Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, де зазначив, що 21.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки , згідно якої відповідачка 24.03.2012 року отримала від нього грошові кошти в сумі 24\~000 грн., які відповідачка зобовязалась повернути до 20.05.2013 року. У визначені договором позики строки відповідачка борг не повернула, належним чином не реагує на його усні звернення щодо виконання взятих на себе зобовязань за договором позики. Відповідачка прострочила виконання грошового зобовязання, а тому відповідно до вимог чинного законодавства, зобовязана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Станом на 01.07.2013 сума боргу складає 27\~389 грн., що складається із 24\~000 грн. основна сума боргу; 2\~592 грн. сума інфляційних витрат; 797 грн. три відсотка річних. Тому просить стягнути борг. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, пояснив, що 12 березня 2012 року до нього завернулась Нестерук, просила надати в борг, пояснила, що внеї проблеми. [PERSON] знає давно, він товаришує з [PERSON] це племінник Нестерук. 24.03.2012 року до нього приїхала Нестерук, отримала кошти, сказала, що до кінця року поверне, але не повернула. Потім вона сказала, що поверне в травні 2012 року та написала розписку. Гроші не повернула. Вони з відповідачкою співпрацювали, він дава гроші іншим людям і писав про це в блокноті, що йому повертали люди гроші. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вказала, що відповідачка скористалась дружніми відносинами, позичила у її сина гроші. А 24 березня 2015 року було повернуто 500 грн. під розписку. Також доповнила, що на розписках у блокноті почерк її сина, але кому він їх писав, їй не відомо, тому просила задовольнити в повному обсязі, так як відповідач борг не повернула. Відповідач [PERSON] підтримала частково, так як 27.08.2012 року в рахунок погашення боргу вона передала [PERSON] 1000 дол. США, що за курсом складає 7993 грн., 17.09.2012 року за рахунок погашення боргу вона знову передала [PERSON] 1000 дол. США, що за курсом складає 7993 грн. Про отримання цих грошових коштів [PERSON] написав на одному листі блокноту відповідача [PERSON]. 03.02.2014 року вона знову передала [PERSON] 4000 грн., отримання цього боргу він написав розписку. Після суду віддала, ще 500 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав частково, зазначив, що відповідачка віддала частково гроші позивачу, але просить суд стягнути з позивача понесені судові витрати по справі, які складаються з 341 грн. 04 коп. та відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Також в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її сестра Нестерук. [PERSON] знає, вони товаришували дітьми. Взимку 2014 року [PERSON] сказав, що Нестерук брала в борг кошти, частину віддала, а решту не відає. [PERSON] сказав, що треба їди до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов необхідно задовольнити частково [PERSON] дав в борг [PERSON] суму 2400 грн, що підтверджується копією розписки. 24.03.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 500 грн. в рахунок отримання заборгованості, про що позивач не заперечував та підтверджується розпискою (а.с.121). 27.08.2012 року [PERSON] написав розписку на аркуші блокнота, який належить Нестерук про те, що отримав 1000 дол. США, 17.09.2012 року [PERSON] написав розписку на аркуші блокнота, який належить Нестерук про те, що отримав 1000 дол. США. 03.02.2014 року [PERSON] написав розписку на аркуші блокнота, який належить Нестерук про те, що отримав 4000 грн., що підтверджується розписокою (а.с.120), та позивач не заперечував, що він писав розписки власноручно у блокноті відповідача. Вдповідно до ст.. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. ст.. 526 ЦКУ \~Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~ ст.. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.\~ Згідно з ст. 1047 ЦКУ Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Окрім того, в висновку Постанови від 18 вересня 2013 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України справа за № б-бЗцс 13 зазначено, що: Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором лише права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ст.. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином судом встановлено, що 24 березня 2012 року, [PERSON], отримала в борг від [PERSON] 24000 грн., первинно договір позики в простій письмовій формі укладений не був. Договір позики був укладений в письмовій формі за проханням [PERSON] набагато пізніше, а саме 21.02.2013 року. Інших грошових зобовязань між [PERSON] та [PERSON] не було. [PERSON] надала оригінал листа на якому було вказано, що Шанін 27.08.2012 року в рахунок погашення боргу отримав 1000 доларів США, що за курсом складає 7993 грн. 17.09.2012 року в рахунок погашення боргу отримав 1000 доларів США, що за курсом складає 7993 грн. Про отримання цих грошових коштів [PERSON] написав на одному листі мого блокноту. 03.02.2014 року я знову передала [PERSON] 4000 гривні, отримання цього боргу він написав на окремому листі, а всього передала 19986 грн. Слід зазначити, що Нестерук суду надала не лише лист з записної книжки, а й саму записну книжку, яка їй належить. Позивач заперечує проти того, що від отримував грошові кошти тим, що в розписках про отримання грошових коштів, не вказано, від кого він їх отримав, та за яким договором позики. Але позивач підтвердив те, що розписку писав особисто у блокноті, який належить Нестерук, та доказі про інші грошові зобовязаня не надав. 24.03.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 500 грн. в рахунок отримання заборгованості, про що позивач не заперечував та підтверджується розпискою. Суд полигається на думку постанові від 18 вересня 2013 року ВС України, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України справа за № б-бЗцс 13, в якій також зазначено, що відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У вказаній Постанові також зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Позовні вимоги визнати частково, тому, що згідно відповідачка взяла позику у розмірі 24\~000 грн., а згідно розписок відповідачка віддала 2\~000 тис. доларів США, що еквівалентно 15 986 грн., та 4500 тис. грн., тобто всього 20486 грн. У відповідачки залишився борг у розмірі 24000-20486=3514 грн. Станом на 01.07.2013 рік сума інфляції складає: 3514*1,108- 3514=379 грн. 51 коп. Та 3% річних: кількість днів прострочення складає з 21.05.2013 року по 01.07.2014 рік 404 днів, тобто 3514*3*404/365/100= 116 грн.68 коп. Так сума боргу складає 3514+379,51+116,68=4010,19 грн. Що до судових витрат. [PERSON] просить суд також стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати у розмірі 273,89 грн. Відповідно до ч.І ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В частині 1 статті 88 ЦПК України, вказано, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційна до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд вважає, що відповідно з вищевикладеним, возовні вимоги можливо задовольнити частково, стягнути на користь позивача суму боргу в розмірі 4010 грн. 19 коп., судові витрати пропорційна, та стягнути з позивача пропорційна судові витрати та витрати на юридичні послуги в сумі 1000 грн. на користь відповідача В інший частині позовних вимог відмовити.

Outcome: partial