Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання його особистою приватною власністю автомобіля ВАЗ 21103, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачкою 29 жовтня 2013 року було зареєстровано шлюб, який на даний час в судовому порядку розірвано. 12 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розділу вказаного автомобіля. Вказані вимоги вважає необґрунтованими, оскільки спірний автомобіль він придбав на одержані в позику та отримані в кредит кошти до моменту офіційної реєстрації шлюбу, що підтверджується розпискою від 28.07.2013 року. З огляду на це, просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунку від 09.11.2013 року. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, визнала їх в повному обсязі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши пояснення сторін, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії І-НО №327378 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області 29 жовтня 2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після державної реєстрації прізвище дружини - Петрик. 23 червня 2015 року рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя у справі №263/6043/15-ц шлюбу між ними розірвано. В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розділу автомобіля ВАЗ 21103, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER]. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розділу майна залишено без розгляду на підставі ст.207 ч.1 п.5 ЦПК України. Згідно із довідкою №9/5-1394 від 04.06.2015 року, виданої Центром ДАІ №2 м.Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, автомобіль ВАЗ 21103, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов ХТА21103020391289, зареєстрований за [PERSON], [INFO], на підставі довідки-рахунку, дата реєстрації 13.11.2013 року. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (серії САТ 529697), автомобіль ВАЗ 21103, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстровано 13.11.2013 року за [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 09.11.2013 року. Як вбачається з розписки, наданої суду 25.07.2013 року [PERSON] взяв у позику від [PERSON] грошові кошти у розмірі 25000 гривень. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] за№545709230770816, у останнього вказано кредитний ліміт у розмірі 14000 гривень у ПАТ КБ «Приватбанк». Суду надана розписка [PERSON] про те, що 27.07.2013 року він придбав у [PERSON] транспортний засіб ВАЗ 21103, державний номер [NUMBER], без оформлення договору купівлі-продажу з урахуванням того, що останній зобовязується переоформити вказане авто на першу вимогу. Згідно з розпискою від 28.07.2013 року позивачем було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 32000 гривень в рахунок продажу транспортного засобу ВАЗ 21103, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER]. Останній зобовязувався переоформити вказане авто на першу вимогу [PERSON] у відповідних органах МРЕО. 31.10.2013 року [PERSON] продав вказаний транспортний засіб подружжю Петрик, отримавши грошові кошти у розмірі 32000 тисячі готівкою, домовився на 09.11.2013 року переоформити транспортний засіб на [PERSON] Відповідно до вимог ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: майно набуте нею, ним до шлюбу, а також майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування, або за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] придбав вказаний автомобіль ще до моменту реєстрації шлюбу, під час шлюбу відбулося лише переоформлення транспортного засобу. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачкою позов визнано, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання особистою приватною власністю [PERSON] автомобіля ВАЗ 21103, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] підлягає задоволенню. На підставі Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved