Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом. у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №42 від 23.01.2014 року «Про дисциплінарне стягнення», визнати незаконним та скасувати наказ №2-к від 03.02.2014 року «Про припинення трудового договору», поновити його на посаді провідного інженера на державному підприємстві «Херсонський науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації», стягнути із вказаного підприємства заробітну плату за час вимушеного прогулу з 03.02.2014 року по 03.03.2014 року у сумі 4430,00 грн, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив такі обставини: В липні 2004 року позивач був прийнятий на посаду інженера до ДП «Херсонстартметрологія». Наказом №2 від 03.02.2014 року «Про припинення трудового договору» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України з 03 лютого 2014 року. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки порушення, за які його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, він не скоював. Оспорюваний наказ вважає незаконним з таких підстав: Посилання в наказі на те, що порушення трудової дисципліни [PERSON] неодноразово вчиняв і раніше, за що відповідно до наказу від 23.08.2013 року №740 до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани неправомірне. Оскільки наказ №740 від 23.08.2013 року рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25.02.2014 року, яке набуло законної сили, визнано незаконним і скасовано. З наказом №42 від 23.01.2014 року позивач незгоден з наступних підстав, В наказі не зазначено яке саме порушення трудової дисципліни було вчинено позивачем. З актом перевірки від 23.12.2013 року, на який йде посилання в наказі, позивач не ознайомлювався. До видання наказу відповідач всупереч вимогам ч.1 ст.149 КЗпП України письмові пояснення щодо порушень згідно акту перевірки від 23.01.2013 року не вимагав. Пунктів 2.6, п.2.10, п.2.12 посадової інструкції позивач не порушував, посилання на посадову інструкцію жодним чином не підтверджує факту дисциплінарного проступку. Відповідачем було порушено порядок накладання дисциплінарного стягнення, оскільки всупереч вимогам п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, позивач не був ознайомлений з наказом протягом трьох днів. Фактично з наказом №42-к позивача ознайомили 28.01.2014 року. З наказом №2-к від 03.02.2014 року «Про припинення трудового договору» щодо невиконання планових завдань за січень 2014року позивач не згоден з таких причин: В наказі не зазначено, яке саме порушення трудової дисципліни позивачем вчинено, тобто із наказу не вбачається дисциплінарного проступку. З доповідною запискою в.о. начальника відділу систем управління [PERSON] від 31.01.2014 рооку позивач не ознайомлювався. До видання наказу відповідач письмових пояснень не вимагав. Посилання на пояснювальну записку [PERSON] від 31.01.2014 року безпідставне, оскільки це не пояснення щодо порушення трудової дисципліни, а звітування про виконану роботу за січень 2014року. П.2.3, п.4.1.4.2 посадової інструкції позивач не порушував. Всі виробничі завдання за дорученням начальника відділу позивачем виконані якісно і своєчасно. Планове завдання за січень 2014 року відділом за активної участі позивача виконано. Відсутні будь-які службові записки та скарги на роботу позивача на протязі місяця від безпосереднього керівника. Наказ про звільнення фактично видано на наступний день після написання службової записки відповідно до п.6.1. «Положення про поточне преміювання» щодо виконання плану відділом систем управління та про особистий вклад кожного працівника відділу у виконанні планових завдань. Після звільнення позивачу було перераховано премію за виконання планового завдання за січень 2014 року, тобто позивача звільнили за виконання плану. Нарахування премії за січень 2014 року підтверджується розрахунковим листком за січень 2014року. Приймаючи наказ №2-к від 03.02.2014 року відповідач порушив вимоги ст.141КЗпП України, про що свідчить нерівномірність завантаження працівників відділу та створення таких умов праці зі сторони керівництва, які перешкоджають ефективно виконувати службові обов'язки. Такі дії свідчать про неприязне відношення до позивача заступника генерального директора підприємства Сопочевої Т.І. Цей факт підтверджується службовими записками позивача на адресу керівника підприємства про його утиск. Вказані дії зі сторони відповідача є порушенням законних прав позивача на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана позивачу полягає в наступному: Відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією права на працю, можливості заробляти собі та своїм малолітнім дітям та доньці-інваліду 2-0ї групи на гідне та достойне життя. Незаконні дії відповідача призвели до моральних та фізичних переживань позивачем, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй сім»ї. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, середній заробіток просив стягнути за весь час вимушеного прогулу. Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач працював і ДП «Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології і скарифікації» на посаді провідного інженера відділу системного управління. На підставі наказу від 03.02.2014 року №2-к [PERSON] був звільнений з займаної посади за систематичне невизнання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Як підставу системності порушень трудової та виробничої дисципліни в наказі зазначено накази від 23.08.2013 року та від 23.01.2014 року №42 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення у наказі №2-к зазначено: доповідна записка в.о. начальника відділу систем управління [PERSON] від 31.01.2014 року, пояснювальна записка [PERSON] від 31.01.2014 року, протокол №2 засідання профспілкової організації від 03.02.2014 року, копія наказу від 23.08.2013 року №740, копія наказу від 23.01.2014 року. Посилання на наказ № 740 від 23.08.2013 року є безпідставним, оскільки зазначений наказ рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2014 року скасований. Наказ № 42 від 23.01.2014 року суд вважає незаконним. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Як на правову підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] в наказі зроблено посилання на ст.147,149 КЗпП України, що вказує на те, що позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставах, визначених КЗпП України, а тому наказ при дисциплінарне стягнення повинен відповідати вимогам, встановленим вказаним Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.147 КЗпП України стягнення на працівника може бути накладено за порушення трудової дисципліни, тобто за наявності дисциплінарного проступку. Згідно змісту ст.147 КЗпП дисциплінарним проступком є порушення працівником трудової дисципліни, визначеної правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємств, установ, організацій, та невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, обумовлених трудовим договором. Оскільки підставою для накладення дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, то при цьому необхідною його умовою притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність дисциплінарного проступку. Вчинення працівником дисциплінарного проступку має бути доведено в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки іншої форми викладу змісту дисциплінарного проступку законодавством про працю не передбачено. Наказ №42 не доводить вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку. В наказі не викладено фактичних обставин проступку, тобто не викладено в чому ж полягає суть правопорушення. Згідно змісту наказу №42 [PERSON] порушено: п.2.6, п.2.10, п.2.12 «Завдання та обов'язки» Посадової інструкції, а підставою для накладення стягнення є його пояснювальна записка та акт перевірки від 23.01.2014 року. У наказі не зазначено в чому ж конкретно полягають порушення, вчинені [PERSON], а лише зазначено, що ці порушення підтверджуються його письмовими поясненнями та актом перевірки від 23.01.2014року, а тому суд позбавлений можливості перевірити наявність правопорушення. Пунктами 2.6, 2.10. 2.12 Посадової інструкції [PERSON] визначено, що він зобов'язаний «виконувати доручену роботу якісно, в установлені терміни на високому технічному і професійному рівні дії своїх повноважень, виконувати вимоги, функції і повноваження у межах системи управління якістю, регламентованих документацією системи управління якістю ДП «Херсонстандартметрологія», дотримуватися правил трудового розпорядку та виробничої дисципліни. В чому полягають порушення цих пунктів посадової інструкції, вчинені [PERSON] , із наказу є незрозумілим. Не можна перевірити чи вчиненні [PERSON] такі порушення із його записки за січень 2014 року та Акту перевірки фактів від 23.01.2014 року, які зазначені підставою, щ підтверджують порушення ним вищезазначених пунктів Посадової інструкції. Посилання в Акті, що «діяння вчиненні провідним інженером відділу систем управління [PERSON] є порушенням трудової дисципліни, а саме: п.2.6,п.2.10. п.2.12 посадової інструкції» не підтверджує вчинення [PERSON] жодного дисциплінарного проступку. Оскільки наказом не доводиться вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку, то наказ є незаконним і підлягає скасуванню. Наказом №42 до дисциплінарної відповідальності було притягнуто декілька працівників, але судом встановлено незаконність притягнення до дисциплінарної відповідальності тільки [PERSON], то наказ є незаконним і підлягає скасуванню тільки в частині, що стосується позивача, а саме: у вступній частині щодо порушень трудової дисципліни [PERSON] та п.4 наказу. Не вбачається вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку і з наказу №2-к від 03.02.2014 року. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Підставою для видачі наказу зазначено: доповідна записка в.о. начальника відділу систем управління [PERSON] від 31.01.2014 року, пояснювальна записка [PERSON] від 31.01.2014 року, протокол №2 засіданні первинної профспілкової організації від 03.02.2014 року. копія наказу від 23.08.2013року №740, копія наказу від 23.01.2014 року №42. Наказ №740 скасований рішенням апеляційного суду Херсонської області. Суд прийшов до висновку, що наказ №42 від 31.01.2014 року є незаконним. Доповідна записка [PERSON] від 31.01.2014 року не вказує на невиконання [PERSON] систематично без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим, оскільки в доповідній записці зазначено, що провідний інженер не виконав персональне завдання частково. Взагалі не зрозуміло як можна «не виконати персональне завдання частково». [PERSON] працював провідним інженером відділу систем управління, а в доповідній записці [PERSON] йдеться про обсяг робіт та послуг в грошових коштах, тоді як в посадовій інструкції [PERSON] не йдеться про надання послуг за гроші. Суд погоджується з доводами позивача, що його пояснювальна записка є звітом за виконану роботу, а не поясненням з приводу порушення трудової дисципліни чи посадових обов'язків. У позовній заяві і в судовому засіданні позивач вказував на упереджене відношення до нього, утиски, умисне не забезпечення умов роботи, що заважає певною мірою належним чином виконувати покладені на нього завдання. Доповідна записка певною мірою підтверджує доводи позивача, оскільки здається дивним той факт, що ніхто з відділу, крім в.о. начальника не виконав персональне завдання. Оскільки суд прийшов до висновку про незаконність наказу №42 від 31.01.2014 року, систематичного невиконання [PERSON] без поважним причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, судом не встановлено, то відповідно наказ про звільнення [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При вирішенні питання про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. День звільнення є останнім днем роботи, а тому позивач підлягає поновленню на роботі з 04 лютого 2014 року. Виходячи із заробітку [PERSON] за грудень 2013р., січень 2014 року (8860,41грн.), кількості робочих днів у зазначені місяці - 42 (8860,41: 42= 210,96 грн, необхідно врахувати, що у січні 2014 року робочими днями замість 2,3 січня були 11 та 25 січня), кількість робочих днів з 04 лютого 2014 року по 28 березня 2014 року включно - 40 (8 лютого 2014 року робочий день), середній заробіток [PERSON] складає 8438,40 грн. ( 8860,41:42=210,96х40=8438,40). Суд вважає, що незаконним звільненням позивачу причинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він, маючи на утриманні доньку - інваліда та двох малолітніх дітей був позбавлений можливості заробляти, як собі, так і на їх утримання. Незаконне звільнення призвело до моральних та фізичних переживань позивачем, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй сім»ї. Проте з урахуванням всіх викладених обставин суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково - у сумі 3 тисячі гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору розміром у 243 грн.60 коп.

Outcome: dismissed