Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з житловою прибудовою, мансардою та господарськими побудовами та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], а саме: житловий будинок літ. А-1 загальною площею 35,5 кв.м., житловою - 27,1 кв.м, житлову прибудову літ. А1-2 загальною площею 70,6 кв.м, житловою - 10,1 кв.м (загальна площа житлового будинку літ. А-1 з житловою прибудовою літ А1-2 складає 106,1 кв.м, житлова - 37,2 кв.м), мансарда літ. «а4», тамбур літ. «а2», балкон літ. «а3», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», погреб літ. «д», убиральня літ. «Ж», зливна яма літ. «И», колодязь літ. «К», душ літ. «Л», трубопровід О, огородження № 1-7, тротуар 1. Позов мотивований тим, що у 1956 році за домашньою угодою [PERSON] купив домоволодіння на неплановій земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS]. У 1959 році [PERSON] зніс частину житлового будинку та збудував новий житловий будинок розміром 6х8. 11 листопада 1988 року відбулась угода між [PERSON] та позивачем - [PERSON], згідно якої [PERSON] продав, а позивач купив за 10 500 руб. житловий будинок [ADDRESS]. На час купівлі вказаного домоволодіння позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], однак [PERSON] згідно ст. 22 КпШС України не бажає отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частку майна, яке набула с чоловіком в шлюбі - 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS]. Позивачем виконані всі умови договору купівлі-продажу, оскільки він передав продавцю обумовлену договором суму. Однак оформити договір купівлі-продажу нотаріально не мав можливості, оскільки у продавця - [PERSON] - не було правовстановлюючого документу на житловий будинок на його ім'я. Після покупки будинку позивач разом з сім'єю вселились в указаний будинок, а пізніше в 1991 році були зареєстровані в ньому. Після переїзду в житловий будинок [ADDRESS] позивач почав проводити ремонтні та будівельні роботи: добудував жилу прибудову до житлового будинку, мансарду, тамбур, балкон, душ, провів до будинку трубопровід, перекрив дах на житловому будинку, встановив огородження, намастив тротуар. [INFO] року помер [PERSON] - продавець спірного домоволодіння. Спадкоємців по закону після смерті [PERSON] немає, заповіту також немає. Факт продажу позивачу вказаного домоволодіння та набуття ним права власності на домоволодіння [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 11 листопада 1988 року, квитанціями про сплату позивачем земельного податку. Фактично я зі своєю сім'єю з листопада 1988 року постійно проживаю в житловому будинку [ADDRESS], зареєстрований в ньому в червні 1991 року, несу витрати по його утриманню, проводжу в ньому ремонті та будівельні роботи. З моменту покупки позивачем вказаного домоволодіння за рахунок будівництва житлової прибудови, мансарди та господарських побудов, за рахунок благоустрою житлового будинку та прибудинкової території він значно збільшив власність домоволодіння (всі нові прибудови та споруди були збудовані до 1991 року). [PERSON] з сім'єю постійно на протязі більше 20-ти років проживає в житловому будинку [ADDRESS], зареєстрований в ньому. Позивач - пенсіонер, і ні він, ні члени його родини не мають іншого житла, окрім спірного домоволодіння. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] - підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що у відповідності до ст.344 ЦК України позивач може вважатися таким, що набув право власності за набувальною давністю на вищевказане домоволодіння. Оформити своє право власності іншим шляхом, ніж в судовому порядку, позивач не має можливості, оскільки за життя не було оформлено право власності на спірне домоволодіння продавцем спірного домоволодіння - [PERSON], після смерті якого спадкоємців по закону немає, заповіту також нема Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Згідно виписки з рішення виконкому Куйбишевської районної ради депутатів трудящихся м. Сталіно № 12 від 28.06.1960 р. про самовільне будівництво житлового будинку [PERSON] неплановій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], вбачається, що спірне домоволодіння у 1956 році за домашньою угодою [PERSON] купив домоволодіння на неплановій земельній ділянці за вказаною вище адресою. У 1959 році [PERSON] самовільно збудував домоволодіння розміром 6х8, а частину будинку літ А-1 зніс. У зв'язку з чим, вказане домоволодіння залишено,як самовільно збудоване, до реконструкції району. Згідно копії договору купівлі-продажу від 11.11.1988 р. на домоволодіння [ADDRESS], оформленому в простій письмовій формі, [PERSON] продав [PERSON] будинок у житловому стані, та отримав за це 10 500 руб.. [INFO] помер продавець спірного домоволодіння - [PERSON] - що підтверджено записом акту про смерть № 792 від 07.07.1990 р. та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00013266039 від 06.01.2014 р.. Згідно повідомлення з П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 21.01.2014 р. № 103/01-16 після смерті [PERSON], який помер [INFO], згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 21.01.2014 р., спадкова справа відсутня. В судовому засіданні встановлено, що оформити договір купівлі-продажу нотаріально [PERSON] не мав можливості, оскільки в листопаді 1988 р. у продавця [PERSON] не було правовстановлюючого документу на житловий будинок на його ім'я. У відповідності до 346 п.11 ЦК України не попускається після смерті власника реєстрація правовстановлюючих документів на право власності. На підставі договору користування земельною ділянкою № 8/6813 від 26.12.2013 р. Донецької міської ради, зареєстрованого в управлінні земельних ресурсів Донецької міської ради, позивачу [PERSON] надана у користування земельна ділянка загальною площею 431 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на якій знаходиться житловий будинок з господарськими побудовами. Земельна ділянка використовується для експлуатації житлового будинку з господарськими побудовами. Згідно домової книги на житловий будинок [ADDRESS], у вказаному житловому будинку зареєстровані: позивач - [PERSON], дружина - [PERSON], донька - [PERSON]. Встановлено, що позивач [PERSON] з листопада 1988 р. разом із своєю сім'єю постійно мешкав у домоволодінні [ADDRESS], несе всі витрати пов'язані з утриманням домоволодіння, що підтверджується копіями єдиних розрахункових книжок платежів за житлово - комунальні послуги та електроенергію. Згідно із п. 1.1 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 19.03.2013 року № 95 (далі - Порядок), згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, якщо спірне домоволодіння було збудовано до 1992 року, то воно не вважається самочинним. Також Інспекцією ДАБК в Донецькій області зазначено, що згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011р. № 40-12-2409 не потребує введення в експлуатацію приватних жилих будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Згідно п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, …, які на потребують прийняття в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для необхідності державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, виготовлений за результатами технічної інвентаризації. В судовому засіданні достовірно встановлено, що у 1959 році продавець [PERSON] зніс частину житлового будинку та збудував новий житловий будинок на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], однак правовстановлюючі документи не були оформлені. Як вбачається зі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 11.12.2013 р., який був складений експертом ДФ ГП «Судовий будівельно-експертний центр» (що має відповідні документи на проведення вказаної діяльності), за результатами проведення технічного обстеження об'єктів: житлового будинку (літ. А-1) з жилою прибудовою (літ. А1-2) та мансардою (літ а4), сараїв (літ Б, В, Г, Д) за адресою по [ADDRESS], Донецької обл., встановлено його відповідність вимогам Державних будівельних норм і можливість їх безпечної експлуатації. Також будівельні матеріали, з яких збудовано житловий будинок (літ А-1) з жилою прибудовою (літ А1-2) та мансардою (літ а4), сараї (літ Б, В, Г, Д) відповідають будівельним та санітарним нормам. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 12.11.2013 р. КП БТІ м. Донецька, складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 35,5 кв.м., житловою - 27,1 кв.м, житлової прибудови літ. А1-2 загальною площею 70,6 кв.м, житловою - 10,1 кв.м (загальна площа житлового будинку літ. А-1 з житловою прибудовою літ А1-2 складає 106,1 кв.м, житлова - 37,2 кв.м), мансарди літ. «а4», тамбура літ. «а2», балкону літ. «а3», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», погребу літ. «д», убиральні літ. «Ж», зливної ями літ. «И», колодязю літ. «К», душу літ. «Л», трубопроводу О, огородження № 1-7, тротуару 1 - загальною вартістю 128 932,0 грн. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.344 ч.1 ЦК України, що вступив у дію з 01.01.2004 р., особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до прикінцевих та перехідних положень, а саме п.8 ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач з листопада 1988 р. постійно мешкав у домоволодінні [ADDRESS], несе всі витрати пов'язані з утриманням домоволодіння, що підтверджується копіями єдиних розрахункових книжок на сплату комунальних послуг, тобто з моменту покупки спірного домоволодіння, володіє належним йому майном. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з вище викладеного вбачається, що на час розгляду справи позивач відкрито, безперервно володіє вищевказаним домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], більше ніж 10 років. На підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України способом захисту цивільних справ є визнання права. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач позбавлений іншої можливості захистити свої цивільні права, крім визнання цього права власності в судовому порядку. У зв'язку з вище викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вказане домоволодіння є такими, що засновані на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.16, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved