Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 200000,0 грн. з умовою повернення до 12 серпня 2011 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. По закінченню зазначеного строку відповідачка борг не повернула. 16 липня 2014 року [PERSON] направлена вимога про сплату заборгованості. Проте до теперішнього часу відповідачем не здійснено жодного платежу по поверненню грошових коштів. Тому вимушений звертатися до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області встановлено, що відповідач [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання , а тому у відповідність до положень ч.9 ст.74 ЦПК України його виклик у судове засідання було здійснено через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] 02.08.2011 року отримала у [PERSON] грошову суму у розмірі 200000,0 грн. з умовою повернення до 12 серпня 2011 року (а.с. 4). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що по закінченню зазначеного строку відповідачка борг не повернула. 16 липня 2014 року [PERSON] направлена вимога про сплату заборгованості. Однак до теперішнього часу відповідачем не здійснено жодного платежу по поверненню грошових коштів. (а.с. 5). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно квитанції № 7579.409.1 від 18.07.2014 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2000,0 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved