Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 41634,24 грн. за кредитним договором №б/н від 11.07.2013 року та судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначив такі обставини: 28.08.2012 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 11.07.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold», відповідно до Тарифів якої він отримав кредит у розмірі 18000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості на кредитним лімітом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, яким визначено, що Клієнт дає свою зглду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт має право в будь-який момент змінами (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В свою чергу, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2014 року має заборгованість - 41634,24 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 25809,44 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 12736,31 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом 629,72 грн., а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 1958,77 грн. (процентна складова). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 41634,24 грн. Представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, але фактично визнали у відповідача зобовязання повернути банку 2178,81грн. В обґрунтування заперечення позову послалися на ті обставини, що відповідачу була видана пластикова картка, якає технічним засобом доступу до банківського рахунку, відкритого відповідачу «Приватбанком», який передбачав користування коштами банку, але не на тих «кабальних умовах», про які зазначив банк у своїй позовній заяві. При написанні заяви про відкриття банківського рахунку працівники банку не пояснювали про розмір процентів та інші платежі, що будуть нараховуватися за користування коштами. Відповідач з допомогою отриманою пластикової картки брав з рахунку кошти, повертав їх, але, як зясувалося, повернуті кошти зараховувалися в рахунок сплати відсотків та комісії, і водночас створювалася заборгованість за отриманими коштами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник у сфері безготівкових розрахунків. Правовідносини у сфері безготівкових розрахунків здійснюються через банківські рахунки. Правовідносини щодо використання банківських рахунків врегульовані Главою 72 ЦК України Банківський рахунок. У листі Національного Банку України від 13.05.2008року № 25-115/1114-6311 зазначається, що на сьогодні використання терміну «розрахунковий рахунок» не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до норми статті 7 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні(депозитні) та поточні рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банком в управління на встановлений строк та під визначений процент, відповідно до умов договору. Поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту, на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно з вимогами Цивільного Кодексу України установи банків відкривають своїм клієнтам вкладні( депозитні) рахунки на підставі договору банківського вкладу(стаття 1058) та поточні рахунки на підставі договору банківського рахунку(стаття 1066). З урахуванням зазначених вимог законодавства між сторонами було укладено договір банківського рахунку, а картка, як видавалася клієнту є тільки інструментом доступу до рахунку, чого не оспорював і представник банку-позивача. Відповідно до ст.1066 ЦК Кодексу за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати, відкритий клієнтом (володільцем рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу сум з рахунка та проведення інших операцій за Рахунком. Укладення договору банківського рахунку не передбачає його кредитування. Відповідно до ст.1069ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на ньому грошових коштів(кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін, повязані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1.і.2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на ст.634ЦК України. З огляду на зміст статей глави 71ЦК України до кредитних правовідносин не може бути застосовано положення ст.634ЦК України, оскільки договір приєднання може мати місце коли друга сторона не може запропонувати свої умови, а в кредитних правовідносинах щодо багатьох умов позичальником можуть бути запропоновані свої умови, зокрема щодо суми отриманого кредиту чи кредитного ліміту, строку договору, відсотків тощо, адже всі клієнти не можуть брати кредит однаковій сумі і на той же строк та інше. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач, підписавши 28.08.2012 року заяву-анкету, отримав спочатку кредитну картку «універсальна», а потім престижну кредитну картку Gold і відповідно до тарифів отримав кредит у розмірі 18000гривень, а підписанні заяви і є укладанням договору. Суд не приймає доводи представника позивача, оскільки зазначені позивачем обставини не є належним доказом укладення між сторонами договору кредитування рахунку, оскільки частино. 2 ст.1069ЦК України передбачено як мають визначатися права та обовязки сторін в разі кредитування рахунку - параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу, тобто права і обовязки сторін визначаються шляхом укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 654 ЦК України форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата та підпис особи, яка уклала такий договір, а Умови та Правила надання банківських послуг [PERSON] не підписані. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справ №6-240цс15, №6-16цс15, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами), не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Судом не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а тому доводи позивача, що підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг є кредитним договором, не приймаються судом, оскільки не базуються на нормах закону. Представники відповідача фактично визнали, що він користувався коштами банку, але і повертав ці кошти, що вбачається і з розрахунку банку, але не був обізнаний з платою, яку брав банк за користування цими коштами, про наявність у нього якоїсь заборгованості банк його не повідомляв. Здається дивною і позиція банку, коли при наявності заборгованості клієнту надається можливість з допомогою інструменту (пластикової картки) додатково брати кошти у банку. За розрахунками відповідача, він повинен сплатити банку 2178,81 копійку. При сплаті вказаних коштів самостійно, вони будуть зараховані в рахунок сплати відсотків, розмір яких є незрозумілим. Суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 2178,81 грн. У відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються із розміру сплаченого судового збору.

Outcome: approved