Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку набувальної давності та виділ частки домоволодіння. В обґрунтування позову зазначив, що йому на підставі договору дарування від 31.01.2002року на праві власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 41,20 кв.м., житловою площею 22,80 кв.м., що складає 29/100 вказаного житлового будинку. У цій квартирі зареєстровані - він, його дружина та донька. Весь житловий будинок складається з житлового будинку літера А-1 загальною площею121,4 кв.м., житловою 75,9, літніх кухонь - В, И, сараїв - Г, Ж, Л, Т, Е, зливної ями - З,У, уборної К,0, навісів- М,П,Д, гаражу - Г, льоху-б, огородження №1-8, замощення І-ІІ Квартира №1, що складає 48/100 частки житлового будинку належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012року. Власниця квартири №3 [PERSON] мешкала одна без родини. Приблизно 14 років тому вона померла та квартира залишилася без мешканців. Поховала [PERSON] її донька, яка є громадянкою Росії. Остання дозволила їм зайняти квартиру своєї матері, оскільки вони в подальшому мали намір її придбати після оформлення нею спадкових прав. Але спадщина так і не була оформлена, донька [PERSON] більше до України не приїздила та квартирою не цікавилася, хоча вони намагалися її знайти, чи будь-кого хто має право на цю квартиру. Але так ніхто і не інтересувався цією квартирою. Тому він провів у квартирі ремонтні роботи та із своєю родиною мешкає в ній вже понад 12 років. Згодом у них вже у цій квартирі народилась ще одна дитина - син. Він за власні кошти і власними силами зробив ремонтні роботи, зробив двері із кімнати своєї квартири №2 до квартири №3. Отже, квартира №3 та квартира №2 весь цей довгий час експлуатувалися як одне житлове приміщення, також провів за власний рахунок газ та повністю замінив електрику. Він весь цей час сплачував комунальні послуги. Тобто протягом останніх приблизно 12 років він несе тягар права власності по квартирі [ADDRESS]. Те, що він безперервно, добросовісно та відкрито володію цією квартирою, можуть підтвердити також сусіди. Зазначив, оскільки він відкрито добросовісно і безперервно володіє зазначеним нерухомим майном на протязі останніх 12 років, ніхто не заявляє своїх прав на це майно, вважає, що набув право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Крім того, оскільки належна йому квартири та квартира належна відповідачу, які знаходяться у їх спільній власності, розташовані на земельній ділянці та мають окремі входи, то вважає можливим виділити належну йому частку у натурі, з тією метою, щоб експлуатувати та вирішувати правову долю власного нерухомого майна незалежно один від одного. Вказана можливість підтверджена технічним обстеженням цих житлових приміщень. Тому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на спірну квартиру, та враховуючи, що він є також власником квартири №2, то відповідно визнати за ним право власності на 52/100 частки зазначеного житлового будинку, яка складається з житлового будинку літера Д-1 з прибудовами літера а-5.6.11.12 та погребом а 3, гаражу літера Б з погребом літера б-1, літньої кухні літера В, уборної літера О, зливної ями літера У, літнього душу літера Ф, огородження №1.2.3.6.7.8, замощення І, та припинити право спільної часткової власності та розділити в натурі житловий будинок, виділивши йому квартиру №2 та квартиру№ 3, загальною площею 61,9 кв.м та житловою площею 31,7 кв.м., що складає 52/100 частки житлового будинку, а квартиру №1, загальною площею 56,3 кв.м., житловою 37,9 кв.м., що складає 48/100 частки житлового будинку, належну на праві власності відповідачу - виділити останньому, визначивши, що після виділенні в натурі частки складають « 1» кожна відповідно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги за тими же підставами, які викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, із позовними вимогами [PERSON] повністю погодився. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 31.01.2002року на праві власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 41,20 кв.м., житловою площею 22,80 кв.м., що складає 29/100 вказаного житлового будинку. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано у КП БТІ м.Донецька за реєстровим номером №52380. Весь житловий будинок складається з житлового будинку літера А-1 загальною площею121,4 кв.м., житловою 75,9, літніх кухонь - В, И, сараїв - Г, Ж, Л, Т, Е, зливної ями - З,У, уборної К,0, навісів- М,П,Д, гаражу - Г, льоху- б, огородження №1-8, замощення І-ІІ Квартира №1, що складає 48/100 частки житлового будинку належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2012року, посвідченого приватним нотаріусом за реєстровим номером №895 та зареєстрованого в КП БТІ м.Донецька. Крім того, у зазначеному будинку розташована також квартира №3, якою, як зазначає позивач, він більше 12 років добросовісно та безперервно володіє, мешкає в ній разом із родиною. При цьому власник вказаної спірної квартири невідомий, інші особи жодним чином про своє право на цю квартиру всі ці роки не заявляли. Зазначені обставини також підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її чоловіком, із яким вона та їхні двоє дітей мешкають у спірній квартирі приблизно з 2002 року. Зазначила, що у вказаній квартирі мешкала одна бабця - [PERSON], яка десь 14 років потому померла. Із Росії приїхала її донька та після похорон поїхала додому. При цьому остання дозволила їм користуватися цією квартирою, бо вони домовилися, що після оформлення спадщини вони її придбають. Але після цього остання на зв'язок не виходила, у м.Донецьк не приїздила та квартирою не цікавилася. Весь цей тривалий час вони користуються цією квартирою, оскільки ніхто ніяких претензій з цього приводу не заявляв та своїх прав на квартиру не пред'являв та їм невідомо хто є власником цього майна. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою сторін по справі, бо її будинок розташований поряд з їхнім. Зазначила, що в будинку, в якому мешкають сторони, розташовано три квартири, при цьому в квартирі №3 ще з 1999 року ніхто не живе. Колишня хазяйка - літня жінка померла, та донька останньої дозволила позивачу зайняти квартиру матері. Та після цього ані вона, ані хто інший квартирою не цікавився. Позивач із своєю родиною мешкає та безперервно володіє цією квартирою більше 12 років та ніхто до них ніяких претензій не пред'являв. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив доводи позивача щодо його добросовісного та безперервного володіння спірною квартирою на протязі приблизно 12 років. Так, він пояснив, що є сусідом сторін, бо мешкає у сусідньому будинку. Йому відомо, що у квартирі №3 в будинку, в якому мешкають [PERSON] та [PERSON], приблизно до 1999року мешкала одинока бабця, яка померла і квартира залишилася пустою. Донька тієї бабці поховала її та повернулася до себе додому у Росію. При цьому вона дозволила позивачу із родиною користуватися цією квартирою, яка була у занедбаному стані. [PERSON] провів там ремонт та після цього вселився у цю квартиру. Також [PERSON] тривалий час намагався знайти власника квартири, але так ніхто і не заявив своїх прав на неї. [PERSON] зі своєю родиною до теперішнього часу в ній мешкає, та ніхто до нього ніяких претензій не має. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При цьому давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, питання про набуття права власності на нерухоме майно не могло вирішуватися судом раніше 01 січня 2011 року. Таким чином, в судовому засіданні сукупністю наданих сторонами доказів, судом встановлена ознака добросовісності. При цьому право власності за набувальною давністю повинно виникати поза волею і незалежно від волі колишнього власника, що безспірно встановлено в судовому засіданні наявністю досліджених доказів. Той факт, що позивач [PERSON] з 2002 року відкрито, добросовісно та безперервно користується квартирами [ADDRESS], тобто у тому числі і тією часткою, яка йому не належить, а саме квартирою №3, підтверджується не лише поясненнями представника позивача, а також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, а також документальними доказами, зокрема квитанціями про оплату комунальних послуг, в тому числі використаної електроенергії по вказаним двом квартирам. Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку набувальної давності підлягають задоволенню, оскільки останній добросовісно, відкрито, безперервно понад 10 років володіє вказаною квартирою, яка належала на праві власності іншій особі - [PERSON] Крім того, згідно долученої до позову копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 30.04.2014 року, вбачається, що цей будинок складається із трьох квартир. При цьому, позивач користується квартирою №2, №3, а відповідач - квартирою №1. Так, нерухоме майно, яким володіє позивач складає 52/100 частки зазначеного житлового будинку, що складається з житлового будинку літера Д-1 з прибудовами літера а-5.6.11.12 та погребом а 3, гаражу літера Б з погребом літера б-1, літньої кухні літера В, уборної літера О, зливної ями літера У, літнього душу літера Ф, огородження №1.2.3.6.7.8, замощення І. В свою чергу, квартира №1, загальною площею 56,3 кв.м., житловою 37,9 кв.м., що складає 48/100 частки житлового будинку, належить на праві власності відповідачу. Відповідно до ч.І ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Або відповідно до ч.І ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно експертного висновку від 05.05.2014року, визначено, що ідеальна доля, якою користується позивач - під №1, а ідеальна доля, якою користується відповідач під №2. При цьому, виділення у натурі зазначених ідеальних часток технічно можливе та нормам ДБН не суперечить. Вказані об'єкти, що виділяються складають ідеальну долю «1» відповідно. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе, розділити у натурі вказане домоволодіння [ADDRESS], виділивши сторонам у натурі наступні ідеальні частки: позивачу - №1, а це 52/100 частки зазначеного житлового будинку, що складається з житлового будинку літера Д-1 з прибудовами літера а-5.6.11.12 та погребом а 3, гаражу літера Б з погребом літера б-1, літньої кухні літера В, уборної літера О, зливної ями літера У, літнього душу літера Ф, огородження №1.2.3.6.7.8, замощення І, а відповідачу - №2, тобто квартиру №1, загальною площею 56,3 кв.м., житловою 37,9 кв.м., що складає 48/100 частки цього житлового будинку, припинивши право їхньої спільної часткової власності, із зазначенням того, що після виділенні в натурі кожна частка складає « 1» відповідно. На підставі ст. ст. 15, 344, 364, 367 ЦК України,

Outcome: approved