Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS], в якому вказує, що йому на праві власності належить вказана квартира, в якій зареєстрована відповідач, яка в 2004 році виїхала на заробітки за межі України, де працює нелегально. Реєстрація відповідача позбавляє можливості оформити субсидію, тягне за собою додаткові витрати щодо утримання квартири, оскільки доводиться сплачувати комунальні платежі. У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності від 26.07.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.1994 року. Згідно довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «Фонтан», за адресою: [ADDRESS], зареєстрована відповідач [PERSON], що також підтверджується актом обстеження квартири від 14.06.2017 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved