Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеною позовною заявою мотивуючи її наступним. 04 листопада 2017 року [PERSON] надала [PERSON] позику в розмірі 5000 доларів США, яку відповідач особисто отримав особисто готівкою. Позивач вказує на те, що за договором позивач та відповідач дійшли згоди, що [PERSON] отримує в борг грошові кошти терміном на шість місяців, тобто на строк до 04.05.2018 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується власноруч написаною розпискою, яка відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України є підтвердженням укладення між позивачем та відповідачем договору позики. Після спливу визначеного сторонами строку відповідач не виконав умови договору позики та не повернув обумовлену суму грошових коштів. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 5\~000 доларів США, проценти за користування коштами в розмірі 1\~177, 67 доларів США та 3 % річних від простроченої суми, що складає 200, 55 доларів США та сплачений позивачем судовий збір. Згідно правил ч. 6 ст.\~19\~ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.\~274\~ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.10.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою\~Ужгородського міськрайонного\~суду від\~14.11.\~2019\~року задоволено\~ заяву адвоката Письменної Н.В. про забезпечення позову та накладено арешт на майно [PERSON] , в межах ціни позову, а саме 6\~378, 22 дол. США. Суд констатує, що відповідачу [PERSON] було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог\~ч.5\~ст.279 ЦПК України\~проводиться за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, судом встановлені наступні обставини. Позивач вказує на те, що 04 листопада 2017 року вона надала [PERSON] позику в розмірі 5000 доларів США, яку відповідач особисто отримав особисто готівкою. Вказану обставину позивач підтверджує доданою до справи розпискою від 04.11.2017 року ( а. с. 9), в якій зазначено, що [PERSON] отримав позику в розмірі 5000\~доларів СШАстроком на шість календарних місяців з процентною ставкою в розмірі одного відсотка від суми позики на щотижневе користування. Позивач вказує на те, що на станом на дату звернення з позовом відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув обумовлену суму позики у передбачений сторонами строк. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 5\~000 доларів США, проценти за користування коштами в розмірі 1\~177, 67 доларів США та 3 % річних від простроченої суми, що складає 200, 55 доларів США та сплачений позивачем судовий збір. Стороною відповідача жодних заперечень та письмових доказів на спростування наведених у позові обставин суду не надано. Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України)\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~(далі Декрет № 15-93),\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93\~встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення\~\~валютного законодавства. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Так, судом вже попередньо встановлено, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, які позичальником не виконані, кошти, отримані у позику, не повернуті, при цьому суд враховує встановлену\~статтею 204 ЦК України\~презумпцію правомірності правочину тому суд приходить до переконання, що в даному випадку суд має право на стягнення відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, тобто 5000 доларів. Вивчивши вимогу щодо стягнення з відповідача проценти за користування кредитом у розмірі 1\~177, 67 дол. США суд приходить до висновку, що така є обґрунтованою, оскільки в договорі позики сторони передбачили сплату відсотків у розмірі 1% від суми позики щотижня на весь строк користування кредитом( тобто на шість місяців). Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~ цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. \~Проценти,\~передбачені статтею\~625\~ЦК України,\~за своєю\~природою є\~відшкодуванням кредитору\~понесених втрат\~за несвоєчасне\~повернення грошових\~коштів,\~а відтак\~відрізняються від\~процентів,\~які підлягають\~сплаті за\~правомірне користування\~грошовими коштами,\~що свідчить\~про відсутність\~подвійного стягнення\~при нарахуванні\~3\~%\~річних від\~простроченої суми,\~включаючи нараховані\~проценти за\~користування коштами,\~встановленими договором. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. \~ \~ Вираховуємо розмір 3% річних: (3% Х суму боргу Х кількість прострочених днів) \~/ 365 (кількість днів у році). Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 5000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 05.05.2018 року до 04.09.2019 рік, що становить 488 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 5 000,00 доларів США х 488 днів х 3 : 100 : 365 = 200, 55 доларів США. Таким чином суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 200, 55 доларів США є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved