Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 24628,34 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.05.2015 року о 09.00 год. на вул. Стадіонна, 5 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER] та автомобіля, «Мерседес», д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Вина [PERSON] у вчиненні ДТП підтверджена постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2015 року. Згідно звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER], вартість матеріального збитку становить 23528,34 грн. Вартість експертного дослідження становить 1100,00 грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 5000,00 грн. У зв'язку з тим, що на даний час відповідачем не відшкодована матеріальна та моральна шкода, позивач просив позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки автомобіль «Мерседес», д.н. [NUMBER] є власністю ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ», з яким він перебуває у трудових відносинах, а тому завдані збитки підлягають відшкодуванню страховою компанією. З урахуванням викладеного, просив у задоволені позову відмовити. За ініціативою суду, в ході розгляду справи у якості третіх осіб було залучено ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» та Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування». Представник третьої особи ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з товариством та керував автомобілем «Мерседес», д.н. [NUMBER], на відповідній правовій підставі під час виконання своїх службових обов'язків. Зазначив, що ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» згідно договору від 28.04.2015 року застрахувало додаткову цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, внаслідок настання ДТП, з урахуванням чого збитки завдані позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають відшкодуванню страховою компанією. На підставі викладеного просив у задоволені позову відмовити. Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» згідно договору від 28.04.2015 року застрахувало додаткову цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, внаслідок настання ДТП. Зазначив, що виплата завданих збитків повинна здійснюватись саме страховою компанією. Однак, позивач не звертався із заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування» про виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим збитки йому не відшкодовані. При цьому, звернув увагу на те, що у разі звернення позивача до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування» йому будуть відшкодовані збитки завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.05.2015 року. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.05.2015 року на вул. Стадіонна, 5, в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля позивача «Тойота», д.н. [NUMBER], та автомобіля «Мерседес», д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 26.05.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Мерседес», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Згідно звіту №212 про визначення вартості матеріального збитку від 22.10.2015 року, складеного оцінювачем ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Тойота», д.н. [NUMBER] в результаті пошкодження складає 23528,34 грн. Вартість проведеного експертного дослідження становить 1100,00 грн., та була оплачена позивачем. З відповіді ПАТ «СК «СКАЙД» від 21.08.2015 року вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.05.2014 року, відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД», оскільки страховий платіж було ним сплачено 18.05.2015 року о 11.30 год., після настання випадку, що має ознаки страхового. Позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 23528,34 грн. та вартість проведення дослідження в сумі 1100,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Встановлено, що транспортний засіб «Мерседес», д.н. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] належить юридичній особі ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ», з яким відповідач знаходиться у трудових відносинах, що підтверджується контрактом від 23.03.2011 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві 24.10.2012 року. Відповідач [PERSON] керував автомобілем «Мерседес», д.н. [NUMBER], виконуючи службові обов'язки, що підтверджується наказом №26/а від 24.10.2012 року про закріплення транспортного засобу за відповідачем. Встановлено, що ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» згідно договору від 28.04.2015 року, укладеного з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування» було застраховано додаткову цивільно-правову відповідальність перед третіми особами внаслідок ДТП. Отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Трансфорвардінг Лімітед АГ» була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування», на яку відповідно до вимог чинного законодавство, в даному випадку покладено обов'язок виплати завданих збитків потерпілій особі. Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнового інтересу страхувальника. В ході розгляду справи, позивачу судом неодноразово роз'яснювались права передбачені ст. ст. 27, 30, 31, 33 ЦПК України, якими він не скористався. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Незважаючи на вимоги зазначеної статті на питання головуючого по справі позивач зазначив, що жодних клопотань у нього не має та не буде. Вважає, що по справі достатньо доказів для прийняття рішення про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, саме з [PERSON] Позиція позивача була зафіксована в журналі судового засідання (а.с. 107-108). За таких обставин, враховуючи відсутність клопотання позивача відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди необхідно відмовити. Окремо слід зазначити, що представником Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Професійне страхування» в судовому засіданні позивачу було роз'яснено право звернутись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів тих обставин на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, у тому у задоволені вимог про відшкодування моральної шкоди також слід відмовити.

Outcome: dismissed