Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив виділити йому в натурі ? частину з спільної часткової власності домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами) №219 по вул. 40 років Комсомолу у м. Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 464 кв.м.; провести поділ в натурі домоволодіння за варіантом №2 розподілу домоволодіння на дві ізольовані квартири, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи, складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому на підставі договору дарування від 16 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1555, належить ? частина домоволодіння № 219 по вул. 40 років Комсомолу в м. Дніпропетровську. На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2009 року [PERSON] належить інша ? частина будинку 219 по вул. 40 років Комсомолу в м. Дніпропетровську. Зазначає, що між співвласниками будинку склалися неприязні стосунки і добровільно дійти згоди щодо спільного порядку користування спірним житловим будинком вони не можуть. Так, не можуть дійти згоди щодо користування місцями загального користування, прибудинковою територією, він не бажає проживати на спільній території та користуватися спільними підсобними приміщеннями, коридором, кухнею, санвузлом, надвірними будівлями та спорудами, що розташовані у вищевказаній будівлі. В житловому будинок загальною площею 76,00 кв.м. (житлова з яких становить 36,2 кв.м.) розташовано наступні приміщення: коридор 5,9 кв.м.; житлова кімната 10,6 кв.м.; житлова кімната 14.,9 кв.м.; житлова кімната 10,7 кв.м.; коридор 9,6 кв.м.; кухня 3,1 кв.м.; санвузол 2,6 кв.м. Посилаючись на ст.ст. 358, 361, 364, 391 ЦК України, Постанову Пленуму ВСУ №7 від 04.10.1991 року, ст.41 Конституції України, звернувся до суду з даними позовними вимогами. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у звязку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, їх належність та допустимість, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що регламентовано ст.11 ЦПК України. Як встановлено судом, [PERSON] згідно витягу КП «ДМБТІ» ДОР від 31.10.2012 року є власником ? частки домоволодіння 219 по вул.40 років Комсомолу в м.Дніпропетровську на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.04.2009 року. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння, виготовленого КП «ДМБТІ» ДОР станом на 31.08.2012 року, останнє складається з: житлового будинку літ.А-1 (поз.1-1 коридор 5,9 кв.м.; поз.1-2 житлова кімната 10,6 кв.м.; поз.1-3 житлова кімната 14.,9 кв.м.; поз.1-4 житлова кімната 10,7 кв.м.; поз.1-5 коридор 9,6 кв.м.; поз.1-6 кухня 3,1 кв.м.; поз.1-7 санвузол 2,6 кв.м.), літ.Д погрібу, поз.І-ІІ споруд, літ.А1-1 житлова прибудова, літ.а-1 сіни, літ.а ганок. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2009 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину будинку 219 по вул.40 років Комсомолу в м.Дніпропетровську. Квартальним комітетом №17 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради видано 06.11.2013 року довідку про наявність спору між сторонами з приводу користування будинком. На підставі ухвали суду від 08.04.2014 року 20.02.2015 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз виготовлено висновок №1471/1472-14 судово-будівельно технічної експертизи, відповідно якого встановлено два можливі варіанти поділу домоволодіння в натурі. Так, згідно варіанту поділу домоволодіння №2, підтриманого представником позивача, 1 співласнику виділяється квартира №1, яка складається з поз.1-1 коридору, площею 5,9 кв.м., поз.1-2 житлової кімнати, площею 10,6 кв.м., поз.1-6 кухні, площею 3,1 кв.м., поз.1-7 санвузолу, площею 2,6 кв.м., в сінях літ.а-1 - поз.1-5 коридор, площею 9,6 кв.м., надвірні будівлі та споруди ганок літ.а, ? частині інших споруд, ? частина погребу; 2 співвласнику виділяється квартира №2, яка складається з поз.1-3 житлової, площею 14,9 кв.м., поз.1-4 житлової, площею 10,7 кв.м., що підлягають переобладнанню, ? частини інших споруд, ? частину погребу, та своєю вартістю на 808,50 грн. перевищує вартість частки співвласника №1. Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно ст.367 цього Кодексу, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Як вказує ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст..115 ЦК України кожен з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділення своєї частки спільного майна. Якщо згоди про спосіб виділення не досягнуто, то за позовом будь-якого учасника майно поділяється в натурі, якщо це можливо без пропорційного збитку його господарському призначенню. У іншому випадку власник, що виділяється, отримає грошову компенсацію. Відповідно до розяснень, що містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право власності громадян на будинок», якщо поділ будинку неможливе, суд має право за заявленим про це позовом встановити порядок користування таким будинком. Не може бути встановлений такий порядок користування будинком, за яким учасникові спільної часткової власності виділяються у користування лише непридатні для проживання або підсобні приміщення. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор, тощо/ можуть бути відведені у спільне користування учасників спільної часткової власності. Згідно п.6 ч.4 вказаної постанови Пленуму, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку можна продати майно у даному населеному пункту або місцевості. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. На підставі викладеного, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виділити в натурі позивачу 1/2 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, що складається із: житлової поз.1-3, площею 14,9 кв.м., поз.1-4 житлової, площею 10,7 кв.м., що підлягають переобладнанню (позначені на плані зеленим кольором), ? частини інших споруд, ? частини погребу, стягнувши з нього на користь відповідача компенсацію 808,50 грн., припинивши право спільної часткової власності, та визнати як самостійний об'єкт при розподілі. Судові витрати відповідно ст.88 ЦПК України віднести за рахунок відповідача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved