Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , яка перебуває під арештом, накладеним постаново про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 38709660, виданий 19 листопада 2013 року, видавник: Червонозаводський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 лютого 2018 року АТ «Укрсоцбанк» набув право власності на квартиру за вищевказаною адресою. На дане нерухоме майно накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на даний час виконавче провадження номер 38709660 перебуває в Міжрайонному ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області. Позивач має бажання скористатися своїм правом розпорядження майном, однак реалізувати це право не є можливим внаслідок існування арешту на нерухоме майно, у зв`язку з чим позивач звертається до суду для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 11.01.2019 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. 17 липня 2007 року між сторонами в забезпечення виконання основного зобов`язання було укладено іпотечний договір № 5566, відповідно до якого відповідач [PERSON] (Іпотекодавець), майнові поручителі [PERSON] , [PERSON] - передали АКБ СР Укрсоцбанк (Іпотекодаржатель) квартиру [ADDRESS] загальною площею 32,2 кв.м., житловою - 16,9 кв.м. Судом встановлено, що банк реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 132093550 від 25 липня 2018 року, за ПАТ «Укрсоцбанк» 09 лютого 2018 року зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно, підстава виникнення права власності - іпотечний договір, серія та номер 5566, виданий 17 липня 2007 року. Проте, за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 132093550 від 25 липня 2018 року, спірне нерухоме майно має обтяження № 24834738, накладене постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 38709660, виданою 19 листопада 2013 року, видавник: Червонозаводський ВДВС ХМУЮ. Обтяження встановлено в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. З аналізу змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.328, 335, 376, 392 ЦК України вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень, що надані судом у пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Після задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та набуття на нього права власності, накладене в інтересах позивача обтяження порушує право АТ «Укрсоцбанк» як власника майна щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, з метою усунення перешкод у володінні і розпорядженні майном власником позовні вимоги підлягають задоволенню. До подібних за змістом правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 13.03.2019 у справі № 815/2969/16 (провадження № 11-769апп18). Такий правовий висновок урахований Верховним Судом, зокрема і у постанові від 22.05.2019 по справі № 310/5737/17-ц (провадження № 61-49120св18). Питання розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме - з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. На підставі викладеного, керуючи статтями 4, 12, 13, 80, 81, 200, 263, 265 ЦПК України, суд

Outcome: approved