Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про оспорювання свого батьківства щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO], матір'ю якої є Відповідач [PERSON]. У своєму позові Позивач виклав наступні обставини, якими обґрунтовував свої вимоги. На початку 1997 року, Позивач, як він вказує, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], познайомився з [PERSON], з якою мав нетривалі стосунки. А на початку 1998 року Відповідач повідомила йому, що [INFO] народила доньку [PERSON]. У зв'язку з цим, як вказує Позивач, як добропорядна людина, він сам звернувся до ВРАЦС із відповідною заявою, на підставі якої його було записано батьком дитини. Проте згодом, як вказує Позивач, [PERSON] почала говорити Позивачу про те, що він не є біологічним батьком дитини. Пізніше Відповідач такі ж висловлювання допускала і в присутності родичів та чужих осіб. Стосунки з [PERSON] були припинені, як наполягає Позивач, з її вини. [PERSON] зазначає, що в 2013 році він дізнався про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, після чого в розмові з товаришем знову почув від нього про те, що [PERSON] заперечувала батьківство Позивача щодо [PERSON]. У зв'язку з викладеним, Позивач просив суд провести по справі судову генетичну експертизу з метою визначення біологічного походження [PERSON] від нього, а також, у випадку наявності доказів достатніх для задоволення позову, просив поновити йому строк, передбачений ч.1 ст. 56 КпШС України. У судовому засіданні Позивач зазначив, що в той час, коли вони зустрілись з Відповідачем, та в них виникли стосунки, він був одружений. Попередній шлюб було розірвано лише в 2008 році, і тільки після цього він подав заяву про визнання свого батьківства щодо [PERSON], яка народилась в [INFO], оскільки дійсно вважав її своєю дочкою. Позивач визнавав, що протягом тривалого часу він проживав разом з Відповідачем та її дочкою [PERSON], проте враховуючи постійні скандали з [PERSON] періодично він був вимушений проживати разом зі своїми батьками. Разом з тим, [PERSON] зазначав суду, що саме він забирав дитину з пологового будинку, підкреслював, що відносився до неї як до рідної, протягом перших трьох-чотирьох років її життя брав участь у її вихованні, після чого стало неможливо спілкуватись із Відповідачем, і вони розійшлись. На уточнюючі запитання Позивач пояснив, що сумніви у біологічному походженні від нього [PERSON] стали виникати лише незадовго перед зверненням до суду, оскільки з багатьох джерел він чув інформацію про те, що сама [PERSON] у розмовах з різними людьми говорила, що він не є батьком. Відтак, Позивач зазначає, що лише хотів переконатись в тому, що [PERSON] дійсно є його біологічною дочкою, проте враховуючи відмову Відповідача з дитиною від проходження генетичної експертизи, Позивач просив визнати факт, для з'ясування якого експертиза призначалась, тобто відсутність кровного споріднення Позивача та [PERSON]. Відповідач та її представник (сестра Відповідача), опитані у судовому засіданні в тому числі як свідки, проти задоволення позову заперечували. Пояснювали, що з початку 1997 року і до кінця 2003 року Позивач і Відповідач разом проживали як одна сім'я, хоч і не укладали офіційного шлюбу. Коли народилась [PERSON] Позивач був дуже щасливий, забирав дитину з пологового будинку, в подальшому любив, опікувався та виховував дочку, оскільки це його рідна дитина. Позивач та Відповідач дуже добре знайомі з рідними один одного, бували гостях та запрошували до себе у гуртожиток, де постійно на той час проживали, що підтверджується численним фотографіями різних періодів. Відповідач визнавала в суді, що сварки з Позивачем у неї виникали, проте вона ніколи і нікому не говорила, що [PERSON] не є дочкою Позивача, оскільки це неправда. Починаючи зі свята Нового 2004-го року Відповідач залишив сім'ю, не прийшов додому, і фактично з того дня їх фактичні шлюбні відносини припинились, а вже в лютому 1004 року він одружився з іншою жінкою. На сьогодні, як вважає Відповідач та її представник, Позивач подав позов лише з метою уникнення обов'язку сплати аліментів, стягнутих з нього на утримання [PERSON] судовим рішенням, оскільки позов поданий майже відразу, як Позивач дізнався про таке рішення. Відповідач зазначила, що вона особисто не заперечувала проти проходження судової генетичної експертизи для підтвердження батьківства Позивача, проте для їх дочки [PERSON], коли вона дізналась про позов, поданий її батьком, це стало психологічною травмою, і вона сама категорично відмовилась від проведення експертизи, і ніякі вмовляння матері на її рішення не вплинули. За таких обставин, як переконані Відповідач та її представник, суд не має підстав для задоволення позову як по суті, так і у зв'язку з пропуском Позивачем річного строку для подання такого позову, встановленого ст. 56 КЗпШС України. Опитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що вони з Позивачем раніше товаришували, і приблизно років п'ятнадцять тому, коли Позивач запросив їх з дружиною на день народження [PERSON], яка на той час була ще маленькою, за столом між Позивачем та Відповідачем виникла сварка, і коли Позивач вийшов з кімнати, Відповідач сказала, що [PERSON] не є батьком [PERSON]. Тоді, як зазначив свідок, він Позивачу про це не сказав, а повідомив про це лише приблизно в серпні 2013 року, коли вони випадково зустрілись з Позивачем в магазині. На уточнююче запитання свідок повідомив, що на той час, коли вони з Позивачем тісно товаришували, [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сім'я. Опитаний в якості свідка син Позивача [PERSON] зазначив, що навесні 2000 року, коли йому було 12 років, під час похорон їх діда на поминках він був свідком того, як [PERSON] влаштувала сварку з Позивачем та зазначивши, що він не є батьком дитини, зібралась та пішла звідти. Третя особа у судове засідання представника не направила. Вислухавши пояснення представника Позивача, Відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON]. У первісному актовому записі про народження [PERSON] відомості про батька були записані зі слів матері. В подальшому у зв'язку з поданням особисто Позивачем заяваи про визнання батьківства щодо [PERSON], було видане відповідне свідоцтво про встановлення батьківства та оновлене свідоцтво про народження дитини, в якому Позивач записаний в якості батька. (а.с. 6,43) Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» увага судів звертається на те, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Таким чином, для предметом доказування у справах про встановлення батьківства (або його оспорювання) щодо дітей, які народились до 01.01.2004р. є саме фактичні обставини спільного проживання, виконання батьківських обов'язків та відношення батьків до дітей. Висновки судової генетичної експертизи щодо кровного споріднення в даному випадку є другорядними і не визначальними. Під час розгляду справи судом на підставі заслуханий пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів у справі було встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах, під час яких народилась [PERSON], а Позивач визнав своє батьківство шляхом подання відповідної заяви до органів реєстрації актів громадянського стану. Після народження дитини [PERSON] безспірно відносився до неї як до своєї рідної дочки, брав участь у її утриманні та вихованні на рівні з [PERSON], з якою вони проживали разом. Позовна заява фактично обґрунтована лише підозрами Позивача, які виникли на підставі свідчень третіх осіб, яким [PERSON] повідомляла під час конфліктів з Позивачем, що він не є батьком [PERSON]. Вважати такі підстави достатніми для задоволення позову суд не може, оскільки фактичні обставини свідчать про визнання Позивачем [PERSON] своєю дочкою протягом тривалого періоду. Відмова Відповідача з дочкою [PERSON] від проведення судово-генетичної експертизи також не може бути покладена в основу судового рішення про задоволення позову, оскільки, як зазначено вище, результати такої експертизи згідно з положеннями Кодексу Законів про шлюб та сім'ю не мають вирішального значення для вирішення справи. У відповідності до ст.56 Кодексу Законів про шлюб та сім'ю особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Очевидно, що річний строк для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства Позивачем пропущений, і поважних причин для його поновлення суд не вбачає. Такі обставини є додатковими підставами для відмови у задоволенні позову. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed