Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить зобов'язати відповідача здійснити нарахування середньомісячного заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні за 185 днів в загальній сумі 13479,10 грн., та стягнути на його користь з Публічного акціонерного товариства Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» 13479,10 грн., мотивуючи тим, що він працював на вказаному підприємстві на посаді енергетика ДСК, 31.07.2013 року він був звільнений з посади за власним бажанням. При звільненні з ним не розрахувалися. Позивач зазначав, що судовим наказом Овруцького районного суду по справі №286/3958/13-ц від 16.08.2013 року постановлено стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 14133,53 грн., судовий наказ набрав законної сили 10.09.2013 року, однак розрахунок не був проведений. Позивач надав заяву в якій просить розгляд справи проводити в його відсутність, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Позивач працював у відповідача і був звільнений 31.07.2013 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Судовим наказом Овруцького районного суду по справі №286/3958/13-ц від 16.08.2013 року стягнуто з ПАТ Овруцький ГЗК « Кварцит» на користь позивача 14133 грн. 53 коп., нарахованої але невиплаченої заробітної плати. Судовий наказ набрав законної сили 10.09.2013 року. Заборгованість по даний час не виплачена, а судове рішення залишається не виконаним. Із витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що 12.02.2014 року порушено справу про банкрутство юридичної особи ПАТ Овруцький ГЗК « Кварцит», відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні. Зважаючи на даний факт, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-139 цс 12, за положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у пункті 27 вказав, що відповідно до правил глави XV Кодексу законів про працю порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд, тобто суд загальної юрисдикції. Таким чином, справи можуть бути порушені та рішення судів про стягнення заробітної плати можуть бути прийняті судами загальної юрисдикції як до порушення провадження у справі про банкрутство, так і на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при. відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто травень - червень 2013 року. Так відповідно до довідки відповідача №376 від 08.08.2014 року (а.с.5) заробітна плата [PERSON] у травні 2013 року - 1457,18 грн., у червні 2013 року - 1457,18 грн.. Отож, середньоденна заробітна плата становить 76,69 грн. (2914,36 грн./38 роб.дні). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку становить (76,69 грн. середньоденна заробітна плата)х 187 днів (число робочих днів у розрахунковому періоді згідно Листа Мінсоцполітики за період з 01.08.2013 року по 28.04.2014 року)=14341,03 грн.). Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і зазначених та доведених ним обставин. За таких обставин, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 13479 грн. 10 коп., середнього заробітку за 185 днів прострочення проведення розрахунку. З відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: approved