Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він із відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Зазначив, що вони із відповідачкою мають різні погляди на життя і сім'ю; шлюбні відносини між ними фактично припинені, а тому він вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. В судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав. Пояснив, що вони із відповідачкою декілька місяців разом не проживають; їх дочка проживає із відповідачкою. Зазначив, що він не бажає у подальшому проживати у шлюбі з відповідачкою, через її поведінку та відношення до сім'ї. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що останні два місці вони із позивачем разом не проживають, однак заперечила усі обставини, що викладені у позовній заяві. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 23 лютого 2002 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 35 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). За клопотанням відповідачки, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися. Так, позивач в судовому засіданні зазначив, що у строк наданий їм судом для примирення, відповідачка не вчинила жодних дій, спрямованих на це. Отже, наданий сторонам строк на примирення до позитивних наслідків не привів. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із наданих в судовому засіданні пояснень позивача встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та позивач наполягає на його розірванні, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved