Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] є власницею земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку. [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку, яка знаходиться біля її будинку та загородила її парканом. У зв'язку з вказаним просить задовольнити позов. 04 липня 2016 року представник позивача наддав клопотання про уточнення позовних вимог та просив зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка розташована позаду її земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з тієї причини, що мати вже 3 роки не може ходити та не заперечував той факт, що було зайнято частину земельної ділянки самовільно. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. (а.с. 28). Відповідно до листа кооперативу «Інжпроєкт» № 343 від 2015 року, в рамках розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] при встановленні в натурі межових знаків зі сторони [PERSON] була відмова в допуску до встановлення даних знаків. Земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS], площею 0,15 га відповідно до документів на право власності. В натурі розміри та площа земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON] не відповідають правовстановлюючим документам (самозахват)(а.с. 3). Відповідно до листа кооперативу «Інжпроєкт» № 344 від 2015 року, в рамках розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] при встановленні в натурі межових знаків зі сторони [PERSON] та [PERSON] була відмова в допуску до встановлення даних знаків. Земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та 19, площею 0,15 га та 0,135 га відповідно до документів на право власності. В натурі розміри та площа земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON] та [PERSON] не відповідають правовстановлюючим документам (самозахват). (а.с. 4). Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним Кодексом. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 Земельного Кодексу та статті 125 Земельного кодексу, відповідно до якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В судовому засіданні встановлено що відповідач самовільно займає земельну ділянку, яка розташована позаду її земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) [ADDRESS]. Права власності, або права користування спірною частиною земельної ділянки вона не має. Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку що відповідач повинен звільнити вказану частину земельної ділянки, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved