Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третіх осіб, який в подальшому уточнив. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 265\~300 грн. як безпідставно набуте майно в період з 10.06.2013 року по 24.09.2013 року. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивує тим, що в процесі здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що відповідач без достатньої правової підстави за період з 10 червня 2013 року по 24 вересня 2013 року з рахунку банкрута №2600500004468 (код валюти 980) знято грошові кошти на загальну суму 265 300,00 грн., що підтверджується відповідними грошовими чеками. Відповідно до призначення платежу, вказаного у грошових чеках на перерахування коштів як підставу оплати було вказано про надання позики на зворотній основі. Як встановлено ліквідатором та повідомлено посадовими особами ТОВ «Сварож», між позивачем та відповідачкою жодні договори позики, фінансової допомоги тощо, укладені не були, відповідачкою не підписувалися, а тому є нікчемними.З метою повернення зазначеної вище суми дебіторської заборгованості ліквідатором на адресу відповідачу направлено вимогу від 07.08.2017 року за №02-01/714, яка 13 вересня 2017 року повернулась на адресу ліквідатора по причині закінчення терміну зберігання. Враховуючи те, що зазначені грошові кошти належать до майна підприємства банкрута та відповідно підлягають включенню до ліквідаційної маси підприємства, що в подальшому дозволить здійснити погашення вимог кредиторів в порядку та у відповідності до вимог ст. 45 Закону, отримані відповідачкою за рахунок підприємства за нікчемними правочинами - договорами позики, поворотної фінансової допомоги, підлягають поверненню позивачу в повному обсязі на загальних підставах, як набуті за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Ухвалою від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за первісним позовом. Представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог від 05 грудня 2017 року (а.с.50 том 1) та заяву про зміну підстав позову 20 грудня 2017 року (а.с.65 том 1). У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року та вступом в дію 15 грудня 2017 року нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд здійснював розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15 грудня 2017 року в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача від 13 березня 2018 року із доповненням від 20 квітня 2018 року за безпідставністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач подав до суду відзив на позов від 20 липня 2018 року, позовні вимоги заперечує в повному обсязі. Зазначає, що незважаючи на те, що поняття поворотна фінансова допомога виключно податкова категорія,позивач подав до суду позов про стягнення суми дебіторської заборгованості, проте жодних відомостей з податкового та бухгалтерського обліку підприємства, що свідчили б про факт, що за відповідачем перед підприємством числиться заборгованість в розмірі 265\~300 грн. суду не надано. Такі відомості можуть бути відображені виключно в первинній бухгалтерській документації, оскільки лише такі відображають факти здійснення господарської операції. А тому, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача дав пояснення аналогічні наведеним в відзиві на позовну заяву, проти позову заперечує. Окрім того, пояснив, що за твердженням позивачки, вона та засновники товариства протягом тривалого часу надавали товариству підтримку своїми грошовими коштами, оформляючи поступлення коштів як фінансова допомога. В послідуючому товариство повертало кошти в тому числі їй. Тому посилання позивача на наявність заборгованості відповідача перед товариством через неповернення отриманих коштів з підтвердженням такої долученими чеками не вказує на те, що відповідач брала такі кошти у товариства. Треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не подали, з врахуванням поданих пояснень, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі вказаних третіх осіб на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Сварож» було виписано грошові чеки [PERSON] із зазначенням цілі витрат «61, повернення позики на зворотній основі», зокрема: 28.09.2011 року на суму 19700 грн. із зазначенням цілі витрат «61, повернення позики» (а.с.7), 24.09.2013 року на суму 8300 грн. із зазначенням цілі витрат «61, повернення позики на зворотній основі» (а.с.7), 05.08.2013 року на суму 25\~000 грн.із зазначенням цілі витрат «61, позика на зворотній основі» (а.с.8), 09.08.2013 року на суму 4\~800 грн. із зазначенням цілі витрат «61, позика на зворотній основі» (а.с.8), 27.06.2013 року на суму 5000 грн. із зазначенням цілі витрат «61, позика на зворотній основі» (а.с.9), 10.06.2013 року на суму 110 000 грн. із зазначенням цілі витрат «61, позика на зворотній основі» (а.с.9), 14.08.2013 року на суму 19\~900 грн. із зазначенням цілі витрат «61, позика на зворотній основі» (а.с.10), 29.08.2013 року на суму 15 000 грн. із зазначенням цілі витрат «61, повернення позика на зворотній основі» (а.с.10), 12.09.2013 року на суму 3\~000 грн.із зазначенням цілі витрат «61, повернення позика на зворотній основі» (а.с.11), 18.09.2013 року на суму 47\~000 грн. із зазначенням цілі витрат «61, повернення позика на зворотній основі» (а.с.11), 30.08.2013 року на суму 3 800грн. із зазначенням цілі витрат «61, повернення позика на зворотній основі» (а.с.12), 30.08.2013 року на суму 3 800грн. із зазначенням цілі витрат «61, повернення позика на зворотній основі» (а.с.12). При цьому дійсно у частині чеків цілі витрат зазначено як «повернення позики на зворотній основі», в той же час факт проведення вказаних операцій з перерахування коштів банком товариству, а не перерахування коштів товариством на рахунок у банку підтверджується довідкою по рахунку позивача [PERSON] «Сварож» (а.с.13-18), зокрема:28.09.2011 року на суму 19700 грн., 24.09.2013 року на суму 8300 грн., 05.08.2013 року на суму 25\~000 грн., 09.08.2013 року на суму 4\~800 грн., 27.06.2013 року на суму 5000 грн., 10.06.2013 року на суму 110 000 грн., 14.08.2013 року на суму 19\~900 грн., 29.08.2013 року на суму 15 000 грн., 12.09.2013 року на суму 3\~000 грн., 18.09.2013 року на суму 47\~000 грн., 30.08.2013 року на суму 3 800грн., 10.09.2013 року на суму 3 800грн. Також вказані обставини стверджують випискою про рух коштів по рахунку ТОВ «Сварож» (а.с.104-111 том 1). Таким чином в судовому засіданні безспірно доведено, що саме відповідач отримувала вказані кошти від товариства, а не вносила їх на рахунок товариства. Посилання представника відповідача на те, що спочатку відповідач надавала кошти товариству, а потім воно повертало ці кошти відповідачу, жодними доказами не підтверджено, відповідач не представила жодного документу про внесення коштів відповідачкою на рахунок товариства. Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України в редакції на час вчинення відповідних операцій та станом на час розгляду справи, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Таким чином, відносини з надання поворотної фінансової допомоги за своєю цивільно-правовою природою є позиковими, а тому на них поширюється дія ч.1 ст.1047 ЦК України, відповідно до якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Тобто для договору позики як поворотної фінансової допомоги з позивачем як юридичною особою встановлено обов'язкову письмову форму. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Разом з тим, як позивач так і відповідач визнають той факт, що жодних договорів між сторонами не укладалось, будь-які договірні відносини відсутні. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Отже, грошові кошти належать до майна, а тому кошти отримані відповідачкою за рахунок підприємства за нікчемними правочинами - договорами поворотної фінансової допомоги, підлягають поверненню позивачу в повному обсязі на загальних підставах,як набуті за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтуєтьсяна прямій вказівці закону,або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першоюстатті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ізчастинами першою та другою статті 205 ЦК Україниправочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207ЦКУкраїни передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що лише чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Суд вважає, що позивач довів що відповідач набула майно без достатніх правових підстав без певної мети та відсутності чинної правової підстави його набуття. Крім того, грошові кошти не передавались у власність відповідача. За таких обставин, ураховуючи, що доказів укладення в письмовій формі правочинів з надання поворотної фінансової допомоги не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість посилань позивача на те, що оспорювані кошти вважаються отриманою відповідачем безпідставно в розумінністатті 1212 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається із копії вимоги (а.с.20 том 1), позивачем було направлено відповідачу лист із письмовою вимогою про повернення коштів в розмірі 261\~500 грн., але такі не повернуті і відповідач та представник не визнають отримання вказаних коштів відповідачем і відповідач не має наміру повертати ці кошти товариству. Таким чином, підтверджені письмовими доказами суми грошових коштів, отримані [PERSON] без належної правової підстави,підлягають стягненню на користь позивача як безпідставно набуті. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 265 300 грн. як безпідставно набуте майно в період з 10.06.2013 року по 24.09.2013 року. Проте, як вбачається із копії грошового чеку серії АЖ №194301 від 28.09.2011 року (а.с.7), кошти в сумі 19\~700 грн. були надані та перераховані [PERSON] 28.09.2011 року, що стверджується також довідками по рахунку. Таким чином, оскільки позивач визначає період, за який відповідачем було утримано кошти саме з 10.06.2013 року по 24.09.2013 року, кошти в сумі 19\~700 грн. були отримані 28.09.2011 року, а тому такі до стягнення не підлягають, в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, з врахуванням частково задоволення позову та відстрочки сплати судового збору до постановлення рішення у справі, слід стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 295,5 грн., а з відповідача на користь держави - судовий збір в розмірі 3 684 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved