Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій з уточненням просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2012 по 30.04.2015 у сумі 3298,75 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що на їх обслуговуванні знаходиться будинок на [ADDRESS] у м. Львові, в якому співвласниками квартири №41 та зареєстровані у такій відповідачі, які за користування житлово-комунальними послугами (централізоване опалення) неналежним чином здійснювала плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі. Просить позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі; дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. При цьому, додатково пояснила, що відповідачами за спірний період сплачено лише 150,00 грн., а сума у розмірі 2142,67 грн. стягнута у примусовому порядку на виконання судового рішення та таке підтверджено відомостями про нарахування та оплату послуг від 18.05.2015, а тому розмір заборгованості підставний та обґрунтований. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти позовних вимог повність. Доводами заперечення зазначав неналежне теплопостачання у будинку [ADDRESS] м.Львові у якому знаходиться квартира відповідачів; здійснення переплати за опалення у зв'язку із чим відповідачі звертались щодо перерахунку такої. Просить у позові відмовити повністю. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились, хоча належним чином викликались до суду, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у цивільній справі матеріалів. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS].Львові у якій зареєстровані, що підтверджено довідкою ЛКП «Під Зуброю» від 16.02.2015 №294. Відповідний будинок перебуває на обслуговуванні ЛПК «Під Зуброю» (балансоутримувач), яке у визначений будинок та квартиру надає послуги з постачання теплової енергії. Ця обставина не оспорювалась відповідачами, а тому приймається судом до уваги. Разом із тим, відповідачі не виконують обов'язки по оплаті наданих послуг за період з 01.11.2012 по 30.04.2015 та допустили заборгованість за послуги з централізованого опалення (опалення та приєднане теплове навантаження), що підтверджується представленим позивачем суду розрахунком - відомість про нарахування та оплату послуги від 18.05.2015, який відповідачами не оспорено та такий приймаєтсья судом як належний і допустимий доказ. Відповідно до ст.ст.67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 р. №45), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Що стосується двоставкового тарифу на постачання теплової енергії, то згідно з Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою КМУ №955 від 10.07.2006 р., який визначає механізм формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води; двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплопостачання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу, та вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу. Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у м.Львові здійснюється на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, які були опубліковані. Так, рішення виконавчого комітету ЛМР №107 від 13.02.2009р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.12.2008р. №1433» оприлюднене у газеті «Високий Замок» від 16.02.2009р. №25 (3919). Рішення виконавчого комітету ЛМР №930 від 02.09.2008р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання» опубліковано 03.09.2008р. у газеті «Високий Замок» №163 (3812); рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.11.2008р. №1255 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.09.2008р. №930» опубліковано 15.11.2008р. в газеті «Високий Замок» №215 (3864); рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.12.2008р. №1433 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008р. №930» опубліковано в газеті «Львівська газета» №1 (493). При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20.10.2006 р. «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» оскаржувалось в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. в позові про визнання протиправним цього ж рішення відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким визнано протиправним згадане рішення. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 р. скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р., а постанову Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. залишено в силі. Таким чином, тарифи на послуги з централізованого опалення були встановлені рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради, станом на день розгляду справи дані рішення є чинними, у встановленому порядку не скасовані, а згідно ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що доводи відповідача [PERSON] щодо неналежного нарахування розмірі оплати оплати за послуги з централізованого опалення є безпідставними. Разом із тим, суд критично оцінюються доводи представника позивача щодо розміру заборгованості у сумі 3298,75 грн., оскільки у матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відомість про нарахування та оплату послуги від 18.05.2015, де у графах «всього опалення» нараховано у сумі 3848,75 грн., «оплачено» у сумі 2292,67 грн. та з якої у свою чергу примусово стягнено суму 2142,67 грн., про що стверджувала представник позивача у судовому засіданні. Всупереч зазначеним вимогам ст.ст.10, 57-61 ЦПК України представник позивача не подала суду належних та допустимих доказів на підтвердження примусового стягнення вказаної суми (2142,67 грн.), а тому суд приходить переконання, що такий розмір сплачено відповідачами за спірний період, а відтак сума заборгованості за житлово-комунальні послуги (централізоване опалення) становить 1556,80 грн. Відтак, оскільки відповідачами належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.57-60 ЦПК України розрахунок позивача не спростовано, а тому солідарно з них на користь позивача підлягає до стягнення заборгованості по оплаті за централізоване опалення за період з 01.11.2012 по 30.04.2015 у розмірі 1556,80 грн., а позов задовольнити частково. Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір по 28,74 грн. з кожного. На підставі ст.ст.67, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: partial