової книжки після його звільнення. Було направлено лист позивачу про отримання ним трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. Відповідно до ст..233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського, і міськрайонного суду в трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. А у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст..225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. А у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст..147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких засобів стягнення: догана, звільнення. Відповідно до ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1, 2 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.. 237 - 1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вище викладене, а також те, що позивач вчасно звернувся до комісії по трудових спорах, та після відповіді вказаної комісії до суду, а тому позивачем не пропущено строку звернення до суду. Крім цього, в судовому засіданні відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, позивачем не надано доказів в підтвердження його посилань щодо підроблення документів, що стосуються його звільнення чи не перебування на робочому місці 19, 20 та 23 вересня 2013 року, тобто неправомірному звільнення його. Позивач до цього часу не отримав трудової книжки, та не бажає її отримати про що свідчить неотримання ним відповідного листа та неявка до Концерну для отримання трудової книжки. Таким чином, відсутні підстави для поновлення позивача на раніше займаній посаді та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed