Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання частини правочину недійсним, мотивуючи позов тим, що 14 лютого 2013 року відповідачем - ПАТ «Правекс-банк», як позикодавцем, та позивачем [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір № 232RNCS139450001. За умовою пункту «1.1» цього позивач отримав споживчий кредит для оплати вартості придбаного у його особисту приватну власність за договором купівлі-продажу № 2010/13 від 08 лютого 2013 року транспортного засобу. Також 14 лютого 2013 року (на забезпечення зобовязань позивача за вказаним «Кредитним договором») позивачем, як заставодавцем, та ПАТ «Правекс-банк», як заставодержателем, було укладено Договір застави транспортного засобу - належного позивачу на праві власності автомобіля марки TOYOTA, модель COROLLA, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) № JTNBV56E90J200987, тип ТЗ легковий седан-в, реєстраційний номер [NUMBER]. У червні місяці 2017 року на адресу позивача надійшла від відповідача - ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» письмова «Вимога про погашення кредитної заборгованості в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України» від 14 червня 2017 року вих. № 2515414619232RNCS130450001, у якій, зокрема, викладено: «31 травня 2017 року між ПАТ «Правекс-банк»... та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»... укладено Договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами №№2. Згідно даного Договору від 31.05.2017 р. ПАТ «Правекс-банк» відступило право вимоги за Кредитним договором № 232RNCS130450001 від 14.02.2013р. Відповідно до Договору, ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав Кредитора за Кредитним договором. ...» На правову підставу вказаної письмової вимоги до позивача, відповідач - ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у його вимозі посилається на норми статтей 1077, 1078 і 1082 ЦК України щодо визначення, предмету і розрахунку за договором факторингу. Вважає, що спірний правочин - «Договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами №№2 ... від 31.05.2017 р.», в частині, якою відповідач - ПАТ «Правекс-банк» відступив на користь відповідача- ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги до нього ([PERSON]Г.) за вказаним договором споживчого кредиту, - не відповідає нормам цивільного права України та нормам міжнародного права, які визнані і ратифіковані Україною. Просить суд укладений 31 травня 2017 року ПАТ «Правекс-банк» та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» «Договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами №N22», - визнати недійсним в частині, якою відступлені права вимоги до [PERSON] за укладеним 14 лютого 2013 року відповідачем - ПАТ «Правекс-банк», як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, Кредитним договором № 232RNCS139450001. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2018 року провадження у справі вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками експертів. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року відповідачем - ПАТ «Правекс-банк», як позикодавцем, та позивачем [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір № 232RNCS139450001. За умовою пункту «1.1» цього позивач отримав споживчий кредит для оплати вартості придбаного у його особисту приватну власність за договором купівлі-продажу № 2010/13 від 08 лютого 2013 року транспортного засобу. Також 14 лютого 2013 року (на забезпечення зобовязань позивача за вказаним «Кредитним договором») позивачем, як заставодавцем, та ПАТ «Правекс-банк», як заставодержателем, було укладено Договір застави транспортного засобу - належного позивачу на праві власності автомобіля марки TOYOTA, модель COROLLA, 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) № JTNBV56E90J200987, тип ТЗ легковий седан-в, реєстраційний номер [NUMBER]. 31.05.2017 року між ПАТ «Правекс-банк» та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2. На підставі вказаного договору ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» відступив право вимоги за Кредитним договором №232RNCS130450001 від 14.02.2013р., укладеним між ПАТ «Правекс-банк» та [PERSON], Договором поруки №232RNCS130450001 від 14.02.2013 р., укладеним між ПАТ «Правекс-банк» та [PERSON], Договором застави транспортного засобу №232RNCS130450001 від 14.02.2013 р., укладеним між ПАТ «Правекс-банк» та [PERSON], на користь ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та значенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичай лілового обороту, вимог розумності та справедливості. З оспореним договором, а саме р. 2 п.2.1. пп. (с) Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 31.05.2017 року сторони підтвердили свій намір, який полягає в тому, що Транзакція, передбачена цим договором, є купівлею-продажем (відступленням), і що до неї застосовуються положення українського законодавства, які регулюють купівлю-продаж (відступлення) прав вимоги. Тобто фактично Договір купівлі-прав вимоги за кредитами №2 від 31.05.2017 року є договором цесії з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами №2 від 31 травня 2017 року на умовах встановлених цим Договором Продавець (первісний кредитор) погоджується продати (відступити) Права вимоги за кредитами та передати їх Покупцеві (новому кредиторові), а Покупець цим погоджується придбати, без права регресу, Права вимоги за кредитами, прийняти їх та спалити Ціну купівлі відповідно до умов Договору. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що право вимоги за кредитами переходять від Продавця до Покупця у Дату закриття, та, з урахуванням інших зобовязань Продавця та Покупця, викладених у цьому Договорі, зобовязанню Продавця передати права вимоги за кредитами Покупцеві є виконаними з моменту підписання [PERSON] прийняття-передачі прав вимоги за кредитами. Новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань за кредитними договорами. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відмежування договору факторингу від інших подібних договорів, зокрема договорів цесії, визнає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. В той же час, відступлення прав вимоги (цесія) - це один із засобів заміни кредитора у зобов'язанні. Можливість такої зміни передбачена ст. 512 ЦК України. Її суть полягає в тому, що первісний кредитор передає (відступає) свої права в зобов'язані іншій особі - новому кредитору (цесіонарію). Цесія - це сам факт зміни особи в зобов'язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни, чи дарування прав, що випливають із зобов'язань. Відступлення права вимоги, за Цивільним Кодексом виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг - це цілісний самостійний вид договору (спеціальне). Отож, не кожна оплатна цесія може визнаватись факторингом. Таким чином, укладання договору про відступлення прав вимоги не є фінансовою послугою, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, не регулюються нормами які регулюють правовідносини факторінгу. Оскільки між ПАТ «Правекс-банк» та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги, суд вважає, що позивач помилково ототожнив такі правові визначення як договір відступлення прав вимоги та договір факторингу. Суд критично відноситься до посилань позивача на вимогу про погашення кредитної заборгованості від 14.06.2017 року в якій відповідач ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначив положення статей 1077,1078,1082 ЦК України, які регулюють відносини договору факторінгу, адже вказана вимога не створює правових наслідків для оформленого відповідно до вимог чинного законодавства оспореного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 31.05.2017 року укладеного між ПАТ «Правекс-банк» та ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», який в силу ст. 204 ЦК України, суд вважає правомірним. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є такими що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з\~ [PERSON]

Outcome: approved