Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та просить виселити [PERSON] із займаної ним квартири [ADDRESS], 49 у м. Львові без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач після смерті [PERSON], який помер 08.02.2014 року успадкували у рівних частинах квартиру [ADDRESS], у звязку з чим відповідач почав проживати у цій квартирі. Зазначає, що з державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, що відповідач на підставі договору дарування від 13.01.2017 року подарував Ѕ частку у праві власності на вказану квартиру третій особі [PERSON] Вказує на те, що з 13.01.2017 року відповідач перестав бути власником квартири, а відтак втратив право користуватися нею. Проте, відповідач, всупереч вимогам позивачки, продовжував проживати у спірній квартирі. Своїм проживанням у спірній квартирі відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою, яка є її власністю. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Просить задовольнити позовні вимоги. Також додав, що ні позивач, ні третя особа не мають у своїй власності частини спірної квартири, а мають тільки 1/2 ідеальну частку у праві спільної часткової власності на річ. Частина спірної квартири в розмірі 1/2 не існує як річ, і щодо неї немає права власності. Є тільки право спільної часткової власності позивача та третьої особи щодо спірної квартири, як речі та об'єкта права власності в цілому. За таких обставин, не маючи права власності щодо частини спірної квартири, третя особа не могла її передати в оренду відповідачу. Відтак у відповідача не могло виникнути право користування ні частиною квартири, ні цілою квартирою. Крім цього пояснив, що відповідно до відповіді з Головного управління ДФС у Львівській області від 06.02.2019 року у поданих [PERSON] деклараціях за 2017, 2018 роки дохід від здачі в оренду нерухомого майна не відображений. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що дана квартира є спільною частковою власністю позивача та третьої особи [PERSON] Згідно положень ст. 361 ЦК України власник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. 13.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житла, який є чинний на час розгляду справи. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю. Пояснив, що 13.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житла, у зв'язку з чим у відповідача наявні правові підстави для користування квартирою. У позовній заяві не наведено жодних підстав для виселення відповідача без надання йому іншого жилого приміщення, як і не вмотивовано, у чому конкретно полягає порушення прав та інтересів позивача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і слід задовольнити. Згідно ч. 1ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 08.02.2014 року згідно свідоцтва про право на спадщину належала у рівних частках квартира [ADDRESS] /а.с. 4/. Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2018 року відповідач на підставі договору дарування від 13.01.2017 року подарував Ѕ частку у праві власності на вказану квартиру третій особі [PERSON] /а.с.5-6/. Відповідач [PERSON], всупереч вимогам позивачки, продовжує проживати у спірній квартирі без реєстрації, що підтверджується актами ЛКП «Граніт» від 27.12.2017 року, 13.09.2018 року. Згідно матеріалів справи 13.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житла, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець зобов'язується передати Орендареві в платне строкове користування належну йому на праві власності частину квартири площею 61,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка,49/7. Частина квартири належить Орендодавцеві на праві приватної власності на підставі договору дарування. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~380 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь- яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Кожний із власників має право на надання йому у володіння і користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві загальної часткової власності. У випадку неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації або пропонувати встановити порядок користування. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб'єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення її права. А право власника квартири визначені\~ст. 380 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON] про виселення [PERSON] Відтак, суд приходить до переконання, що позов підставний, оскільки кожен учасник спільної часткової власності, тобто [PERSON] та [PERSON] володіють не часткою майна в натурі, а частками в праві власності на спільне майно у цілому, які є ідеальними, а тому [PERSON] безпідставно уклав з відповідачем договір оренди на частину квартири без згоди іншого співвласника, чим порушив його права, а тому право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. Крім цього, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений судовий збір.

Outcome: approved