Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 21.07.2014 року позичив [PERSON] 14000,00 гривень, про що останній надав розписку та зобов'язався їх повернути до 23.10.2014року. Відповідач прийнятих на себе зобов'язань не виконав. В зв'язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики грошей від 21.07.2014року в сумі 14000 гривень, плату за користування позикою у розмірі 30100,00 гривень, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за наступних обставин. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Судом встановлено, що сторони перебували в договірних правовідносинах. 21.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей (далі - Договір) на суму 14 000,00 гривень та на підтвердження отримання грошей відповідачем також особисто була написана розписка (а.с.6,7). Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Як вбачається з Договору та розписки, відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у розмірі 14000,00 гривень, згідно графіку погашення боргу, до 23.10.2014року. Однак до теперішнього часу не виконав прийнятих на себе зобов'язань щодо погашення зазначеного боргу. Згідно п. 4.2 Договору, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою, яка складає 5% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка п.4.2 до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Таким чином, сума боргу за Договором позики грошей складає 14000,00грн., плата за користування позикою з 25.12.2015 року по 05.02.2016 року становить 30100,00 грн., згідно наданого розрахунку (а.с.4). Судом встановлено, що відповідач порушив умови Договору, внаслідок чого позивач не може повернути грошові кошти, які були позичені останньому. Таким чином, сума коштів, що була предметом договору позики та плата за користування позикою, заявлені в позові підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved