Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка проживала до дня смерті у вказаному житловому будинку. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за законом на майно, зокрема на житловий будинок та господарські будівлі за вказаною адресою, право на яке вона набула, як спадкоємець за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач спадщину прийняв, однак через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою судді від 07 липня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання про витребування у нотаріуса копій спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . Від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. 11 вересня 2020 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що позов підтримує. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи та визнанням відповідачем позову, суд згідно із ч.2 ст.247, ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалює рішення у підготовчому судовому засідання без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Цивільні відносини по даній справі виникли, як до набрання чинності Цивільним кодексом України, а саме щодо спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] , так і після набрання чинності ЦК України - щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI та норми ЦК України 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. [INFO] помер [PERSON] (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому 18 березня 1957 року шлюбі (а.с.9). Батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідок №199 від 28 травня 2020 року №74 від 30 червня 2020 року [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в домоволодінні, у якому він був головою двору, в [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала та була зареєстрована його дружина та спадкоємець за законом [PERSON] (а.с.20, 21). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.33, 34). [INFO] померла [PERSON] (а.с.7). [PERSON] на день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом спадкодавцем проживали та були зареєстровані: син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , внук - [PERSON] (а.с.23). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, що підтверджується повідомленням нотаріуса від 06 липня 2018 року (а.с.13). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Із матеріалів спадкової справи №221-2017 вбачається, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку (а.с.35-42). Загальна вартість нерухомого майна в [ADDRESS] , що належало [PERSON] становить 220561,00 гривень. Реєстрація права власності на нерухомі об`єкти за вказаною адресою на ім`я [PERSON] не проводилась, свідоцтво про право власності не видавалось (а.с.18, 19). Відповідно до частини першої статті 524, частини першої статті 529, статті 549 ЦК Української РСР 1963 р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зазначенні положення закону також містяться у ст.ст.1217, ч.5 ст.1268 ЦК України. Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Зібрані по справі докази вказують, що спадкодавцю належав спадковий житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] , право на яке вона отримала прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , спадщина не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено, відповідно до ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право власності на майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. При таких обставинах підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову суд не знаходить, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved