Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, розмір вимог за яким зменшив заявою, поданою до суду 09.11.2021, та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 1180,86 грн. та 3% річних в сумі 624,16 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем послуг, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати послуг теплопостачання, порушені права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк, внаслідок чого за період з 1 листопада 2017 року по 31 грудня 2019 року утворилась заборгованість за спожиті відповідачем послуги з централізованого опалення, в сумі 20740,79 грн. 13 квітня 2020 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до Личаківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу та стягнення заборгованості з відповідача. Однак, 13 липня 2020 року Личаківський районний суд своєю ухвалою скасував судовий наказ, у справі №463/2458/20 та роз`яснив заявнику його право звернутися до суду в порядку позовного провадження. У зв`язку з наведеним перебіг позовної давності перервався. Крім цього, оскільки відповідач наявну заборгованість за надані послуги не погашала протягом тривалого часу, у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України з неї підлягають стягненню також інфляційні втрати та 3% річних. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 18.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні 09.11.2021 представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка судом прийнята до розгляду. У зв`язку із частковим погашенням заборгованості відповідачем в частині сплати основної суми заборгованості після відкриття провадження у справі, просить стягнути з відповідачів на користь позивача лише інфляційні втрати у розмірі 1180,86 гривень та 3% річних у розмірі 624,16 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з врахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог. Пояснила, що на стадії судового розгляду відповідачем погашено основну заборгованість за надані послуги теплопостачання та частково виконано вимоги, щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних. Крім цього, що станом на даний момент позовні вимоги не виконано в повному обсязі, оскільки внесені у 2021 році кошти відповідачем, частково також були зараховані як поточні платежі за надані комунальні послуги в 2021 р. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, вказала, що на даний час його довірителем повністю погашено суму заборгованості за цивільним позовом, а тому вважає, що провадження у справи підлягає закриттю. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» стверджує, що за вказаною вище адресою ним надаються відповідачу послуги з централізованого опалення, що визнається стороною відповідача в заявах по суті, а відтак згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Як встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за період з 1 листопада 2017 року по 31 листопада 2019 року, відтак правовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, що набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року, Законом України «Про теплопостачання», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21 липня 2005 року, та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» № 151 від 17 лютого 2010 року, з відповідними змінами та доповненнями. Так згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, який був чинним у момент виникнення спірної заборгованості, виконавцем послуг з централізованого опалення є теплопостачальна організація. Аналогічне положення міститься також в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 6 якого виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. При цьому згідно з ст. 1 Закону №1875-IV виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. А відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VIII виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, в тому числі підпунктом 79 п. 1 такої - тарифи на послуги, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з положеннями дев`ятого абзацу ч. 2 ст. 25 даного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а відповідно до п. 5 ч. 2 даної статті Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналогічний обов`язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Однак, як встановлено судом, і вказані обставини не оспорюються стороною відповідача, за період з 01.11.2017 по 31.11.2019 відповідачу було надано послуг з теплопостачання загальною вартістю 20740,79 грн. Вказані послуги відповідачем своєчасно не були оплачені, у зв`язку із чим виникла заборгованість у зазначеній сумі. Львівське міське комунальне підприємство «Льввітеплоенерго» зверталось до Личаківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення з тих самих підстав, в тій самій сумі і за той самий період, що і у справі, що розглядається, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 липня 2020 року виданий на підставі такої заяви судовий наказ №463/2458/20 від 13 квітня 2020 року було скасовано. Водночас, з наданого позивачем контрольного розрахунку (а.с.12) вбачається, що після скасування зазначеного вище судового наказу на момент його звернення до суду з позовом у листопаді 2020 року відповідачем, починаючи з лютого 2018 року заборгованість не погашалася, її розмір становив 20740,79 грн. В судовому засіданні встановлено, що як до звернення позивача до суду, так і після відкриття провадження у справі, відповідач частковими проплатами станом на 1 жовтня 2020 року, 1 липня 2021 року та 1 вересня 2021 року погасив існуючу заборгованість за надані послуги теплопостачання, внаслідок чого на даний час така заборгованість відсутня. В цій частині представник позивача відмовився від позовних вимог шляхом подачі заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, і в цій частині питання про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, судом не розглядаються. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналогічно положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість, що виникла у споживача починаючи з 1.11.2017 була погашена останнім лише в ході розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин, а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14 лютого 2018 року), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати. Проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с. 14) перевірено та прийнято судом як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач заперечуючи уточнені вимоги альтернативного розрахунку суду не представив. Таким чином враховуючи, що зобов`язання по оплаті наданих послуг були виконання з порушенням строку виконання таких, уточнені вимоги підлягають задоволенню. При цьому, заперечення сторони відповідача про повне погашення існуючої заборгованості за позовними вимогами не приймається судом, оскільки як встановлено в судовому засіданні, внесені відповідачем кошти на оплату заявлених позовних вимог, зараховані також в рахунок оплати поточних нарахувань за надані послуги в 2021 р. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, слід також стягнути з відповідача.

Outcome: approved