Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із відповідача на грошові кошти в розмірі 57 528 000 грн. за договором позики від 14.01.2010 року та 14 382 000 грн. за договором позики від 22.01.2010 року. В обґрунтування позову зазначив, що 14.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг 7 200 000 доларів США, що підтверджується розпискою. 22.01.2010 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг 1 800 000 доларів США, що підтверджується розпискою. За умовами договорів позики від 14.01.2010 року та 22.01.2010 року кінцевий строк повернення коштів - 01.12.2011 року. Станом на 24.01.2014 року позичальник [PERSON] свої зобов'язання за договорами позики не виконав та залишився винним 9 000 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 71 910 000 грн. Із 06.01.2014 року він є спадкоємцем [PERSON]. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2014 року позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] - 71 910 000 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати. Суд першої інстанції посилався на вимоги ч. 1 ст. 3, ст.10, 11, 15 ЦПК України, та зазначив, що 22 січня 2010 року між [PERSON] /позикодавець/ та [PERSON] /позичальник/ укладено в простій письмовій формі договір позики грошових коштів на суму 1 800 000 доларів США зі строком повернення 01 грудня 2011 року. На підтвердження факту отримання в позику 1 800 000 доларів США позивачем надано копію розписки, складеної відповідачем 22.01.2010 року. Крім того, на підтвердження обставин, викладених у позові, позивачем надано копію розписки відповідача, датовану 14.01.2010 року, про отримання в позику від [PERSON] грошових коштів в розмірі 7 200 000 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01.12.2011 року. [INFO] [PERSON] померла, про що видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є сином померлої. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. відкрито спадкову справу [NUMBER] від 06.12.2013 року, в подальшому видані свідоцтва про отримання [PERSON] спадщини після померлої [PERSON] Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем та правонаступником всіх прав та обов'язків померлої [INFO] [PERSON] Задовольняючи позов, суд посилався на норми зобов'язального права, а саме на положення ст. 526, 598, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625, ст. 626, 1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст. 1049 ЦК України, та зазначив, що відповідач до теперішнього часу так і не повернув позивачу суму отриманої позики в розмірі 9000000 доларів США, що станом на дату звернення із позовом становить 71910000 гривень за офіційним курсом НБУ (7,99). Аналізуючи зібрані по справі докази, на переконання суду, позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини. Судом було встановлено, що факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів в загальному розмірі 71 910 000 гривень від позикодавця підтверджується відповідними розписками від 14.01.2010 року та 22.01.2010 року, самостійно складеними та власноруч підписаними [PERSON] На даний момент відповідач грошові кошти не повернув посилаючись на скрутне матеріальне становище. Взявши до уваги те, що відповідач порушив зобов'язання за договором позики, допустивши його невиконання, суд вважав наявними правові підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобов'язання за договором позики. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати суд поклав на відповідача. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені на неповністю з'ясованих обставинах у справі. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач надав суду першої інстанції дві розписки щодо передачі грошей відповідачу ним та його матір'ю. Суд неставлячи під сумнів великих грошових сум, зазначених у розписках, та не перевіряючи ці письмові докази щодо можливої безгрошовості позики, вважав доведеними позовні вимоги, не дослідивши всебічно, повно, та об'єктивно ці докази, в порушення вимог п.1 ч.1 ст.214 ЦПК України. Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення суду [PERSON] зазначала про те, що вона є стягувачем значної грошової суми - 4 129 121, 07 грн., де у виконавчому провадженні із 2013 року боржником виступає відповідач по справі, про що надала відповідні докази (а.с.48-55). Відповідач ухиляючись від виконання своїх зобов'язань по поверненню їй значної грошової суми, створює їй перешкоди, однією із яких є заявлений до нього позов на великі грошові суми. Сторони у справі є давніми друзями. А тому із врахуванням вимог ч.2 ст.44 Закону України «Про виконавче провадження», стягнута грошова сума із [PERSON] на користь [PERSON], позбавить її можливості отримати належну грошову суму у повному обсязі. Під час розгляду цієї справи (за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу) в апеляційному порядку, 19 лютого 2015 року апеляційне провадження було зупинене, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів позики недійсними. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року позов [PERSON] задоволено. Визнано недійсними зазначені договори позики. Цим рішенням встановлена фіктивність укладених угод, а також відсутність доказів наявності таких грошових сум у позичальників, станом на січень 2010 року. Отже, матеріалами справи підтверджено, що розписки відповідача [PERSON] про отримання у борг грошових коштів на суму 9 000 000 доларів США є фіктивними, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Оскільки надані [PERSON] докази, а також судові рішення підтверджують доводи її апеляційної скарги, та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому наявні підстави, передбачені ст. 309 ЦПК України, для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed