Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №750/4-4787. За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 3300 гривень на наступних умовах: строком погашення-10.07.2014 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами-16,5% річних, згідно п.1.1 додаткової угоди №1 від 23.06.2008 року відсоткова ставка змінена на 24 % річних. Відповідач зобовязаний виконувати зобовязання згідно з кредитним договором у повному обсязі, у тому числі, але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту. У порушення зазначених умов кредитного договору відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором. У звязку з цим за ним станом на 18.06.2015 року рахується заборгованість, яка складає 4193,69 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом-1178,37 грн., сума заборгованості за відсотками-1277,24 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту-435,31 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків-326,69 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом-563,26 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками-412,82 грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, від його представника надійшло заперечення проти позову та заява з проханням слухати справу у його відсутність, Вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п. 1.2.1 та 2.1 договору грошові кошти надавались кредитором позичальнику шляхом їх перерахування на рахунок Страховика № 26508001000014(НАСК «Оранта») з позичкового рахунку відповідача №22030750143001. Однак жодних доказів перерахування грошових коштів на рахунок Страховика позивачем не надано. Позивачем не доведено факту виникнення зобовязань у відповідача за договором від 18.07.2007 року №750/4-4787. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору(графік погашення кредиту) про погашення боргу частинами ( щомісячно платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Згідно розрахунку вимог банку, грошові кошти видавались банком у три етапи: 11.08.08 року в розмірі-2827,20 грн., 31.07.2009 року в розмірі-2852 грн., 09.07.2010 року в розмірі-2648,37 грн. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту( місяця,дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Згідно даних, зазначених у розрахунку заборгованості, останній платіж проведено відповідачем 30.08.2010 року в розмірі 1026 грн. Позивач звернуся до суду 03.02.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Посилаючись на ці обставини, відповідач просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення заборгованості та відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов*язаний виконати свій обов*язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов*язання боржником він зобов*язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №750/4-4787( арк.с.6-11). За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит у сумі 3300 гривень на наступних умовах: строком погашення-10.07.2014 року, відсоткова ставка за користування кредитними коштами-16,5% річних, згідно п.1.1 додаткової угоди №1 від 23.06.2008 року відсоткова ставка змінена на 24 % річних. Відповідно до п. 1.2.1 та 2.1 договору грошові кошти надавались кредитором позичальнику шляхом їх перерахування на рахунок Страховика № 26508001000014(НАСК «Оранта») з позичкового рахунку відповідача «22030750143001». Відповідно до п. 2.2. кредит вважається наданим в момент(день) списання суми кредиту( траншів кредиту) з позичкового рахунку, зазначеного в п. 2.1 цього договору, на рахунок Страховика. Однак жодних доказів перерахування грошових коштів на рахунок Страховика позивачем не надано. Позивачем не доведено факту виникнення зобов»язань у відповідача по договору від 18.07.2007 року №750/4-4787. У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень. На адресу позивача 7 квітня 2016 року було направлено листа з розясненнями, що, оскільки представник відповідача оспорює факт перерахунку спірних коштів ПАТ «Укрсоцбанк» до страхової компанії НАСК «Оранта», суд пропонує позивачу надати копію відповідного платіжного документу( ордер, квитанція. Платіжне доручення, тощо) для підтвердження факту перерахування коштів саме на адресу страхової компанії( ар. с. 49). Аналогічного змісту лист був направлений на адресу позивача 22 березня 2016 року ( ар. с. 45). Не дивлячись на це, ніяких доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed