Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько - [PERSON], що постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати - [PERSON], що постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Батьки - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1947 року. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] шляхом постійного проживання, утримання будинку з господарсько-побутовими будівлями, оплату комунальних платежів водозабезпечення, електрозабезпечення, газозабезпечення). Однак за відсутності коштів для нотаріального оформлення спадщини, браку часу та хвороби мати - [PERSON] до нотаріуса не зверталася та не оформила спадкові права. Таким чином, вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Зазначає , що є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину і вступив у володіння (управління) зазначеним спадковим майном. На час відкриття спадщини, після смерті матері [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавцем, але у визначений законом строк, не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса у 2014 році було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. До судового засідання позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 49 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено під розпис (а. с. 48), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. [INFO] помер [PERSON], що постійно проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 15). [INFO] померла [PERSON], що постійно проживала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом (а. с. 7). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1947 року, що підтверджується посвідкою про шлюб (а. с. 14). Згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] та [PERSON] були його батьками ( а.с. 12). Згідно довідки квартального комітету ( а.с. 11) позивач з батьками проживав та був зареєстрований за вказаною адресою. При зверненні до нотаріуса у 2014 році позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] шляхом постійного проживання, утримання будинку з господарсько-побутовими будівлями, оплату комунальних платежів (водозабезпечення, електрозабезпечення, газозабезпечення). Однак за відсутності коштів для нотаріального оформлення спадщини, браку часу та хвороби мати - [PERSON] до нотаріуса не зверталася та не оформила спадкові права. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], як спадкоємець першої черги прийняв спадщину своїх батьків і вступив у володіння (управління) зазначеним спадковим майном. На час відкриття спадщини, після смерті матері [PERSON] позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем, але у визначений законом строк, не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. В абзаці 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до частини 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначенні у заповіті. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Заяву про відмову від спадщини позивач не подавав, постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] що підтверджується відміткою в його паспорті та довідкою Квартального комітету № 6 від 12.03.2014 року № 104 (а. с. 8-9, 11). У відповідності до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 3 цієї ж статті передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Куценко І. В. за оформленням прав на домоволодіння та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно роз»яснення нотаріуса , вона не може прийняти заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як у позивача відсутнє рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки позивач фактично прийняв спадщину, після смерті своєї матері, що складається з житлового будинку [ADDRESS], тому суд вважає, що він набув правомірно право власності на дане майно в порядку спадкування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: approved