Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із згаданим позовом до відповідачів, в якому прохає визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивують тим, що ПрАТ «ПГЗК» є власником квартири [ADDRESS] , яка згідно договору оренди № 1626 була надана відповідачам для проживання на праві оренди. З жовтня 2016 року відповідачі за адресою реєстрації не проживають. Ухвалою суду від 07.06.2021 позовна заява ПрАТ «ПГЗК» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 07.07.2021 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності у заочному порядку, заявлені позовні вимоги ним підтримані у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову не скористалися. Дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Власником квартири [ADDRESS] є позивач ПрАТ «Полтавський ГЗК» (реєстрація права власності проведена на підставі договору купівлі-продажу ВКМ №975362 від 25.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Куц С.М. за р. № 6479). Відповідно до договору оренди № 1626 від 30.04.2013, укладеного між ВАТ «ПГЗК» та [PERSON] , квартиру [ADDRESS] було надано орендарю [PERSON] для проживання. Договір був укладений до 31.12.2013, проте згідно п.4.2, якщо жодна сторона в строк за місця до закінчення дії договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично продовжується до кінця наступного календарного року (а.с.12-16). 21.12.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду № 4462 до договору оренди № 1626 від 30.04.2013 в частині визначення розміру орендної плати за квартиру (а.с.17). 30.04.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1995 до договору оренди № 1626 від 30.04.2013 в частині зміни реквізитів орендодавця (а.с.18). 01.02.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору оренди № 1626 від 30.04.2013 в частині визначення розміру орендної плати за квартиру (а.с.19). За наданою сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області довідкою № 20-22/164 від 05.01.2021, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Відповідно до акту опитування сусідів від 22.02.2021, посвідченого КЖЕП № 4, [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживають з жовтня 2016 року (а.с.21). Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно норм ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормою ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, пред`явивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад встановлені ст.71 ЖК України строки без поважної причини, з огляду на що пред`явлений позов підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved