Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи тим, що 25.03.2015р. близько 20-30год. в м.Херсоні по вул.Перекопській, 43, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Dewoo Lanos» д.н. [NUMBER] виїжджаючи з другорядної дороги з вул.Ладичука на головну вул.Перекопську, не надав переваги в русі транспортному засобу «KIA» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, в порушення вимог п.2.3, 16.11 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 07.04.2015р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Внаслідок вказаних протиправних дій [PERSON], позивачу була завдана матеріальна шкода. Між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] 03.04.2014р. укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.084130, відповідно якого страхова сума становить 185000,00грн. За умовами п.3 Договору вигодонабувачем за ним є ПАТ КБ «Правекс Банк». Однак ПАТ КБ «Правекс Банк» листом вих.106 від 17.04.2015р. повідомило про свою відмову від отримання страхового відшкодування в сумі 99354грн. пов'язаного зі страховим випадком, що відбувся 25.03.2015р. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатив лише 20641,73грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою від 08.05.2015р. В результаті ДТП згідно Висновку/калькуляції №88/03-15 від 30.05.2013 здійснено відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вартість ремонту автомобіля становить 121057,23грн. Для оплати вартості ремонту автомобіля ТОВ «Автопланета Плюс» йому був виписаний рахунок №00744 від 30.03.2015р. на суму 99354грн. Вважає відмову ПАТ «СК ПЗУ Україна» виплатити решту страхового відшкодування в сумі 80000грн. безпідставною та необґрунтованою. А також вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 2500грн. і просить стягнути з [PERSON], вона полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, внаслідок пошкодження автомобіля порушені звичайні життєві стосунки, нормальний спосіб життя. У добровільному порядку [PERSON] відшкодувати заподіяну шкоду відмовляється. У зв'язку з наведеним просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду 2500грн.; стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у рахунок відшкодування відновлювального ремонту транспортного засобу марки «KIA» д.н. [NUMBER] 80000грн. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав заяву відповідно якої просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав заяву відповідно якої просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшли письмові заперечення, згідно яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО №692898, власником транспортного засобу марки «KIA Sportage», д.н. [NUMBER] є [PERSON]. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Херсона від 07.04.2015р., яка набрала законної чинності, встановлено, що [PERSON] 25.03.2015р. близько 20-30год. в м.Херсоні по вул.Перекопській, 43, керуючи транспортним засобом «Dewoo Lanos» д.н. [NUMBER] виїжджаючи з другорядної дороги з вул.Ладичука на головну вул.Перекопську, не надав переваги в русі транспортному засобу «KIA» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, в порушення вимог п.2.3, 16.11 ПДР України. [PERSON] визнано винним у скоєнні даного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн. Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.084130, укладеного 03.04.2014р. між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON], страховик приймає на себе обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування в разі настання страхового випадку. Згідно пункту 1 договору страхова сума становить 185000грн. Згідно до п.3 Договору вигодонабувачем за ним є ПАТ КБ «Правекс Банк». Однак ПАТ КБ «Правекс Банк» листом вих.106 від 17.04.2015р. повідомило про свою відмову від отримання страхового відшкодування в сумі 99354грн. пов'язаного зі страховим випадком, що відбувся 25.03.2015р. Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу №1482/15 від 30.03.2015р., станом на 25.03.2015р. вартість KIA Sportage 2.0 АТ mid», д.н. [NUMBER] складає 513300,72грн. В результаті ДТП згідно Висновку/калькуляції №88/03-15 від 30.05.2013р., яку здійснено відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вартість ремонту автомобіля становить 121057,23грн. Для оплати вартості ремонту автомобіля ТОВ «Автопланета Плюс» [PERSON] був виписаний рахунок №00744 від 30.03.2015р. на суму 99354грн. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатив 20641,73грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою від 08.05.2015р. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором. В ст.526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.990 ЦК України - страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до першого абзацу пункту 3 ч.1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Враховуючи вищевикладене, встановлено настання страхового випадку, а також наявність обставин, які свідчать про невиконання страхувальником умов договору. Вбачається, що позивачу невідшкодовано майнову шкоду в повному обсязі у рахунок відшкодування відновлювального ремонту транспортного засобу і ця сума підлягає стягненню саме з відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує визнання позову відповідачем [PERSON], вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 2500,00 грн., яка підлягає стягненню. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у обсязі відповідно до задоволених вимог. Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи та вимог закону, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved