Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та остаточно просив визначити за ним та відповідачами по ј ідеальній частці кожному у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він і відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] . Квартира перебуває у спільній сумісній власності. Через спір між сторонами щодо порядку користування квартирою, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та інших заявах по суті спору. У зв`язку із наведеним просила суд позов задовольнити та ухвалити заочне рішення. Від відповідача [PERSON] у судове засідання надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без її участі. Інші відповідачі у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибули із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленими шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, від них не надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 265, 281, 282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 2) квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення /встановлення/ розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності сторін, частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівною /тобто по 1/4 частці кожному/. Враховуючи вимоги позивача, заяву відповідача [PERSON] про визнання позову та те, що інші відповідачі у судове засідання не прибули, думка останніх щодо виділення їм по ј частки не з`ясована, без їх згоди неможливо визначити їм по ј частки у спільній сумісній власності, оскільки це матиме наслідком для них зміну правового режиму майна зі спільної сумісної на спільну часткову власність, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial