Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути на свою користь з відповідача, пеню у розмірі - 30571,00 грн., 3% річних у розмірі - 2193,00 грн., інфляційні витрати у розмірі - 25511,00 грн., суму основного боргу у розмірі - 37750,00 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №308, відповідно до якого відповідач зобов'язується виготовити та поставити позивачу на умовах, в порядку і у відповідності до проектно-ескізної документації вироби столярного виробництва, а також виконати роботи по їх монтажу, а позивач зобов'язується прийняти та оплати вироби у кількості та по ціні, встановленої договором.На виконання вимог договору, в момент підписання договору, 17 квітня 2014 року, було сплачено на користь позивача перший платіж в розмірі 100000,00 грн. Після здійснення Відповідачем платежу на користь ФОП [PERSON] 17.04.2014, вироби мали бути поставлені позивачем в приміщення за адресою: [ADDRESS]. Після чого, відповідно до п.п. 5.1.1. Договору, Позивачем було надано Відповідачу для затвердження зразки Виробів. Після їх затвердження, Позивачем було повідомлено Відповідача про готовність поставки Виробів, і 10.06.2014 р., відповідно до п. 4.1. Договору в строк, який не перевищує 60 (шістдесят) календарних днів після отримання першого платежу, було здійснено поставку та монтаж усіх Виробів, а Відповідачем їх прийнято. Однак, після монтажу Виробів Позивачем, Відповідач навідріз відмовився підписувати акти приймання-передачі Виробів та оплачувати другий платіж. А отже, внаслідок не сплати Відповідача другого платежу в сумі 37750,00грн. за доставку Виробів у нього виникла заборгованість. У зв'язку з тим, що відповідач в зазначеній частині не виконав свої зобов'язання, чим порушив умови договору, що потягло за собою настання негативних матеріальних наслідків, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні, судом на обговорення було поставлено питання щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. За згодою сторін у справі, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач щодо задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив. 17 квітня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір поставки № 308. Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю на умовах, в порядку і у відповідності до проектно-ескізної документації вироби столярного виробництва, а також виконати роботи по їх монтажу, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити вироби у кількості та по ціні, встановленої договором. Згідно з п. 6.1.1. в момент підписання договору, відповідачем було сплачено на користь позивача перший платіж, який становить 100000,00 грн., що не заперечується Сторонами. Пунктом 4.1. передбачено, що строк поставки постачальником виробів не може перевищувати 60 календарних днів після отримання позивачем від відповідача першого платежу, передбаченого пунктом 6.1.1. договору. Після здійснення [PERSON] платежу на користь ФОП [PERSON] 17.04.2014, вироби мали бути поставлені Позивачем в приміщення за адресою: [ADDRESS], в строк, який не перевищує 60 днів, тобто не пізніше 15.06.2014. В свою чергу Позивач лише частково виконав свої зобов'язання по договору, а саме поставив панелі для кабінету, що підтверджується показаннями свідка [PERSON], а також доданими доказами до матеріалів справи. В той час, як покази надані в суді свідком [PERSON] відрізняються від показань [PERSON], що ставить під сумнів повне виконання зобов'язань Позивачем за Договором. Так, свідок Позивача, [PERSON] надав суперечливі покази щодо кількості змонтованих виробів та місць їх монтування. У ході надання показань вказував приміщення в яких не здійснювався монтаж виробів. Натомість свідок Відповідача, [PERSON] надав повну характеристику змонтованих ним виробів, що співпадає з технічними характеристиками приміщення та виробами, що вказані в Договорі. У ході розгляду справи судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням ФОП [PERSON] зобов'язань за Договором, [PERSON] звертався за послугами до третіх осіб для поставки решти виробів та подальшого їх монтажу в приміщенні за адресою: [ADDRESS]. 20 серпня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений Договір поставки №20-08/2015, у відповідності до якого Постачальник (ФОП [PERSON].) зобов'язується виготовити та передати у власність Покупця ([PERSON].) вироби столярного виробництва (далі - Вироби), згідно листа-замовлення (Додаток № 1 до цього Договору), а також здійснити їх монтаж, а Покупець, зобов'язується прийняти й оплатити Вироби, перелік, кількість, якісні характеристики та ціна яких визначені в Додатку № 2, які з моменту підписання Сторонами є невід'ємною частиною цього Договору. Cторони виконали свої зобов'язання за Договором поставки №20-08/2015 від 20 серпня 2015 року, що підтверджується Актом прийому-передачі виробів від 05.10.2015 р., а саме Постачальник в особі ФОП [PERSON] передав, а Покупець в особі [PERSON] прийняв наступні вироби та надані послуги: Панелі Хол; Панелі Переговорна; Панель пано Кабінет (1 шт.); Панель пано Хол (2 шт.); Поставка Виробів; Монтаж Виробів. Для здійснення монтажу Виробів ФОП [PERSON] був залучений [PERSON] на підставі Договору про виконання робіт № 1/09 від 09 вересня 2015 року, у відповідності до якого Виконавець зобов'язується за завданням Замовника на умовах Договору виконати роботи з монтажу виробів столярного виробництва, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити ці роботи. 02 жовтня 2015 року у зв'язку з виконанням взятих на себе зобов'язань за Договором про виконання робіт № 1/09 від 09 вересня 2015 року, Сторони уклали Акт виконаних робіт, засвідчений підписами кожної із Сторін. Отже, станом на 05 жовтня 2015 року у приміщенні за адресою: [ADDRESS], ремонтні роботи з поставки та монтажу Виробів були виконані саме ФОП [PERSON] та [PERSON], а не ФОП [PERSON] Враховуючи ту обставину, що взяті зобов'язання були виконані не ФОП [PERSON], а третіми особами, підстав для оплати Відповідачем другого платежу на користь Позивача не було. Окрім цього, додані Позивачем, копії актів прийому-передачі столярних виробів і виконаних робіт відповідно до договору № 308 від 17 квітня 2014 року, були виготовлені 14 листопада 2017 року, на стадії апеляційного провадження, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому, Відповідач укладав даний договір з ФОП [PERSON], яка не є стороною у даній справі. У судовому засіданні представником відповідача стверджувалось, що Позивач не є фізичною особою-підприємцем. Такі твердження Позивача не приймаються судом до уваги, оскільки листом від 21.04.2016 №0038-02-05-27 державний реєстратор повідомив, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 01.06.2004 відділом реєстрації та єдиного реєстру Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради, перебуває на обліку та до ЄДР не включений. Також даний факт був підтверджений листом ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідно до якого [PERSON], взятий на облік в ДПІ як фізична особа-підприємець. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплати неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до статті 665 ЦК України, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу у разі відмови продавця передати проданий товар. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed