Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить припинити право на земельну ділянку, отриману ним відповідно до рішення виконкому Овруцької міської ради Житомирської області від 17.04.1997 №120 у розмірі 0,0180 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, мотивуючи тим, він є власником квартири №2 житлового будинку №15 по вул. Артема в м. Овручі (нині вул. Вишнева). Відповідно до рішення виконкому Овруцької міської ради Житомирської області від 17.04.1997 №120 йому передано у приватну власність 0,0180 га землі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З часу отримання рішення виконкому він не виготовляв ніякої технічної документації, не встановлював відповідно до чинного законодавства меж земельної ділянки та інше. На даний час звернувся до Овруцької міської ради із заявою про відмову від права на вищевказану земельну ділянку, так як бажає отримати у власність іншу. Однак, листом Овруцької міської ради від 12.02.2016 року за №Б-67/0217 йому було відмовлено у припиненні права на земельну ділянку. В судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача у своїй заяві заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що на даний час спірна земельна ділянка не сформована та не внесена до Державного земельного кадастру, право власності на неї не зареєстровано у встановленому законом порядку. Крім того, на вказаній земельній ділянці розташований належний позивачеві будинок (частина). Згоди сесія Овруцької міської ради на одержання земельної ділянки не надавала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Позивач є власником 20/100 частин домоволодіння (кв. №2) №15 по вул. Артема в м. Овручі, які він набув у власність на підставі договору купівлі-продажу від [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу частини жилого будинку, який було посвідчено державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №419, з відміткою про реєстрацію права власності, копією паспорта позивача серії ВМ 799973. Копія архівного витягу із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 17.04.1997 №120 підтверджує факт безкоштовної передачі у приватну власність позивачу 0,0180 га землі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Артема, 15 в м. Овручі Житомирської області. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Порядок добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою законодавець закріпив у ст. 142 ЗК України. Так, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Зі змісту вказаної норми слідує, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно дійсно право власності на земельну ділянку має бути належним чином оформлене. До 01.01.2013 основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01.01.2013 нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачила, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Позивач же в своєму позові підтвердив те, що право власності на земельну ділянку він у встановленому законом порядку не оформив. Відмова від спірної земельної ділянки суперечить і положенням ст. 120 ЗК України, адже належна позивачеві частина житлового будинку розташована саме на ній. Таким чином, аналізуючи спірні правовідносини та норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed