Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 грудня 2014 року о 17 год. 00 хв. був пошкоджений його транспортний засіб. В звязку з вищевикладеним [PERSON], який згідно трудової угоди від 9 липня 2013 р. являється водієм маршрутного автобусу № 33 ПП Кондакова [PERSON], керуючи автомобілем «Богдан А09202», номерні знаки СА 0990 АА, по вул. Руставі, (м. Черкаси) вчинив ДТП унаслідок якого його транспортному засобу (причіп до легкового автомобіля) «Бджілка», номерні знаки 8321 ЧС, були нанесені пошкодження. Вказані пошкодження унеможливили подальше безпечне використання його транспортного засобу. Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 4/82 від 20.03.2015 дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Відповідно до висновку експерта № 8/5 від 18.02.2015 року науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області по визначенню вартості матеріального збитку, який завданий власнику причіпа «Бджілка» н/з [NUMBER], внаслідок пошкодження даного транспортного засобу під час ДТП 24.12.2014 складає 5399,33 грн. В добровільному порядку відповідач не бажає відшкодувати завдану шкоду, в звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 5399,33 грн. для відновлення пошкодженого причепу та судові витрати в сумі 551,20 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2016 року по справі залучено в якості відповідача правонаступника померлого [PERSON] [PERSON]. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи те, що 24.12.2014 року водій автобуса «Богдан А09202» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] не приймав участі в жодному ДТП. Безпосереднього контакту вказаного автобуса з будь-яким транспортним засобом не було. Подані позивачем докази вини водія [PERSON], а відповідно і вини власника автобуса «Богдан А09202» є неналежними та недопустимими. Вина водія автобуса не встановлена. Відносно водія автобуса не було складено протоколу про адміністративне правопорушення, його не притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності, не оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення тощо. Позивачем не надано для огляду жодного оригіналу перелічених в позовній заяві документів. Копія позовної заяви з додатками не направлялась. Жодна особа до відповідальності не притягнута, що свідчить про недоведеність вини, зокрема [PERSON] З поданих позивачем обґрунтувань та доказів, чітко вбачається, що неправомірність дій водія автобуса «Богдан» [PERSON] ні судом, ні слідчим не встановлена, вирок у кримінальній справі відсутній, підозра не оголошена, до адміністративної чи будь-якої іншої відповідальності його не притягнуто. Сума позову не перевищує суму, на яку було застраховано вищевказаний автобус «Богдан», а позовні вимоги до страховика не предявлено, тому вважають, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2016 року до справи залучено в якості співвідповідача Страхову компанію «Гарант-Авто». В судове засідання представник відповідача СК «Гарант-Авто» не зявився, повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.12.2014, близько17 год. 00 хв. водій автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. 33-76 ЧКУ [PERSON], рухаючись по вул. Руставі м. Черкаси, від вул. Тараскова до вул. 30 років Перемоги, виявивши автобус «Богдан А 09202» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку вул. Тараскова, та виконував поворот ліворуч до зупинки громадського транспорту «вул. Гайдара», виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення із автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, після чого контактував із автомобілем [NUMBER], який стояв біля правого краю проїзної частини вулиці Руставі у напрямку вул. Тараскова. Водій [PERSON], який згідно трудової угоди від 9 липня 2013 р. являється водієм маршрутного автобусу № 33 ПП Кондакова [PERSON], керуючи автомобілем «Богдан А09202», номерні знаки СА 0990 АА, по вул. Руставі, (м. Черкаси) вчинив ДТП унаслідок якого транспортному засобу позивача (причіп до легкового автомобіля) «Бджілка», номерні знаки 8321 ЧС, були нанесені пошкодження. Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 4/82 від 20.03.2015 дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Згідно висновку експерта № 8/5 від 18.02.2015 року науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області по визначенню вартості матеріального збитку, який завданий власнику причепа «Бджілка» н/з [NUMBER], внаслідок пошкодження даного транспортного засобу під час ДТП 24.12.2014 складає 5399,33 грн. Відповідач ПП [PERSON], помер 04.06.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.06.2015, копія якого міститься у матеріалах справи. Ухвалою суду до участі в розгляді справи залучено [PERSON] який прийняв спадщину після померлого. Предявляючи даний позов, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки заподіяні внаслідок ДТП, а саме 5399 грн. 33 коп. на ремонт причепа. У відповідності зі статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності чи інше речове право, договір оренди, підряду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому підставою для відшкодування такої шкоди обовязково є вина її заподіювача. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При цьому, відповідно до статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову у порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватись та оцінюватись судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Між тим, як на підставу вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ПП [PERSON] і який був учасником ДТП, в результаті якої було пошкоджено причіп позивача посилається на висновок експертизи, проведеної в межах розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.20014 року за № 12014250040004987 , яка в розумінні вимог статті 61 ЦПК України не може бути доказом вини в розумінні статі 61 ЦПК України. Пунктом 16 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 р., передбачено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Автобуса «Богдан А09202» д.н.з. [NUMBER] ПП [PERSON] на момент ДПТ була застрахована відповідно до Закону № 1961-IV від 01.07.2004 р. Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Термін дії полісу з 00.00 год. 18.01.2014 по 17.01.2015. Відповідно до приписів частини першої статті 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї, що передбачено частиною другою статті 14 ЦК України. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Не дивлячись на залучення в якості співвідповідача страхової компанії, позивачем вимога до неї не заявлена. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed