Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 03 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 24. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, шлюб та сім'ю. З травня 2016 року із відповідачем шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо. Він створив сім'ю з іншою жінкою, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вказав, що витрати по сплаті судовому збору просить покласти на нього. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 05 травня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 24. Від цивільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 17 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 15. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у зв'язку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, шлюб сторін носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який створив іншу сім'ю. Вказана обставина має істотне значення і не зможе створити нормальних умов для спільного сумісного життя подружжя. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, згоду сторін на розірвання шлюбу, проживання сторін окремо одна від одної, неповнолітня дочка проживає з відповідачем окремо від позивача, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач в письмовій заяві, наданій до суду, позов визнала. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № N0GPE41273 від 28 грудня 2016 року. Вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача, оскільки позивач зазначив, що витрати по сплаті судовому збору просить покласти на нього. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 109 - 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved