Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 07 березня 1996 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у виді права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області. Право на вказану земельну частку померлий мав на день смерті, оскільки був членом колективного підприємства на час отримання ним державного акта на право колективної власності на землю, був внесений до списку-додатку до державного акта членів підприємства. Будучи спадкоємцем померлого за заповітом, він спадщину прийняв. Отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) батько за життя не отримав. Просив визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 4,76 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. В судове засідання представник позивача не зявилася, в поданій до суду заяві просить розглядати справу без її участі та вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві представник адміністрації просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справу проводити у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Не зявився в судове засідання представник Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. Сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Представник сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві в.о. директора товариства просив розглядати справу у відсутності представника товариства, позовні вимоги вважає обґрунтованими. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що 07 березня 1996 року помер [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 002614, виданим Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області 07 березня 1996 року. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяли норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, відповідно до ст. 549 якого визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом був позивач, який доводиться йому сином. Заповіт на його імя посвідчений Демівщинською сільською радою Кагарлицького району Київської області 01 березня 1996 року за реєстровим № 9. Згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42655172 від 12 січня 2016 року складений [PERSON] заповіт є чинним. Встановлено, що позивач у встановлений шестимісячний строк не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та відмову від неї. Спадщину він прийняв фактично, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном померлого. Даний факт підтверджується довідкою Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/213 від 23 грудня 2015 року. Паювання земель колишніх сільськогосподарських підприємств (колгоспів, радгоспів) повинно було здійснюватися після їх реформування у колективні сільськогосподарські підприємства (Указ № 666/94), передачі цим підприємствам земель у колективну власність, видачі державного акта на право колективної власності на землю. Коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), встановлено Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям. Статтею 1 цього Указу передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно зі ст. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві чи була його членом. Право на земельну частку (пай) виникло у померлого [PERSON] за його життя, оскільки на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству імені Стрільця державного акта на право колективної власності на землю він був членом цього підприємства та був включений до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який додавався до державного акта на право власності на землю, під номером 72. Вказані обставини підтверджуються даними довідки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» № 3 від 02 березня 2016 року, державного акта на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству імені Стрільця 27 жовтня 1995 року, списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, в якому померлий значився під номером 72. Позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав. У матеріалах справи міститься повідомлення нотаріуса від 12 січня 2016 року № 9/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку, є відсутність сертифіката на право на земельну частку (пай). Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у виді права на земельну частку (пай) позивач не взмозі з тих підстав, що померлий за життя не отримав сертифікат на земельну частку (пай). Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки позивач успадкував право на земельну частку (пай), що належало спадкодавцю [PERSON] та у встановленому порядку не може одержати правовстановлюючий документ на вказане спадкове майно, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на спадкове майно. Визнання права на земельну частку (пай) в землях, які були розпайовані, зачіпає права інших учасників паювання, тому право позивача має бути захищено у спосіб, якщо земельна ділянка в рахунок земельної частки (паю) буде надана не за рахунок розпайованих земель, а за рахунок земель запасу та резервного фонду, який відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції 1992 року, відповідно до якої були утворені масиви земель резервного фонду, спеціально призначений для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням. Земельна частка (пай) являє собою умовну частку сільськогосподарських земель, розмір якої визначений як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах. На відміну від земельної ділянки, яка має чітко визначені межі й розмір у фізичних гектарах, місцезнаходження та межі земельної частки (паю) є невизначеними. Згідно положень ч. 7 ст. 25 Земельного кодексу України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Розмір земельної частки у колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця складає 4,76 умовних кадастрових гектари, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області № 012-29/38 від 16 січня 2016 року. Член господарства, якому надавалася земельна частка (пай), отримував державний документ, що посвідчує право на таку частку, сертифікат на право на земельну частку (пай). В сертифікаті зазначалися розмір частки в умовних кадастрових гектарах та вартість у грошовому вираженні, інших відомостей сертифікат не містив. З огляду на вказані правила вимоги позивача щодо зазначення у рішенні призначення земельної частки (паю) не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 25, 152 Земельного кодексу України, ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, ст.ст. 16, 1216 - 1218, 1233, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 534, 542, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ, пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям,

Outcome: partial