Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначив, що після смерті [PERSON] [INFO]. [PERSON], яка є донькою [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті матері. Проте право власності на спадкове майно не було зареєстровано за позивачем, оскільки не надані правовстановлюючі документи щодо належності спадкодавцю нерухомого майна, про що позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки правовстановлюючі документи були втрачені позивач звернувся до суду та просить визнати за позивачем право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав в позові викладених, просив вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову. Представник Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справу без його участі. Представник Житлово-будівельного кооперативу № 235 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] [INFO]. відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. [PERSON], яка є донькою [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті матері, що підтверджується довідкою ЖБК № 235 від 01.04.2015 (а.с. 10). Проте право власності на спадкове майно не було зареєстровано за позивачем, оскільки не надані правовстановлюючі документи щодо належності спадкодавцю нерухомого майна, що підтверджується постановою нотаріуса Кравцовою А.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 6) Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 цього ж Кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На виконання вищенаведеної норми закону, позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене майно. 04 липня 2015 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб - є право власності. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved