Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що відповідач 07 серпня 2013 року взяв у нього в борг гроші в сумі 7 000 гривень, які обіцяв повернути рівними частинами по 1 000 гривень щомісяця, розпочинаючи з 09.09.2013 року по 09.03.2014 року, про що написав розписку, але до цього часу повернув лише 1 000 гривень, тому позивач просить стягнути з відповідача 6 000 гривень боргу, а також сплачений судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. Позивач в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач позов не визнав мотивуючи це тим, що в березні 2014 року він повернув позивачу останню суму боргу, але розписки при цьому складено позивачем не було. Суд заслухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що 07 серпня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 7 000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути суму боргу рівними частинами по 1 000 гривень щомісяця, розпочинаючи з 09.09.2013 року по 09.03.2014 року, про що написав розписку, але кошти не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір Неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йомупозикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Як вбачається з розписки складеної відповідачем, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг кошти в сумі 7 000 гривень, які зобов'язується повертати рівними частинами по 1 000 гривень щомісяця, розпочинаючи з 09.09.2013 року по 09.03.2014 року, включно (а.с.7). На день розгляду справи судом сума позики позивачу повернута частково в сумі 1 000 гривень, а залишок боргу складає 6 000 гривень, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд критично відноситься до пояснень відповідача про те, що гроші позивачу він повернув. Вказане спростовується поясненнями в судовому засіданні самого відповідача, який пояснив, що він дійсно позичив гроші у позивача в сумі 7 000 гривень. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть грунтуватися на припущеннях. Відповіднодо ст. 58 ЦПК України,належними є докази, якімістять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог абозаперечень. Суд не бере до розглядудокази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що відповідач не довів, того що він повернув позивачу борг в сумі 7 000 гривень так, як не надав суду доказів цього. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона являється мамою відповідача та бачила, як в жовтні 2013 року її син [PERSON] передавав позивачу [PERSON] гроші, які був винен останньому. Але яку саме суму грошових коштів її син віддавав позивачу їй не відомо. Суд не може прийняти до уваги покази свідка [PERSON] в зв'язку з тим, що вона являється мамою відповідача, тобто зацікавленою особою також остання не повідомила суду, яку саме суму грошових коштів її син віддавав позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути 243 гривні 60 копійок судового збору. Вказані правовідносини регулюються ст. ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 58, 60, 61, 88 ЦПК України.

Outcome: approved