Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача, третьої особи про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] З врахуванням уточнення допущеної описки в первісній позовній заяві викладеній у заяві від 17.01.2017, просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька, право власності на нерухоме майно, а саме: ? частину житлового будинку [ADDRESS], площею 40 м.кв. та земельної ділянки площею 0,34 га, з яких 0,25 га під будівництво та обслуговування житлового будинку та 0,09 га для ведення сільського господарства, розташовані в с Стебні Верховинського району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме 1/2 житлового будинку площею 40 м.кв. та земельну ділянку 0,34 га, з яких 0,25 га під будівництво та обслуговування житлового будинку та 0,09 га для ведення сільського господарства, що розташовані в с Стебні Верховинського району Івано-Франківської області. Спадщину після смерті батька він належним чином прийняв, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину він не може в силу відсутності в нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Верховинського районного суду від 30.08.2017 відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. 13.09.2017 відповідачем по справі [PERSON] подано заперечення на позов, вважає заявлені вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що спадкодавець позивача на момент смерті в с Стебні не володів жодною власністю, і вказані обставини позивачем не доведені. В той же час дружина покійного спадкодавця [PERSON] була власником будинку на підставі договору дарування та земельних ділянок отриманих у власність в процесі приватизації, тому вказані об'єкти не були подружнім майном та батьком позивача право власності на них не набувалося. А тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснив, що його батько набув право власності на нерухоме майно, зазначене у позовній заяві в силу того, що таке придбавалося у власність [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] А тому переконаний, що на момент смерті батькові належала ? частина цього майна, яку він, як спадкоємець за заповітом успадкував своєчасно звернувшись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Крім цього зазначив, що факт перебування у власності його батька житлового будинку підтверджується представленою ним копією технічного паспорта, а земельної ділянки - копіями державних актів. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила відносно позовних вимог з підстав наведених в запереченні на позов. Додатково вказала, що в силу вимог закону позивачем жодних доказів про перебування у власності його батька будь-якого нерухомого майна суду не представлено, а його посилання про те, що набуте дружиною батька майно є спільною подружньою власністю є безпідставними, оскільки таке майно придбавалося або шляхом дарування, або приватизації, у зв'язку із чим було особистою власністю [PERSON] Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Стебнівської сільської ради Мороз О.М. у вирішенні спору поклалася на розсуд суду, пояснила, що покійний [PERSON] на час смерті не проживав на території Стебнівської сільської ради і жодного нерухомого майна за ним також не було зареєстровано. Його дружині дійсно належало на праві власності декілька земельних ділянок, які їй передані у власність в порядку приватизації, і частину з яких вона згодом відчужила, а житловий будинок в с Стебні, нумерація якого в процесі проведеної інвентаризації неодноразово змінювалася та в результаті трансформувалася із №51 на №331 та №17. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав. У відповідності до положень ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] Дійсно, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1 та 2 ст.1220 ЦК України визначено, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.4), [PERSON] помер [INFO] у с. Довгополе Верховинського району Івано-Франківської області, про що вчинено актовий запис від 10.11.2010 за №22. Згідно з заповітом від 05.02.2010, посвідченим секретарем Довгопільської сільської ради [PERSON] (а.с.8), [PERSON] заповів своєму сину [PERSON] все належне йому майно. Як встановлено судом, позивач у встановленому законом порядку та строки звернувся до державного нотаріуса Верховинської районної нотаріальної контори Івано-Франківської області Павлюка І.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 05.02.2010, після смерті батька [PERSON], за якою відкрито спадкову справу №50993732 (а.с.9). Таким чином суд приходить до переконання, що позивач будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], спадщину прийняв своєчасно звернувшись із заявою про прийняття спадщини. Однак, при вирішенні питання щодо складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] суд враховує, що позивачем не представлено суду жодних доказів того, що на момент смерті у власності [PERSON] перебувало будь-яке нерухоме майно, в тому числі заявлене у позові. Не здобуто таких доказів судом і вході судового розгляду. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріуса Верховинської районної державної нотаріальної контори Павлюка І.І. від 04.08.2017 (а.с.10) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право власності на спадкове майно у зв'язку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Одночасно, судом встановлено що з 27.10.1962 року та по час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.6). Дійсно за час шлюбу, дружиною покійного [PERSON] - [PERSON] набувалося у власність ряд нерухомого майна. Зокрема, на підставі договору дарування від 26.03.2001 року (а.с.35), зареєстрованого в Державному реєстрі прав 01.12.2012 (а.с.36), [PERSON] набула у власність житловий будинок [ADDRESS] На підставі державного акту від 25.05.2005 (а.с.37) виданого на підставі рішення Стебнівської сільської ради від 31.01.2002 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку в с Стебні Верховинського району Івано-Франківської області загальною площею 0,02 га для індивідуального житлового будівництва. Крім цього, згідно з державним актом від 14.11.1997 (а.с.69) виданого на підставі рішення Стебнівської сільської ради від 04.12.1993 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,85 га на території Стебнівської сільської ради для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства. Як ствердила в судовому засіданні представник третьої особи, вказане нерухоме майно передавалося у власність [PERSON] згідно договору дарування та в процесі безоплатної приватизації. При цьому вказала, що не зважаючи на різницю у номерах будинку у позовній заяві та в договорі дарування йде мова про одне і те саме нерухоме майно, нумерація якого змінювалася в процесі інвентаризації. У відповідності до п.2,5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до положень статей 6, 17 Земельного кодексу України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] земельних ділянок у 1993 році, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. За таких обставин суд приходить до переконання, що усе перераховане нерухоме майно, яке набуто у власність [PERSON] на підставі договору дарування та в процесі приватизації під час шлюбу із [PERSON] було її особистою власністю та в об'єм спадкового майна [PERSON] на момент його смерті не входило. А оскільки позивачем не представлено суду жодних належних та допустимих доказів того, що на час смерті [PERSON] набув у власність вказане нерухоме майно або будь-яке інше нерухоме майно, підстав для задоволення позову у суду немає. Більш того, як вбачається із змісту позовних вимог позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,34 га з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,09 га для ведення сільського господарства в с Стебні Верховинського району, однак жодних доказів про те, що земельна ділянка вказаних розмірів перебувала у власності спадкодавця [PERSON] чи його дружини [PERSON] суду не представлено, не здобуто такі і в ході судового розгляду. При цьому слід вказати, що технічний паспорт на будинок є технічним документом та не підтверджує право власності на нерухоме майно. А тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, у відповідності до вимог ст.137 ЦПК України слід стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати, пов'язані з наданням професійної правничої допомоги згідно акта виконання робіт в розмірі 1010,00 грн., договору про надання правової допомоги та квитанцій про оплату такої допомоги.

Outcome: dismissed