Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача посилаючись на те, що він працював на посаді економіста в Комунальному некомерційному підприємстві Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 20.07.2018 року, та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення № 02-02-02 від 03.01.2019 року, поновити його на роботі на посаді економіста в Комунальному некомерційному підприємстві Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», зобов'язати Комунальне некомерційне підприємство Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ознайомити його з посадовою інструкцією, з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором підприємства та статутом профспілкової організації при поновленні на роботі, стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.01.2019 року до дня поновлення на роботі. Після подання численних заяв начальника відділу кадрів [PERSON], про те що працівники повинні виконувати доручення керівництва після закінчення робочого часу та в вихідні дні, позивач звернувся з вимогою ознайомити його з посадовою інструкцією економіста та колективним договором, посадовими обов'язками, трудовим розпорядком. Також відповідач не надав для ознайомлення статут профспілкової організації, членом якої є [PERSON] Зазначив що, відмова відповідача в ознайомлені з вищезазначеними документами та трудовим розпорядком повністю унеможливлює виконання посадових обов'язків та його звільнення відбулося з підстав порушення відповідачем законодавства про працю. Враховуючи вказані обставини позивач 22.12.2018 року був змушений написати заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, наказом № 02-02-02 від 03.01.2019 року він був звільнений з посади відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Також станом на 18.01.2019 року з ним не проведено повний розрахунок та грошові кошти йому не виплачені. Позивач в судове засідання не з'явився. Представники відповідача подав до суду заяву в які справу просив за його відсутності, та надав до суду відзив на позов. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено , що 20.07.2018 року відповідно до Наказу №137-02-02 позивача було прийнято на посаду економіста тимчасово на 1 місяць планово-економічного відділу в Комунальному некомерційному підприємстві Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» . 21.08.2018 року відповідно до наказу № 156-02-02 від 06.11.2018 року [PERSON] переведено на посаду економіста планово-економічного відділу на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. 22.12.2018 року позивач звернувся із заявою про звільнення його з роботи з 04.01.2019 року за власним бажання, в зв'язку з грубим порушенням умов праці, та порушень з боку начальника відділу кадрів та профспілкової організації, які не відповідають чинному законодавству, що підтверджується копією відповідної заяви . На підставі заяви позивача, відповідачем 03.01.2019 року було видано наказ про звільнення [PERSON] з посади економіста планово-економічного відділу Центру за власним бажанням з 04.01.2019 року, на підставі ст. 38 КЗпП України, та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 5 календарних днів за період роботи з 07.11.2018 по 04.01.2019 року. Відповідно до довідки № 5 від 11.01.2019 року про отримання доходів за листопад 2018 - січень 2019 року виданої Комунальним некомерційним підприємством Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] нараховано 8 514 грн.08 коп. Крім того позивач зазначає, що він звертався з доповідною запискою від 27.12.2018 року про надання на ознайомлення посадової інструкції економіста, колективного договору, трудового розпорядку, та статуту профспілкової організації, членом якої він являється, але відповідач відповідно до ч.1, ч.2 ст.29 КЗпП не надав, на ознайомлення вищевказані документи. Позивач стверджує, що його ініціатива щодо розірвання трудового договору зумовлена невиконанням відповідачем законодавства про працю, що виразилося у тому що, він повинен виконувати доручення керівництва після закінчення робочого часу та в вихідні дні. Також позивач зазначає що станом на 18.01.2019 року з ним не проведено повний розрахунок. Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, та надає пояснення, що дійсно 03.01.2019 року наказом №02-02-02 КНП ВРР «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», було дійсно звільнено [PERSON] за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивачем не зазначено , яких саме порушень по відношенню до позивача припустився начальник відділу кадрів, які саме порушення законодавства про працю допущенні роботодавцем. Відповідно до довідки, яка була надана до відзиву № 211 від 13.02.2019 року , 04.02.2019 року позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустки та заробітну плату за січень 2019 року в сумі 940 грн. 10 коп, в зв'язку з тим що кошти на заробітну плату надійшли від Національної служби здоров'я України надійшли лише 30.01.2019 року. Відповідно до ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» № 2168 від 19.10.2017 року відповідач є комунальним некомерційним підприємством і прямо залежить від державного фінансування. Позивач в позові, зазначає що однією з причин звільнення є виконання доручення керівництва після закінчення робочого часу та в вихідні дні, але жодних доказів, які б підтверджували ці факти, на які він посилається, суду не надано. Також в заяві про звільнення [PERSON], зазначає підставу звільнення, грубі порушення начальника відділу кадрів та профспілкової організації, однак начальник відділу кадрів не є безпосереднім керівником позивача, та роботодавцем, вона не наділена повноваженнями приймати чи звільняти позивача з роботи. Крім того, Додатком 11 до Колективного договору визначено список робіт, професій і посад працівників лікарні для яких може застосовуватись ненормований робочий день, одним з яких економісти. Розділом V колективного договору передбачено що відповідач зобов'язуються надати додаткову оплачувану відпустку тривалістю 7 календарних днів, працівникам з ненормованим робочим днем. Відповідно до ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Стаття 11 КЗпП України передбачає що, колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи. Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства, установи, організації в межах компетенції цих підрозділів. Частиною 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За таких обставин, не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що він написав заяву про звільнення з порушенням відповідачем законодавства про працю. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як було зазначено вище, при звільненні позивача відповідачем не було проведено виплату всіх сум, що належали їм до виплати, в спростування такої позиції, стороною відповідача, зазначено та надано довідку №211 від 13.02.2019 року, що [PERSON] 04.02.2019 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за січень 2019 року в сумі 940 грн, 10 коп., оскільки відповідач є комунальне некомерційне підприємством і прямо залежить від державного фінансування відповідно до ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування» №2168 від. 19.10.2017 року. Підтверджень того, що відповідач не дотримався норм трудового законодавства при проведенні остаточного розрахунку з позивачем, матеріали справи не містять, позивач не надав жодного доказу своїх вимог щодо незаконності оспорюваного наказу. Крім того позивачем самостійно, за власним бажанням, без примусу було прийнято рішення про звільнення за власним бажанням. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд не убачає підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки його звільнення відбулося з дотриманням норм чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed