Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , третя особа: [PERSON] , Служба у справах дітей Дніпровської РДА про виселення, в обґрунтування яких зазначив, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] (Третя особа) 18.07.2018 р. уклали кредитний договір №DNLGGA0000000001. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобов`язався надати Третій особі кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 390000.00 грн. строком до 18.07.2023 р., а Третя особа зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 18.07.2018 р. уклали договір іпотеки №DNLGGA0000000001. Згідно з п. 1.1. договору іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП N0182153341798 від 30.11.2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2016 р. Свої зобов`язання за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Третій особі кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Третя особа не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким, чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, Третя особа зобов`язання за кредитним договором не виконав. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до приватного нотаріуса з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.10.2019 року згідно виконавчого напису приватний нотаріус звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вищевказані обставини підтверджуються письмовим повідомленням. Таким чином, відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з житлового будинку загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Просить суд виселити [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 29 травня 2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 17 серпня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити проти розгляду справи без присутності представника позивача не заперечує. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надала заяву в якій просить у задоволенні позову відмовити, вважає, що кредитний договір (іпотека) не обмежує її у праві прописки у будинку її дитини [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської РДА до початку судового засідання надав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування Дніпровської райдержадміністрації. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 18.07.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №DNLGGA0000000001, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 390000.00 грн. строком до 18.07.2023 р., а він свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. (а.с. 9-12) Відповідно до п. 1.1 Договору про іпотечний кредит, цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається на ціль - споживчий кредит. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 18.07.2018 р. уклали іпотечний договір №DNLGGA0000000001/1. Згідно з п. 1.1. договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Майно належить Відповідачу на праві власності на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП N0182153341798 від 30.11.2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2016 р. та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:001:0302, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить відповідачу на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 22.04.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. за реєстровим номером 249. (а.с.14-16). Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно умов Розділів 4, 5 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса. 11.10.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчі написи, якими в позасудовому порядку звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 164.80, житловою площею 56.80 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:001:0302, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] 08 квітня 2020 року Банком направлено вимогу про добровільне звільнення нею та всіма зареєстрованими та незареєстрованими у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] особами предмету іпотеки в тридцяти денний строк. (а.с.18). Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої 17 вересня 2020 року №481 Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає [ADDRESS] , склад сім`ї зареєстрованих: [PERSON] , [INFO] . (а.с. 50). Проте, станом на момент ухвалення рішення житловий будинок не звільнений відповідачем та її дитиною. В матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вих. №1-50-19/0/290-21 від 05.01.2021 року про недоцільність виселення [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому вважають за доцільне відмовити позивачу у задоволені позову про виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15, 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15 та постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року № 61-44514св15. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з наведеного, житловий будинок не є таким, що придбаний за кредитні кошти. В такому випадку виселення з будинку можливе лише за умови надання особам, які там проживають, іншого житлового приміщення, яке повинно зазначатися у рішенні суду про виселення. Оскільки позивачем, не зазначено житло, яке надається відповідачу при виселенні, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed