Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, просить скасувати наказ про звільнення №46 від 01 червня 2016 року та поновити на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу №95 від 07.09.2003 був прийнятий на посаду електромонтера ЛССМШІ ім. С. Крушельницької. Згідно з наказом №46 від 01.06.2016 був звільнений з посади електромонтера 5 розряду за грубе порушення трудової дисципліни - прогул без поважних причин відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки підставою винесення такого стала відсутність позивача 19.05.2016 на роботі більше трьох годин без поважних причин, в той час як того дня позивач був на особистому прийомі в прокуратурі Львівської області з приводу корупції в ЛССМШІ ім. С. Крушельницької, а також звертався до Головного управління Держпраці у Львівській області з приводу ігнорування законодавства про працю та службове підроблення. Оскільки відповідно до Закону України «Про звернення громадян» кожен має право на особисте звернення до органів державної влади, вважає, що відсутність у зв'язку з цим на робочому місці не є прогулом. Крім цього, 19.05.2016 позивач проходив медичний та наркологічний огляд, що підтверджується квитанцією №160 (призначення: медогляд) від 19.05.2016 та квитанцією №0019 від 06.05.16, які були представлені відповідачу 19 травня 2016 року. Оскільки звільнення позивача було незаконним вважає, що він підлягає поновленню на роботі та на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.24-27). Вважають позовні вимоги безпідставними, оскільки про свою відсутність на робочому місці 19.05.2016 позивач завчасно не повідомив. Проходження ним медогляду не може вважатися поважною причиною його відсутності на робочому місці, оскільки відповідачем не видавалось жодних скерувань, у тому чисті і позивачу, на проходження періодичного медичного огляду 19.05.2016. Відповідно до списків медоглядів працівників адмінтехперсоналу ЛССМШІ ім..С.Крушельницької щорічний медичний огляд у позивача запланований після 04.08.2016, а результати пройденого медогляду у 2015 році зберігали свою дійсність 19.05.2016, тому причини відсутності позивача на робочому місці не були поважними, що і стало підставою для винесення наказу про його звільнення. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] 07.09.2005 зарахований на посаду електромонтера ЛССМШІ ім. С. Крушельницької за строковою угодою на один рік, 01.06.2016 звільнений з посади електромонтера згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №46 від 01.06.2016, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.2-3). Як вбачається з оскаржуваного наказу №46 від 01.06.2016 (а.с.4) 19.05.2016 [PERSON] був відсутній на роботі з 9.00 по 13.00 загалом більше 4 годин без поважних причин, про що складено відповідний акт. Окрім того, про відсутність на роботі працівника подано доповідну записку інженера з охорони праці [PERSON] Причини відсутності на роботі працівник обґрунтував перебуванням в прокуратурі, держпраці та медогляді - належних доказів не представив. Тим самим [PERSON] порушив норми ст.139 КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції та був звільнений за грубе порушення трудової дисципліни - прогул без поважних причин за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.24 Постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Позивач факт відсутності 19.05.2016 на робочому місці більше трьох годин не заперечив. Пояснив, що в цей час був на особистому прийому в Прокуратурі Львівської області та в Головному управлінні Держпраці у Львівській області, що підтверджується його заявами (а.с.5-6, 7). Разом з тим, вказані обставини не свідчать про поважність причини відсутності на робочому місці, а тому не є підставою для скасування наказу про звільнення позивача. Не обґрунтовує поважність відсутності позивача 19.05.2016 на роботі в ЛССМШІ ім. С. Крушельницької і його посилання на проходження ним медичних оглядів, на підтвердження чого представлено Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду та Медичну довідку про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (а.с.8), оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивачем не представлено суду доказів того, що вказані огляди проходились ним з відома відповідача та відповідно до плану-графіка проведення періодичних медоглядів працівників. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач 19.05.2016 був відсутній на роботі в ЛССМШІ ім. С. Крушельницької більше трьох годин без поважних причин, у зв'язку з чим правомірно звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, тому підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення №46 від 01 червня 2016 року та поновлення [PERSON] на роботі відсутні. Крім цього, оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд приходить до висновку, що такі також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed