Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.04.2015 року він надав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США. Зазаначені обставини підтверджуються власноруч написаною та підписаною відповідачем розпискою. Грошові кошти, отримані відповідачем 04.04.2015 року у повному обсязі. Даний факт засвідчений свідком [PERSON], шляхом проставлення ним власного підпису на розписці від 04.04.2015 року. Відповідно до змісту розписки відповідач взяла на себе зобов'язання повернути отриману позику в повному обсязі 5000 доларів США до 04.07.2015 року. Оданк, станом на день звернення до суду відповідач позичені кошти не повернула, на усні вимоги щодо повернення коштів не реагує, та по даний час від виконання взятих на себе зобов'язань ухиляється. У зв'язку з наведеним просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5000 доларів США, що станом на 19.06.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 131644,50 грн., а також судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у його відсутності та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 04 квітня 2015 року, наданої позивачем до суду, [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 14.07.2015 року (а.с. 4). Відповідач до суду не з'явилася, факт написання розписки не оспорювала, а тому виникнення боргового зобов'язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. У зазначений в розписці строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказані договори позики вважаються укладеними та підлягають до виконання. Відповідно до розписки від 04.04.2015 року позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 19.06.2018 року офіційний курс Національного банку України становить 26,3289 грн. за 1 долар США, а тому розмір заборгованості відповідача еквівалентно 131644,50грн. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики від 04.04.2015 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 131644,50 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 1316,45 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved