Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, просив стягнути з відповідача на\~його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.06.2015 по 23.08.2016 в розмірі 53036,61 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені з роботи за період з 24.08.2016 по 30.10.2018 у розмірі 148 573,43 грн. Позов мотивує тим, що 23.08.2016 його звільнено з посади технічного директора за угодою сторін. В день звільнення з роботи йому не виплачено заробітну плату за період з 01.06.2015 по 23.08.2016 в сумі 53036,61 грн. В усній формі його запевнили, що заборгованість буде виплачена при надходженні коштів на рахунок підприємства. Виплати заробітної плати були хаотичними. На час звільнення остання була за травень 2015 року. У 2017 році підприємство розраховувалось із працівниками, проте йому не виплачена наявна заборгованість по заробітній платі. Підприємством здійснювались нарахування йому заробітної плати і сплата єдиного внеску, проте фактична виплата самої заробітної плати йому не була здійснена внаслідок відсутності грошових коштів. У звязку з чим просить суд стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку. У судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому мотивів. Представник відповідача у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибув із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим шляхом надсилання судових повісток за адресою місцязнаходження юридичної особи, від представника відповідача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності. При цьому, інформація щодо справи була розміщена у загальному доступі на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 265, 281, 282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах з 03.06.2014 по 23.08.2016, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.м. 14-15). В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 01.06.2015 по 23.08.2016 в сумі 53036,61 грн. Представник відповідача в порядку ст. 81 ЦПК України не подав суду докази протилежного. Оскільки відповідач не надав позивачу довідку про заробітну плату за 2013-2016 роки та наявну заборгованість, розрахунок суми невиплаченої заробітної плати за період з 01.06.2015 по 23.08.2016 проводився на основі Форми ОК-7 Пенсійного фонду України - Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування - Індивідуальні відомості про застраховану особу - [PERSON]. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 24-27) по невиплаченій заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, така становить: заробітна плата за період з 01.06.2015 по 23.08.2016 в розмірі 53036,61 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені з роботи за період з 24.08.2016 по 30.10.2018 у розмірі 148 573,43 грн. У відповідності до положень\~ст.\~115\~КЗпП України, ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116\~КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За таких обставин, оскільки відповідачем не виплачувалася позивачу заробітна плата протягом періоду його роботи на підприємстві у зазначений вище період, і не був проведений із ним розрахунок ні на момент звільнення, ні на даний час, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період. Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що протягом роботи у відповідача позивачу заробітна плата не виплачувалася в належному розмірі, на момент звільнення із ним розрахунок не було проведено, повністю заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена і до даного часу, тому суд вважає також підставними, та такими що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Крім цього, у відповідності до вимог ст.\~141\~ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути 2016,10 грн. судового збору. Рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, допустити до негайного виконання.

Outcome: approved