Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розміром 0,25 га. (кадастровий номер 6122688700:02:001:0014), яка знаходиться [ADDRESS], згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №071914, земельну ділянку ведення особистого селянського господарства розміром 0,21 га. (кадастровий номер 6122688700:02:001:0016), яка знаходиться в с. Славна, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №071916, земельну ділянку ведення особистого селянського господарства розміром 0,15 га. (кадастровий номер 6122688700:02:001:0015), яка знаходиться в с. Славна, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №071915, посилаючись на те, що він після смерті батька, згідно заповіту, є спадкоємцем його майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та послався на обставини, викладені у позові. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, якою просить суд справу слухати без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Ч.1 ст. 1274 ЦК України передбачає, що Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд розміром 0,25 га. (кадастровий номер 6122688700:02:001:0014), яка знаходиться [ADDRESS], згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №071914, земельної ділянки ведення особистого селянського господарства розміром 0,21 га. (кадастровий номер 6122688700:02:001:0016), яка знаходиться в с. Славна, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №071916, земельної ділянки ведення особистого селянського господарства розміром 0,15 га. (кадастровий номер 6122688700:02:001:0015), яка знаходиться в с. Славна, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №071915. 02 вересня 2008 року [PERSON] розпорядився своїм майном склавши заповіт на своїх синів - [PERSON] та [PERSON], який своєю заявою відмовився від своєї частки в спадковому майні в користь позивача. Звернувшись в Зборівську державну нотаріальну контору для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки він прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном і згідно заповіту є спадкоємцем даного майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved