Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом в якому просить стягнути з відповідача борг у розмірі 20 000 доларів США, що станом на 22.04.2014 року становить 260 000 гривень, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 11 280 доларів США, що станом на 22.04.2014 року становить 146 640 гривень та моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.07.2008 року відповідач взяв у нього в борг 15 000 доларів США, які обіцяв повернути протягом місяця після вимоги про повернення, а також до 16 числа щомісяця сплачувати проценти в розмірі 3% від суми боргу, що становить 450 доларів США. 03.02.2011 року він знову позичив відповідачу 5000 доларів США, які останній зобов»язувався повернути за вимогою. Вказує, що ним 03.12.2013 року та в подальшому повторно, на адресу відповідача була направлена письмова вимога про повернення коштів, яка була отримана відповідачем 05.03.2014 року, проте відповідачем, на даний час, борг не повернутий, на регулярні усні вимоги про повернення боргу відповідач не реагує. В судовому засіданні позивач та представник [PERSON] уточнили позовні вимоги і просили суд стягнути із відповідача борг у розмірі 20 000 доларів США, що станом на 22.04.2014 року становить 224 949 гривень, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 11 280 доларів США, що станом на 22.04.2014 року становить 126 871 гривень та моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень, посилаючись на обгрунтування викладенні в позовній заяві ( а.с.-30-32). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою його місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку. За відсутності особи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідка та дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2008 року відповідач позичив у позивача грошові кошти сумі 15 000 доларів США, які обіцяв повернути протягом місяця після вимоги про повернення, а також до 16 числа щомісяця сплачувати проценти в розмірі 3% від суми боргу, що становить 450 доларів США, про що написав відповідну розписку. ( а.с.-4) 03 лютого 2011 року відповідач знову позичив у позивача 5000 доларів США , які останній зобов»язувався повернути за вимогою, про що свідчить боргова розписка ( а.с.-5) 03 грудня 2013 року та повторно 20.02.2014 року на адресу відповідача була направлена письмова вимога про повернення коштів, яка була отримана відповідачем 05.03.2014 року, проте відповідачем, на даний час, борг не повернутий.( а.с.-8-11) Свідок [PERSON] підтвердив факт того, що відповідач позичив у позивача грошові кошти згідно розписок, які на даний час не повернув. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в суді докази, суд вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника про передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов»язанні вказаний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не виплаває із договору або актів цивільного законодавства . Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ), що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до роз»ясень, викладених у Правовому висновку Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно, від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що сума боргу в розмірі 20 000 доларів США, що станом на 22.04.2014 року, з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США 1124,7453 становить 224 949 гривень підлягає стягненню із відповідача. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення процентів за користування грошима в розмірі 11 280 доларів США, що еквівалентно 126 871 гривень, виходячи із розрахунку наданого позивачем за 2013 рік і 5 місяців 2014 року із суми боргу 20 000 доларів США підлягають задоволенню лише в частині стягнення 3% від суми боргу 15 000 доларів США, що становить 450 доларів США відповідно до умов розписки від 16 липня 2008 року, а поскільки розписка від 03.02.2011 року не містить умов про сплату 3% від суми боргу в розмірі 450 доларів США, то в цій частині вимоги позивача є безпідставними. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає за необхідне провести свої розрахунки заборгованості з урахуванням періоду за 2013 рік та 4 місяці 2014 року. Так, станом на 22.04.2014 року курс гривні до долара США становив 1124,7453, тому розмір заборгованості із 20 000 доларів США становить 224 949 гривень ( 20 000 х 1124,7453) . Сплата відсотків за користування коштами у розмірі 15 000 доларів США, що визначена в розмірі 450 доларів США передбачена лише розпискою від 16.07.2008 року, тому стягненню підлягають проценти за 16 місяців ( 2013 рік та 4 місяці 2014 року) із суми 15 000 доларів США, що становить 7200 доларів США ( 16 х 450), які станом на 22.04.2014 року з урахуванням курсу гривні до долара США 1124,7453 еквівалентні 80 981 гривень. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень, суд вважає, що в цій частині позов не ґрунтується на положеннях договору та закону, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. В укладених між сторонами розписках не передбачено право кредитора на відшкодування позичальником моральної шкоди у випадку неповернення боргу чи його прострочення. Правова норма ст.23 ЦК України, яка передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, характер моральної шкоди, способи та розмір її відшкодування , є загальною для всіх цивільних правовідносин. Спеціальна норма закону, яка б передбачала право на відшкодування моральної шкоди у відносинах позики цивільним законодавством України не передбачена. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються при порушенні зобов»язань, які підпадають під дію Закону « Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов»язання, і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 2 587 гривень судового збору .

Outcome: partial