Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідачів про скасування запису про арешт автомобілю та оголошення заборони на його відчуження. В позовній заяві позивач вказує, що він є власником транспортного засобу ВАЗ 21011, державний номер 42374НА. У липні-серпні 2016 року він дізнався, що на його автомобіль накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження. Так, згідно повідомлення з ТСЦ 2344 РСЦ МВС в Запорізькій області від 16.02.2005 року зареєстрований арешт державного виконавця Савранської Ю.Ю. на транспортний засіб ВАЗ 21011, державний номерний знак 42374НА, власником якого є [PERSON], який мешкає за адресою: м. Бердянськ, с. Нововасилівка, вул. Лермонтова 22. Виконавче провадження було відкрито на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Але, за цим виконавчим провадженням, позивач не є боржником та штраф, який перебував на примусовому виконанні у відділ ДВС Бердянського МУЮ з нього не стягувався. Звернувшись до Бердянського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про зняття арешту, йому листом від 03.08.2016 року було повідомлено, що з листопада 2007 року згідно реєстру ЄДРВП на виконанні у відділі виконавчі провадження про стягнення з [PERSON]. [INFO] (паспорт серія СВ 214258 виданий 27.04.2000 року Бердянським МВУМВС України в Запорізькій області), який зареєстрований за адресою : [INFO] з 05.05.1989 року згідно відмітки в паспорті, виконавчі провадження не перебували. Більш детально ідентифікувати фізичну особу не має можливості, перевірити матеріали виконавчого провадження за 2005 рік неможливо в зв'язку зі знищенням. Під час витребування документів, було встановлено, що в м. Бердянську, мешкає три [PERSON]: - [INFO], який проживає [INFO]; - [INFO], який проживає [INFO]; - [INFO], який проживає [INFO]. Згідно постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вказане місце проживання боржника: [ADDRESS]. Отже, це дає змогу стверджувати, що арешт був накладений помилково, через збіг прізвища, ім'я та по батькові боржника та позивача, які є ідентичними. При цьому, більше жодних обмежень щодо позивача за його місцем проживання, за виконавчими провадженнями у Реєстрі прав власності на нерухоме та рухоме майно немає. Таким чином, діями посадових осіб ВДВС Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області було порушено його права. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача\~ в судовому засіданні вказав, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 01.03.2016 року № 569/5 «Про відділи державної виконавчої служби та відділи реєстрації актів цивільного стану», наказу Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області № 25/01-04 від 05.04.2016 року у назві і тексті Положення про відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області слова «відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області» в усіх відмінках замінено словами «Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області». Також відповідно до п.2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлено власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, у випадках коли майно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган ДВС. А тому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки у справах про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства органи ДВС не можуть бути відповідачами. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Статтею\~ 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається саме на майно, яке належить боржнику, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що позивач\~ є власником транспортного засібу ВАЗ 21011, державний номер 42374НА. На його автомобіль накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження. Так, згідно наданого повідомлення з ТСЦ 2344 РСЦ МВС в Запорізькій області від 16.02.2005 року зареєстрований арешт державного виконавця Савранської Ю.Ю. на транспортний засіб ВАЗ 21011, державний номерний знак 42374НА, власником якого є [PERSON], який мешкає за адресою: м. Бердянськ, Нововасилівка, вул. Лермонтова, 22. Виконавче провадження було відкрито на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Але, за цим виконавчим провадженням, позивач не є боржником та штраф, який перебував на примусовому виконанні у відділ ДВС Бердянського МУЮ з нього не стягувався. Звернувшись до відділу ДВС Бердянського МУЮ з заявою про зняття арешту позивачу листом від 03.08.2016 року було повідомлено, що з листопада 2007 року згідно реєстру ЄДРВП на виконанні у відділу виконавчі провадження про стягнення з [PERSON]. [INFO] ( паспорт серія СВ 214258 виданий 27.04.2000 року Бердянським МВУМВС України в Запорізькій області), який зареєстрований за адресою : [INFO], з 05.05.1989 року згідно відмітки в паспорті, виконавчі провадження не перебували. Більш детально ідентифікувати фізичну особу не має можливості, перевірити матеріали виконавчого провадження за 2005 рік неможливо в зв'язку зі знищенням. Судом встановлено, що згідно до постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вказане місце проживання боржника: [ADDRESS]. Отже, це дає змогу стверджувати, що арешт був накладений помилково, через збіг прізвища, ім'я та по батькові боржника та позивача, які є ідентичними. Відрізняють їх, згідно до встановлених документів, тільки адреса місця мешкання, оскільки інші ідентифікаційні ознаки в документах не містяться. При цьому, більше жодних обмежень щодо позивача за його місцем проживанням, за виконавчими провадженнями у Реєстрі прав власності на нерухоме та рухоме майно немає. Судом встановлено, що якісь інші ідентифікуючі дані про особу на майно, якої накладено арешт у державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні. Вищевказаною постановою не було визначено, на яке саме майно\~ накладений арешт, накладено арешт на все майно боржника. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними\~ з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що на теперешній час позивач позбавлений права розпоряджатися своєю власністю.

Outcome: partial