Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідачів про відшкодування завданої неправомірними діями матеріальної і моральної шкоди. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що начальником СВ ГСУ МВС України в Одеській області винесена постанова від 22.12.2008 року про порушення кримінальної справи стосовно посадових осіб кредитної спілки «Україна», за ст..191ч3 КК України, а потім кваліфіковано за ст..191ч.5 , ст. 28ч.3 та ст. 366ч2 КК України. Позивач зазначає, що 02 червня 2009 року він був допитаний в якості потерпілого, слідчий виніс постанови про визнання його потерпілим і цивільним позивачем. Постановами слідчого від 05.03.2009 р. і 16.03.2009 р. накладено арешт на майно осіб, що вчинили злочин, за заявами про забезпечення позову у кримінальній справі. Позивач оскаржив дії слідчого, та 19 жовтня 2012 року постановою Приморського районного суду міста Одеси дії слідчого, пов,язані з порушенням процесуальних прав визнанні неправомірними. 09 листопада 2012 року [PERSON] визнано цивільним позивачем, згідно постанови слідчого, сума матеріального збитку склала -27040грн. Позивач посилається на те, що по закінченню досудового слідства, при знаходженні кримінальної справи в Суворовському райсуді м. Одеси, він неодноразово звертався з заявами і клопотаннями про одержання копій окремих процесуальних документів з матеріалів справи, бажанні приймати участь в розгляді справи. Але, його звернення залишенні без задоволення. Позивач вказує , що кримінальна справа неодноразово направлялась Приморським і Суворовським райсудами м. Одеси на додаткове дослідування, але позивач був позбавлений знайомитись з матеріалами справи як цивільний позивач та не було повідомлено до якого суду направлялась кримінальна справа для розгляду. Позивач також звертався до Київського райсуду м. Одеси з заявами про збільшення розміру матеріального збитку у кримінальному провадженні та забезпечення дотримання процесуальних прав, але листом за №1316 без дати, позивачу відмовлено у зв,язку з тим, що він не є стороною в кримінальному провадженні. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 23.07.2014 р. позивачу відмовлено у відкриття провадження за його скаргою про визнання бездіяльності слідчого неправомірною та усунення порушень прав потерпілого і цивільного позивача. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2014 р. ухвала першої інстанції була скасована з направленням на новий розгляд, однак його процесуальний статус не як потерпілого і цивільного позивача не було визнано. 22 липня 2014 року Київським райсудом м. Одеси винесено вирок по кримінальній справі, по якій раніше [PERSON] було визнано потерпілими і цивільним позивачем. Однак, апеляційна скарга [PERSON] повернута Київським райсудом м.Одеси тому, що позивач не є стороною яка має право на апеляційне оскарження вироку суду. Позивач посилається на те, що зазначені вище факти підтверджують про позбавлення його засобу юридичного захисту цивільного права в рамках кримінального провадження, що порушує Конституцію України , норми міжнародного права, п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Позивач посилається на те, що завдана йому кримінальним правопорушенням шкода залишилась не розглянутою і не стягнутою, всупереч ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, не дотримання вимог в ч.2ст.127 КПК України. Враховуючи, що 09.11.2012 року [PERSON], слідчим СВ ГУ МВС України в Одеській області постановою визнано цивільним позивачем у завданому матеріальному збитку в сумі -27040грн., за заявленим позовом, дана обставина не підлягає доказуванню. Тому позивач, стягнути з держави з коштів Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України компенсацію у відшкодування матеріальної шкоди 27040 грн. Позивач вказує , що він зазнав моральної шкоди , в результаті порушення процесуальних прав при проведенні досудового розслідування, а також у зв'язку з обмеженням права на справедливе судочинство і позбавленням правового захисту законних інтересів в кримінальному провадженні судом. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000,00 грн. і просить стягнути В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Головного управління МВС України в Одеській області не визнав позовні вимоги в повному обсязі,надав письмові заперечення,просив відмовити в задоволені позовних вимог. В судове засідання не з,явився представник відповідача Державної казначейської служби України, повідомлений судом належним чином, причини неявки невідомі, з заявами і запереченнями до суду не звертався. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення з,явившихся сторін, дослідив та проаналізував докази , які сторони подали до суду і містяться в матеріалах цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, а суму відшкодування моральної шкоди відшкодовує частково. Судом встановлено, що 22 грудня 2008 року начальником СВ ГСУ МВС України в Одеській області винесена постанова про порушення кримінальної справи стосовно посадових осіб кредитної спілки «Україна», за ст..191ч3 КК України, а потім кваліфіковано за ст..191ч.5 , ст. 28ч.3 та ст. 366ч2 КК України л.с.4. 02 червня 2009 року [PERSON] допитали в якості потерпілого, слідчий виніс постанови про визнання його потерпілим і цивільним позивачем л.с.5-6. На майно осіб, які вчинили злочин , слідчим накладено арешт, згідно постанов від 05.03.2009 р. і 16.03.2009 р.л.с.7-9. Постановою Приморського райсуду м.Одеси від 19 жовтня 2012 року дії слідчого визнано неправомірними, за скаргою позивача. Л.с.10 09 листопада 2012 року [PERSON] визнано цивільним позивачем, згідно постанови начальника відділу СУ ГУМВС України в Одеській області Непотенко Ю.Ю. , сума матеріального збитку склала -27040грн. л.с.11. Після закінчення досудового слідства, справа знаходилась в декілька судах, при знаходженні справи в Суворовському райсуді м. Одеси, позивач неодноразово звертався з заявами і клопотаннями про одержання копій окремих процесуальних документів з матеріалів справи, бажанні приймати участь в розгляді справи л.с.12, 14,16. Але, його звернення залишенні без задоволення л.с.13,15. Кримінальна справа неодноразово направлялась Приморським і Суворовським райсудами м. Одеси на додаткове дослідування, однак позивач був позбавлений знайомитись з матеріалами справи як цивільний позивач та йому було не відомо до якого суду направлялась кримінальна справа для розгляду. Дізнавшись, що справу прийнято до розгляду Київським райсудом м.Одеси, позивач став звертатися з заявами вже до Київського райсуду м. Одеси, про розмір матеріальної шкоди і дотримання його процесуальних прав л.с.17, але листом за №1316 без дати, йому відмовлено через те, що він не є стороною в кримінальному провадженні. Тоді , [PERSON] звернувся до Київського суду зі скаргою про визнання бездіяльності слідчого неправомірною та усунення порушень прав потерпілого і цивільного позивача (л.с.19), ухвалою суду від 23 липня 2014 року (л.с.20) йому відмовлено у відкритті провадження. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.08.2014 р. ухвала першої інстанції була скасована з направленням на новий розгляд, однак процесуальний статус [PERSON], як потерпілого і цивільного позивача в кримінальному провадженні , не було визнано (л.с.21-23) . 22 липня 2014 року Київським райсудом м. Одеси винесено вирок по кримінальній справі, по якій раніше [PERSON] було визнано потерпілими і цивільним позивачем.Однак, апеляційна скарга [PERSON] (л.с.24), повернута Київським райсудом м. Одеси тому, що позивач не є стороною яка має право на апеляційне оскарження вироку суду л.с.25. Суд вважає , що приведенні позивачем факти свідчать про позбавлення його засобу юридичного захисту цивільного права в рамках кримінального провадження, що порушує Конституцію України саме норми ст..3ч2, п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а саме «.. кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов,язків…має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку». Суд вважає доведеним посилання позивача на те, що завдана йому кримінальним правопорушенням шкода залишилась не розглянутою і не стягнутою, всупереч ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, та не дотриманням вимог в ч.2ст.127 КПК України. Суд вважає, що сума матеріального збитку -27040грн. є доведеною, оскільки 09 листопада 2012 року начальником відділу СВ ГУ МВС України в Одеській області Непотенко Ю.Ю. винесено постанову , якою визнано [PERSON] цивільним позивачем з сумою збитків 27040грн. л.с.11. Дану суму матеріальних збитків суд задовольняє повністю, стягуючи з держави в особі Державної казначейської служби, як компенсацію у відшкодування матеріальної шкоди 27040 грн. Суд також вважає, що позивачем доведено в суді факти , які порушили його права при проведенні досудового розслідування, обмеження права на справедливе судочинство і позбавлення правового захисту законних інтересів в кримінальному провадженні, і як наслідок позивач зазнав моральної шкоди. Впродовж надмірно тривалого часу, позивач намагався захистити порушене право від незаконних дій посадових осіб органів державної влади, що в свою чергу приводило до морального і фізичного виснаження, втрати душевного спокою, перевтомі, погіршення самопочуття. Однак, в частині розміру моральної шкоди суд частково задовольняє, а саме в сумі 1000,00 грн. , виходячи з принципу розумності.

Outcome: approved