Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що, згідно акта огляду медико-соціальною експертною комісією йому була встановлена третя група інвалідності, внаслідок захворювання, повязаного з виконанням військових обовязків в Афганістані, де велися бойові дії. Під час проходження військової служби позивач отримав множинні вогнепальні поранення, які повязані із виконанням ним військових обовязків, а саме сколкові поранення голови, лівої верхньої кінцівки, наслідком якого стали рубці: в лобно-тімяній області голови праворуч, на тильній поверхні лівої кисті, на слизовій оболонці нижньої губи від 0,6*0,2см до 4,5*0,1 см, які в подальшому призвели до розвитку стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ, посттравматичної та дисцикудярної енцефалопотаії ІІ стадії з церебростенічнимсиндромом, вестебуло-атактичним синдромом, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-динамічними порушеннями. Cтан його здоровя значно погіршився, що призводить до тривалого лікування та реабілітації. Свої моральні страждання пояснює тим, що він втратив роботу, погіршилися його соціальні звязки, він фактично втратив можливість вести повноцінне життя, порушився його звичний уклад життя.\~\~\~ Представник відповідача Міністерства оборони України просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відсутні докази вини МОУ в моральних стражданнях позивача. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно з актом огляду МСЕК позивачеві була встановлена ІІІ група інвалідності, внаслідок захворювання, повязаного з виконанням ним військових обовязків на території Афганістану, де велися бойові дії (а.с.8-9). Позивач страждає на хронічні хвороби: посттравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ стадії з церебростенічним синдромом, вестибуло-аткатичним синдромом, вегето-судинною дисфункцією, мнестичним зниженням, емоційно-динамічними поршеннями; центральної вестибулярної дисфункції ІІ ІІІ стадії, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово- лікарської комісії №846 від 25 березня 2016 року(а.с.11). Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст. 23 ЦК України тособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній\~\~\~\~\~\~ або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~\~\~\~ 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації,\~\~\~\~так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності. Згідно зі\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за\~рахунок держави\~чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~У відповідності до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров'я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи. Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ураховуючи викладене, відсутність правових підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed