Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житлова квартира № 27 в будинку № 1 «а» по пров. Піонерському в м. Гребінка Полтавської області. У жовтні 2014 року до позивача звернувся його пасинок [PERSON] та відповідач з проханням зареєструвати останню за вказаною адресою, на що позивач погодився. Проте жодного дня за місцем реєстрації відповідач фактично не проживала. У звязку з цим у позивача, як власника житлової квартири, виникають додаткові зобовязання щодо сплати надмірно нарахованих комунальних послуг. Здійснювати їх оплату відповідач не бажає, добровільно зняти себе з реєстраційного обліку відмовляється. На підставі вищевикладеного просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловою квартирою № 27 в будинку № 1 «а» по пров. Піонерському в м. Гребінка Полтавської області, що належить йому на праві приватної власності, таким чином усунути перешкоди у здійсненні ним права користування, володіння та розпорядження нерухомим майном У судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, на задоволені позовних вимог наполягали. Відповідач достовірно знав про час та місце судового розгляду справи, але до суду не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, надавши до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житлова квартира № 27 в будинку № 1 «а» по пров. Піонерському в м. Гребінка Полтавської області належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування серії ААМ № 530950 від 22.05.1998 року (а.с. 6). У жовтні 2014 року позивач зареєстрував у своїй квартирі відповідача, що підтверджується записами із домової книги для реєстрації осіб, проживаючих за адресою: [INFO] а, кв. 27 (а.с. 8-11). Встановлено, що відповідач у вказаній квартирі з моменту реєстрації фактично не проживала. Житловим приміщенням, у якому зареєстрована, не користується. Здійснювати оплату комунальних послуг, які нараховуються на неї, як на зареєстровану особу не бажає.Добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Перераховані вище обставини порушують права позивача, як власника квартири. Статтею 4 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї , інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з вимогами ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. У відповідності з ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved