Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.11.2009 року Ужгородською міською радою було прийнято рішення, яким йому виділено у власність земельну ділянку в м. Ужгороді для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На виконання рішення, позивачем було перераховано суму в розмірі 9950,00 грн., до місцевого бюджету м. Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода, після чого, йому був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку. В травні 2015 року, позивач дізнався, що рішення Ужгородської міської ради, яким його було зобов'язано сплатити вищевказані кошти, постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року було скасовано, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши суду заперечення, у яких посилаючись на ст. 27 Закону України «Про планування і забудову територій» вказує, що питання пов'язані із виготовленням технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, профілювання доріг, тощо та пов'язані з цим витрати повинні вирішуватись під час отримання у власність земельної ділянки, а також просить суд відмовити у задоволені позову у зв'язку із спливом позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням V сесії V скликання Ужгородської міської ради від 27.11.2009 року №1294 [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. Пунктом 2 даного рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників, а документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. Судом встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобов'язано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року №245. 26.07.2010 року [PERSON] було перераховано суму в розмірі 9950,00 грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури вул..Загорська, поз.272», що підтверджується квитанцією № КП206/1 від 26.07.2010 року. 18.08.2010 року [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а- 1024/11, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року, було скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлової будівництва. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи наведене та те, що рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99, на підставі якого [PERSON], перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в [ADDRESS] в розмірі 9950,0 грн., було скасоване, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON], про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає дл задоволення. Оцінюючи заперечення відповідача суд прийшов до наступного висновку. У письмових заперечення представника відповідача, він вказує, що питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати повинні вирішуватися під час отримання у власність земельної ділянки. Суд вважає, що такі не заслуговують на увагу виходячи із того, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а- 1024/11 встановлено, що оскаржене прокурором рішення міської ради суперечить законодавству про планування і забудову територій, оскільки всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання про її надання. Твердження відповідача про сплив строку позовної давності спростовується, у зв'язку із тим, що початком відрахунку строку позовної давності у даному випадку, є набрання законної сили постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а- 1024/11, тобто виникнення у позивача порушеного права у вигляді безпідставно набутих грошових коштів. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved