Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що він є основним квартиронаймачем квартири №20 в будинку №4 А по вул. [PERSON]Стефаника в м.Івано-Франківську. Дана квартира є власністю місцевої Івано-Франківської міської ради. Починаючи з 2005 року і включно по даний час відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, де\~ знаходиться на даний час позивачу невідомо. З того часу відповідач квартирою не цікавиться, інформації про його фактичне місце проживання у позивача немає. Речей відповідача в квартирі немає, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинив, відповідач виїхав на інше місце проживання з власної волі. Обовязок по внесенню квартирної плати та плати за комунальні послуги не виконує. На підставі наведеного просив суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 20 по вул. Набережна [PERSON] 4 А в м. Івано-Франківську. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити проти заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом\~ встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно акту перевірки житлових умов заявника №02-02/116 від 16.01.2019 року виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» встановлено, що в квартирі №20 по вул. [PERSON]Стефаника 4А в м.Івано-Франківську зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Факт відсутності відповідача за місцем постійної реєстрації підтверджується заявою про не проживання [PERSON], складеним КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» від 16.01.2019 року та свідченнями сусідів в заяві (а.с.11). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON],\~ які пояснили суду, що відповідача не бачила з 2005 року, у вказаній квартирі не проживає та особистих його речей у квартирі немає. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 7 Закону України\~ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з\~ реєстрації\~ місця\~ проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього звязку з конкретним місцем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що\~ відповідач [PERSON], понад 10 років не проживає за\~ адресою: квартира\~ [INFO] [PERSON], 4А в м.Івано-Франківськ. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~ -\~ квартирою\~ №20\~ по вул. [PERSON]Стефаника, 4А в м. Івано-Франківськ. На підставі викладеного,\~ відповідно до ст. 71,72 ЖК України,\~ ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved