Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить скасувати наказ за №46-к від 16.03.2017, виданий директором природного заповідника «Древлянський», про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення наказу №9-о від 06.02.2017 та систематичне порушення трудової дисципліни, мотивуючи тим, що будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним та безпосереднім його керівництвом. Описова частина оскаржуваного наказу не містить вказівки, який саме дисциплінарний проступок він вчинив. Відповідач обмежився лише загальними висловлюваннями. Будь-які дані, які б свідчили про порушення ним обовязків працівника, у відповідача відсутні. Причому, його до даного часу не ознайомили з посадовою інструкцією, так як вона відсутня разом з наказом про її затвердження, як відсутні і правила внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві. Відповідно застосування до нього стягнення у вигляді догани проведено не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства, в тому числі і з порушенням відповідачем порядку застосування дисциплінарних стягнень. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Сторона відповідача щодо задоволення позову заперечила. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків та перевіривши і дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Органами, які правомочні застосовувати дисциплінарні стягнення згідно ст. 147-1 КЗпП України є органи, яким надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. В правовій нормі ст. 148 КЗпП України закріплено строк для застосування дисциплінарного стягнення. Так, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень врегульовано положеннями ст. 149 КЗпП України. Відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Строк повідомлення КЗпП України не визначено. Але діє триденний строк для повідомлення наказу про оголошення стягнення працівникові під розписку, визначений п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року №213. В судовому засіданні встановлено, що наказом директора природного заповідника «Древлянський» №46-к від 16.03.2017 «Про оголошення догани [PERSON]П.» позивачу, який працює заступником директора головним природознавцем, було винесено догану за ігнорування наказу №9-о від 06.02.2017 та систематичне порушення трудової дисципліни. Відмітка про ознайомлення позивача з даним наказом відсутня (а.с.7), як відсутній і акт про відмову його від ознайомлення з наказом. Представник позивача і сам позивач під час судового розгляду справи пояснювали, що ще до його призначення на дану посаду почалися дебати: кого призначити. З 03.01.2017 він був призначений на посаду і ніхто його не представляв колективу, поки не було доручення директора Департаменту з питань заповідної справи. В лютому 2017 року, коли проводилися загальні збори колективу, директор заявив, що він не бажає, щоб на даній посаді був позивач, а бажає, щоб був [PERSON]. Ніякого порушення трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення догани є наслідком неприязних відносин. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що дійсно [PERSON] було прийнято на роботу до природного заповідника «Древлянський» спочатку на посаду наукового співробітника, а потім і заступником директора головним природознавцем, хоча освіта в нього не відповідала посадам, так як він вчитель праці. По освіті [PERSON] дійсно підходить на дану посаду. Він всім начальникам відділів дав вказівку писати плани роботи на кожен день. Один [PERSON] сказав, що писати не буде поки не буде наказу. Після видання наказу теж не подавав. Усні вказівки: виїхати в ліс, на місці перевірити відповідні факти, не виконував. Документ розписано йому він шукає кому переписати. Сам на телефоні. З роботи йшов раніше, коли його (директора) не було. Громадська організація виступала проти роботи позивача на даній посаді. Писали листи на Міністерство. Перед оголошенням догани він з ним не припустимо розмовляв, не зважаючи на те, що він по віку є старшим за його батька (позивача). З наказом казав ознайомлюсь і розпишусь, але втік і не появлявся. Лікарняні, як відомо, бере скрізь: в Житомирі, в Овручі, в [PERSON]. Пояснення представника відповідача підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зокрема, щодо вказівки директора подавати плани роботи на кожен день. [PERSON], [PERSON] зазначили, що подають їх вже пять років - з 2012 року. В березні-квітні 2017 року директор нагадав про їх подання. Позивач сказав, що подавати не буде, поки не буде наказу на їх складання. Наказ він теж ігнорував. Хоча всі подають. На [PERSON], як повідомив останній, писав часто доповідні записки. Вважав його своїм конкурентом, хоча він таким не був. [PERSON] повідомив, що коли [PERSON] доручили розробити мобілізаційним план, він поїхав на сесію і не доробив. Вони, тобто колеги, доробляли. Крім того, свого часу у нього, коли він був на посаді наукового співробітника, був конфлікт і з кандидатом наук. В даній частині пояснення свідка [PERSON] узгоджуються з копією рапорту заступника директора з наукової роботи начальника відділу [PERSON] (а.с. 44) на імя директора [PERSON] щодо не табелювання [PERSON] за не виконання доручень. Копія листа директора Департаменту з питань заповідної справи №9-03/57-17 від 25.01.2017 підтверджує факт звернення громадської організації «Честь. Справедливість. Рівноправя» до Департаменту щодо правомірності призначення на посаду заступником директора головним природознавцем природного заповідника «Древлянський» [PERSON] та про вказівку директору заповідника з метою налагодження доброзичливих відносин в колективі, посилення інформування працівників щодо кадрових призначень провести загальні збори трудового колективу. Копії грамот, подяк (а.с.60-63) свідчать про сумлінну працю позивача в органах державної виконавчої влади, Йосипівській ЗОШ І-ІІ ступенів. Копії дипломів (а.с.65-67) в свою чергу свідчать, що [PERSON], тобто позивач, має освіту магістра за спеціальністю «Педагогіка та методика середньої освіти. Трудове навчання» та магістра за спеціальністю «Державне управління». Твердження сторони позивача, що наказ №9-о від 06.02.2017 «Про надання плану роботи», виданий директором природного заповідника «Древлянський», не ґрунтується на вимогах закону, та, що йому не була відома його посадова інструкція, яка визначає його посадові обовязки, так як вона відсутня на підприємстві, як і правила внутрішнього трудового розпорядку, суд не може покласти в основу рішення по справі з огляду на наступне. Сам позивач в позовній заяві зазначає, що відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни. Відповідно ж до контракту №8/2015 від 30.12.2015 між Міністерством екології та природних ресурсів України та [PERSON] останній здійснює поточне управління установою, організовує її природоохоронну, наукову, науково-дослідну, господарську та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань установи, передбачених законодавством, Положенням про установу та цим контрактом (п.6); в межах своєї компетенції має право видавати наказ та інші акти, давати вказівки, обовязкові для всіх підрозділів та працівників установи (п.п. 5 п.13). З копії посадової інструкції заступника директора головного природознавця природного заповідника «Древлянський» (а.с.47-51) вбачається, що до завдань та обовязків останнього розділом 3 віднесено: організація розробки планових завдань на перспективу; планування і здійснення заходів щодо запобігання виникнення, поширення пожеж, інших надзвичайних ситуацій; своєчасне і якісне виконання планових завдань, виданих наказів (розпоряджень) адміністрації (п.п.3,10, 14 п. 3.2). Суд звертає увагу, що позивач не оспорював наказ директора №9-о від 06.02.2017 «Про надання плану роботи», який узгоджується з зазначеними документами, але допускав його не виконання, що є порушенням трудової дисципліни. Посилання сторони позивача на не ознайомлення з посадовою інструкцією, як і на не ознайомлення з наказами №9-о від 06.02.2017 та №46-к від 16.03.2017, виданий директором природного заповідника «Древлянський», суд також не може покласти в основу рішення по справі з наступних підстав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знав і був ознайомлений і з посадовою інструкцією, і з наказами. Однак, їх не підписував. Казав ознайомлюсь, вивчу, підкоректую, а потім підпишу. Потім поїхав на сесію, вона йому телефонувала казав підпишу. 16.03.2017 вона його повідомила про наказ щодо оголошення догани, він взяв копію, попросив копію трудової книжки, сказав ознайомлюсь і підпишу, а потім на роботі не появився. Правила трудового розпорядку в них завжди були. Накази з кадрових питань знаходяться тільки у неї. Показання вказаного свідка узгоджуються в повній мірі з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що копію наказу про оголошення догани позивач міг отримати лише в інспектора по кадрах. [PERSON], яка працювала на посаді діловода, не підтвердила пояснення позивача щодо надання йому копії оспорюваного наказу, щодо не реєстрації його доповідних записок, іншої кореспонденції за вказівками директора (долучені витяги з книг щодо реєстрації кореспонденції), щодо факту її повідомлення зі сльозами, що керівник вимагає написати доповідну на нього (позивача) та факт її звільнення по даній причині (вона пішла на підвищення і не на декретне місце як казав позивач). Зазначені суперечності пояснень позивача з показаннями свідків, а також посилання позивача в пояснювальній записці від 26.01.2017 (а.с.31) на посадову інструкцію (з якою він, як зазначав в позовній заяві ознайомлений не був, так як вона відсутня на підприємстві, а в судовому засіданні пояснював, що ознайомився з типовою інструкцією, яка знайшов від попередника Фещенка), наявність на підприємстві правил внутрішнього трудового розпорядку, які долучені до матеріалів справи, наявність якої він заперечував, тобто не підтвердження пояснень позивача будь-якими обєктивними доказами, та не заперечення самим позивачем фактів отримання копій наказів, дають підстави для висновку суду про свідоме ухилення позивача від їх підписання (відмітка про ознайомлення). Однак, сторона відповідача не заперечує факту, який підтвердила і свідок [PERSON], що в порушення вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення від [PERSON] не вимагалися письмові пояснення. Наказ не містить посилання на конкретні пункти посадової інструкції, інших документів, які регулюють діяльність позивача, і які саме останній порушив; не зазначено, які саме усні вказівки та доручення не виконувалися. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень діючого законодавства України та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення та відповідно наказ директора природного заповідника «Древлянський» №46-к від 16.03.2017 «Про оголошення догани [PERSON]П.» по своїй правовій природі є протиправним і не може залишатися в силі. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про скасування вищезазначеного наказу, то суд приходить до висновку про відмову у позові в цій частині, виходячи з наступного. Зі змісту позовних вимог вбачається, що [PERSON] звернувся в суд за захистом порушеного трудового права та посилався на незаконність оспорюваного наказу. Чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка законності наказу. Тобто, законодавством наділено працівника правом звернення до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) стягнення, оголошеного працівникові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 320 грн. 00 коп..

Outcome: partial