Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду та просив скасувати розпорядження Глухівського міського голови № 146-К від 14.09.2017 р. та поновити його на посаді начальника Комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації». У позові позивач вказував, що на підставі розпорядження Глухівського міського голови від 19.08.2017 р. його прийняли на роботу начальником Комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації». 14.09.2017 р. його звільнили з підстави закінчення строку контракту. Оскільки в день прийняття на роботу позивачу не було надано для підписання контракту і тому трудові відносини носили безстроковий характер, він вважає, що звільнення було незаконним (а.с.1-2). Відповідачі проти позову заперечували. Вони посилались на те, що з позивачем було укладено контракт, що діяв до 14.09.2017 р., позивач пропустив строк звернення з цим позовом до суду (а.с.35-36). Також у судових дебатах представник відповідача зазначав, що позивача неможливо поновити на цю посаду, оскільки на неї вже було поновлено іншого звільненого працівника. Вислухавши позивача та представників сторін, дослідивши подані сторонами докази та документи, суд дійшов наступних висновків. З розпорядження Глухівського міського голови № 130-К від 19.08.2017 р. слідує, що позивач 19.08.2017 р. призначений на посаду начальника Комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» з оплатою та умовами праці згідно укладеного контракту. У цьому ж розпорядженні зазначено, що підставою призначення є заява позивача та контракт від 19.08.2017 р. (а.с.3). Розпорядженням Глухівського міського голови № 146-К від 14.09.2017 р. позивач був звільнений із цієї посади у звязку із закінченням строку дії контракту на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (а.с.4). Пункт 2 статті 36 КЗпП України вказує на те, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пункти 1, 2 і 3 статті 23 КЗпП говорять про те, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. За змістом ст. 24 КЗпП контракт може бути укладений лише у письмовій формі і підписаний роботодавцем та працівником, якого приймають (наймають) на роботу за контрактом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому відповідно до пункту 1 (а) статті 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04.02.1995 р., тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, лежить на роботодавці. Позивач оспорював факт підписання контракту, у якому був визначений строк його дії до 14.09.2017 р. Він був готовий до проведення експертизи будь-якого контракту, де б містився його підпис. Більш того, позивач надав зразки свого підпису та клопотав про призначення експертизи підпису на копії контракту, що була надана стороною відповідачів (а.с.24, 71-94). В свою чергу сторона відповідачів повідомила суд про відсутність оригіналу контракту з позивачем, внаслідок чого неможливо було виконати почеркознавчу експертизу (а.с.52,105). Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідачі не довели тієї обставини, що строк дії контракту з позивачем був визначений до 14.09.2017 р., а тому суд не може вважати звільнення позивача законним. Що стосується доводів сторони відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то з матеріалів справи та пояснень позивача слідує, що останній був звільнений 14.09.2017 р., а з позовом до суду про поновлення на посаді звернувся в межах місячного строку, але оскільки звернувся до неналежного відповідача у задоволенні позову було відмовлено (а.с.13), тому одразу ж звернувся повторно з даним позовом до суду. Згідно статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити цей строк. Таким чином, враховуючи, що позивач вперше звернувся з позовом до суду про поновлення його на посаді в межах строку встановленого законом, але з обєктивних причин не зміг визначити належного відповідача по справі, про якого йому стало відомо з рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2017 р., то вказаний строк підлягає поновленню. Щодо неможливості поновлення позивача на посаді у звязку з поновленням іншого працівника, суд вертає увагу, що позивач не надав відповідних доказів перебування на цій посаді іншого поновленого працівника і крім того вказана обставина є самостійною підставою для звільнення за пунктом 6 статті 40 КЗпП України. Оскільки позивач в силу закону був звільнений від сплати судового збору за подання вимог щодо поновлення на роботі, то Глухівської міської ради слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. З огляду на положення статті 430 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі. На підставі викладеного та відповідно до статті 43 Конституції України, статей 23, 24, 36 КЗпП України,

Outcome: approved