Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме [PERSON] 12.02.2019 року біля буд. № 10 по пр. Слобожанський у м. Дніпро, вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме кабелю телефонного зв`язку типу ТПП 30х3х0,4, довжиною 29 метрів, чим завдам ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи, на загальну вартість 2572,18 гривень. Просить стягнути з відповідача на корить ПАТ Укртелеком», в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», матеріальну шкоду в розмірі 2572,18 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про відшкодування майнової шкоди внаслідок кримінального правопорушення. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 02 липня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надійшла заява представника про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В позовній заяві позивач просить стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 2572,18 гривень. Мотивуючи позовні вимоги, представником позивача зазначено, що вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яким завдано майнову шкоду позивачу, було встановлено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019 року. Також зазначено, що своїми діями [PERSON] спричинив майнову шкоду на загальну вартість 2572,18, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи. На підтвердження своїх позовних вимог, до позову надано: акт №1 від 12.02.2019 року про встановлення викрадення ЛКС (інших ТЗТМ), відповідно до якого при обстеженні кабельної лінії зв`язку ЛКС виявлено викрадення кабелю електрозв`язку за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 10 з ККС № 23694,780 ТПП30*2*0,4*29м, у зв`язку з чим не працює 11 сервісів; акт № -041-12.02.19-523ЛД3 від 12.02.2019 року про дефекти лінійно-кабельних (станційних) споруд магістральної мережі зв`язку, відповідно о якого при огляді за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 10 з ККС № 23-694,780 виявлено відсутність телефонного кабелю ТПП30*2*0,4*29м, з доданим до нього ескізом схеми викраденого кабелю. Разом з тим, до позовної заяви не було долучено ні копії вироку, ні судово-товарознавчої експертизи, на які посилається представник позивача, ні інших документів які б підтверджували розмір завданих збитків. Представником позивача не було подано письмового повідомлення, щодо неможливості з об`єктивних причин надати докази та не було подано до суду клопотання про витребування зазначених документів судом, у зв`язку з неможливістю самостійно надати докази. Отже, відсутні підстави вважати, що зазначені у позові збитки були завдані саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення, те що відповідача було притягнуто до відповідальності за його вчинення, а також те, що внаслідок вчинення відповідачем незаконних дій було завдано майнову шкоду у розмірі, зазначеному в позові. Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо обґрунтованості вимог про стягнення майнової шкоди, завданої саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи. Враховуючи, викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed