Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення колегії Головного управління соціального захисту населення м. Києва в Київському геріатричному пансіонаті з 12 серпня 2008 року проживала пенсіонерка [PERSON], яка [INFO] померла. При цьому, 31 липня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № 154 (надалі - Договір), згідно умов якого позивач прийняв на постійне проживання [PERSON], а відповідач зобов'язався сплачувати 100 % витрат за її утримання. Разом з тим, відповідач систематично порушував умови Договору та вчасно не проводив оплату за утримання підопічної [PERSON], а після її смерті взагалі відмовився сплачувати залишок боргу. При цьому, на всі неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогами сплатити заборговану суму відповідач належним чином не реагував та суму боргу на сьогоднішній день так і не сплатив. На підставі зазначеного позивач вважає такі дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача наявну заборгованість по Договору у розмірі 6 296 грн. 34 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно положень п. 3.5 Положення про Київський геріатричний пансіонат, затвердженого розпорядженням в.о. Голови Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 листопада 2013 року № 2061, за наявності вільних місць до Пансіонату можуть прийматися особи, які мають працездатних дітей або родичів, які відповідно до чинного законодавства зобов'язані їх утримувати, за умови стовідсоткового відшкодування Пансіонату витрат на їх утримання (а.с. 10-15). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є обов'язковим для виконання сторонами. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 31 липня 2008 року між Київським геріатричним пансіонатом та [PERSON] укладено Договір № 154, згідно умов якого позивач прийняв на постійне проживання [PERSON], а відповідач зобов'язався сплачувати витрати на її утримання в розмірі щомісячної плати, встановленої в розмірі 100 % від фактичних витрат на утримання в пансіонаті, шляхом внесення готівки в касу пансіонату або перерахування на розрахунковий рахунок пансіонату після 15 числа наступного місяця (а.с. 4). Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, а саме, прийняв на проживання [PERSON] та, серед іншого, забезпечив осатаню цілодобовим соціально-побутовим та медичним обслуговуванням, одягом, взуттям і м'яким інвентарем. Однак, [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 9). Разом з тим, під час проживання [PERSON] у позивача, відповідач систематично порушував умови Договору та вчасно не проводив оплату грошових коштів за утримання підопічної, а після її смерті взагалі відмовився сплачувати залишок боргу за Договором за листопад та грудень 2012 року, який в загальному розмірі становить 6 296 грн. 34 коп. (а.с. 5). При цьому, на неодноразові вимоги позивача щодо погашення заборгованості відповідач належним чином не реагував (а.с. 6-8). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення своїх вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а позовні вимоги відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та умовах договору, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України та

Outcome: approved