Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що він є власником кооперативної квартири [ADDRESS] , як член житлово-будівельного кооперативу «Ясний». Згідно інформаційної довідки КП «Північне бюро технічної інвентаризації» №796 від 09 серпня 2018 року, право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення виданого на підставі довідки ЖБК «Ясний» № 81 від 20.03.1992 року. Дата реєстрації 15.05.1992 року. Відповідно до довідки ЖБК «Ясний» №90 від 08.11.2018 року він є членом ЖБК «Ясний», побудував в ЖБК «Ясний» трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв.м, житлова площа 41,6 кв.м. Пайовий внесок сплачений ним повністю, заборгованості по іншим обов`язковим платежам немає. Також зазначає, що він позбавлений можливості підтвердити своє право власності у будь-який інший спосіб, аніж за рішенням суду. Вказаний об`єкт нерухомого майна не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також він не може реалізувати свого права на володіння, користування та розпорядження квартирою через відсутність правовстановлюючого документу. Крім того, звертає увагу на те, що лише на підставі Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. На підставі вищевикладеного просить визнати за ним право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] (загальна площа 67,4 кв.м, житлова 41,6 кв.м) Позивач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Справу розглянути за його відсутності. Представник відповідач у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову та просить справу розглядати за їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, судом встановлено, що позивач по справі є власником кооперативної квартири [ADDRESS] , як член житлово-будівельного кооперативу «Ясний». Також встановлено, що відповідно до інформаційної довідки КП «Північне бюро технічної інвентаризації» №796 від 09 серпня 2018 року, право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення виданого на підставі довідки ЖБК «Ясний» № 81 від 20.03.1992 року. Дата реєстрації 15.05.1992 року (а.с.6). Крім того, встановлено, що відповідно до довідки ЖБК «Ясний» №90 від 08.11.2018 року він є членом ЖБК «Ясний», побудував в ЖБК «Ясний» трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,4 кв.м, житлова площа 41,6 кв.м. Пайовий внесок сплачений ним повністю, заборгованості по іншим обов`язковим платежам немає (а.с. 8). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Суд визначив, що предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав відсутності у позивача правовстановлюючих документів на квартиру. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За таких обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved