Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду по якому просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 248518,05 дол. США, що еквівалентно 1986411,97 грн. за договором про надання споживчого кредиту, укладеного між АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 42,1 кв.м., житловою -31,0, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; квартиру загальною площею 46,5 кв.м., житловою - 30,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання за ним права власності; стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн. Представник позивача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить суд справу розглядати за його відсутності, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не з'явився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 23.02.2007 року між АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11121395000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 163 400 дол. США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 23.02.2028 року або достроково зі сплатою 12,50% річних за користування кредитом, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с. 11-20). З метою зобов'язання умов вищезазначеного кредитного договору було укладено договір іпотеки між банком та [PERSON], відповідно до умов якого вона передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 23.02.2007 року за реєстровим № 579, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, № 3607938; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 23.02.2007 року за реєстровим № 582, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, № 3607945 ( а.с. 31- 34). На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ « Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ « Укрсиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ « Укрсиббанк». 08.12.2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ « УкрСиббанк», останнім передано ПАТ « Дельта Банк» право вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення вимог договору кредиту та норм чинного законодавства в строк та на умовах кредитного договору відповідачем умови договору належним чином не виконуються, внаслідок чого виникла построчена заборгованість у розмірі 248518, 95 дол. США, що еквівалентно 1986411,97 грн., яка складається з: - 150 366, 69 дол. США, що еквівалентно 1201880,96 грн. - заборгованість за кредитом; - 98 152,26 дол. США, що еквівалентно 784 531,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 0,00 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України боржник зобов'язаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором. Наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, що вбачається з положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України « Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодавцем за невиконання боржником основного зобов'язання включно в межах вартості предмета іпотеки. Позивачем була надіслана боржникам письмова вимога про повернення кредитних коштів, з попереджння про можливе стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.17). Відповідно до ст. 7 ЗаконуУкраїни « Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як зазначено в п. 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином суд вважає за можливе позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити. Також позивач просить суд припинити право користування усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS]; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають в вищезазначеній квартирі; виселити іпотекодавця та усіх мешканців з вищезазначеної квартири. Як зазначено в п. 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.04.2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливості звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішення суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотеко держатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України має право вимагати його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателю. Таким чином, враховуючи спосіб захисту прав, передбачений ст.. 16 ЦК України, існують всі підстави для визнання права власності за позивачем. Відповідно до ст.. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення нею дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України , власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст.. 321 ЦК України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності. Відповідно до ст.. 19 Закону України « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно», державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за забов'язаннями власника. Відповідно до ст. 317 ЦК України, змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження майном. Таким чином, у зв'язку із втратою усіх прав на квартиру колишнім власником, зайняття ним приміщення вважається самоправним, а тому існують підстави для його виселення. Відповідно до ст.. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст.. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку ( квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У зв'язку із тим, що власник втратив право користування та право володіння квартирою, усі мешканці та члени сім'ї власника втратили також таке право, передбачене ст. 156 ЖК України, що є підставою для їх виселення, як осіб, що самовільно зайняли жиле приміщення на підставі ст.. 116 ЖК України та на підставі ст.. 391 ЦК України з метою усунення обмежень та перешкод у здійсненні права власності позивачем. Судом приймається до уваги той факт, що житлове приміщення, яке є предметом іпотеки призначено для задоволення вимог іпотекодержателя та для передачі його у власність позивача. Позивач в позові посилається на те, що мешканці приміщення використовують його не за призначенням, добровільно приміщення не передають, постійно проживають й ньому, чинять перешкоди у доступі до квартири. Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним використовують житлове приміщення не за призначенням виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права наймодавця. Згідно зі ст.. 39 Закону України « Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекожержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст.. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених ст.. 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому ч. 3 цієї статті. Позивачем також зазначено, що ним направлялась письмова вимога про усунення порушень та виконання зобов'язання, попердження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення усіх мешканців, надання доступу до майна для проведення оцінки та огляду покупцем, зняття з реєстраційного обліку та з вимогою передати ключі, правовстановлюючі документи та технічний паспорт. Таким чином, зважаючи на вищевикладене суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 3 441,00 грн.,що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідач по справі до судового засідання не з'явилась, не скористалась своїм правом надати суду докази на підставу своїх заперечень проти позову. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що боржником не були виконані зобов'язання по поверненню коштів, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved