Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в якому просив , посилаючись на норми ст. ст. 1216, 1232-1 ЦК України визнати\~\~ за ним в порядку спадкування за законом , після померлого 17 серпня 2012 року [PERSON], право\~ проживання в [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він проживав зі своїм братом [PERSON] на час його смерті , здійснював його поховання, а тому вважає, що він успадкував право на проживання у спірній квартирі, яка належала його померлому брату на підставі договору найму з правом приватизації . В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, вказавши, що норми спадкового права не можуть бути застосовані до вказаних правовідносин, оскільки квартири належить на праві власності територіальній громаді, а вирішення витання про право користування житловим приміщенням повинно здійснюватися в порядку, встановленому Житловим Кодексом України. Суд , вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі , приходить до наступних висновків. В ході розгляду справи встановлено, що померлий 17 серпня 2012 року [PERSON] є рідними братом позивача [PERSON] (а.с.7,4). За життя [PERSON] проживав в [INFO], яка є власністю териториріальної громади в м. Запоріжжі в особі Запорізької міської ради (а.с.9) . В той же час, судом встановлено, що позивач [PERSON] на час смерті брата , а саме з 15.03.2012 року , був зареєстрований за адресою : [INFO] (а.с.4-6). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] спадкову справу не відкрито. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України Про приватизацію державного житлового фонду йдеться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано доказів того, що він прийняв спадщину після смерті брата згідно вимог ст. 1268 ЦК України , оскільки на час смерті брата [PERSON] , [PERSON] був зареєстрований в іншому житловому приміщенні, крім того, позивачем не надано доказів того, що його померлий брат звертався за життя до органу приватизації з метою приватизації квартири , і його заява не була розглянута. Також , суд звертає увагу на те, що позивачем не заявлено вимоги про визнання права власності на квартиру, а обрано захист порушеного права шляхом визнання права проживання в квартирі , що не є предметом регулювання спадкових відносин, а врегульовано нормами Житлового Кодексу України. Беручи до уваги вищевикладене, та те, що в порядку спадкування не передбачено визнання права на проживання в житловому приміщенні , в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed