Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2013 року вона є власником квартири [ADDRESS], яка раніше належала на праві приватної власності, згідно свідоцтва № 1503 від 15. 03.2005 року (частка власності становить 19 %) спадкодавцеві [PERSON] Зазначена квартира згідно відповіді БТІ м. Донецька є окремою квартою однокімнатною квартою житловою площею 12,7 кв.м. Власники квартир [NUMBER] та [NUMBER] (які відносяться до пятикімнатного блоку будинку [ADDRESS], який складається з трьох квартир № [NUMBER],[NUMBER] та [NUMBER]) вже виділили свої частки нерухомого майна із спільної часткової власності і припинили право спільної часткової власності, мають відокремлені технічні паспорти, тому просила суд визнати 19/100 від квартири [ADDRESS] окремою квартирою [NUMBER] та визнати на нею право власності на вищевказану квартиру. В судовому засіданні позивач надала суду заяву про уточнення позовних вимог та просила суд припинити право спільної часткової власності квартир [ADDRESS], виділити їй в натурі вищевказану квартиру та визнати вказану квартиру окремою однокімнатною квартирою. Відповідачі в судове засідання не з'явилися , про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що мають в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2013 року (а.с.7) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9), яка раніше належала на праві приватної власності, згідно свідоцтва № 1503 від 15. 03.2005 року (частка власності становить 19 %) спадкодавцеві [PERSON] (а.с. 8) Згідно листа БТІ м. Донецька від 18.09.2013 року квартира [ADDRESS] - однокімнатна квартира житловою площею 12,7 кв.м. та є окремою квартирою (а.с. 15). Крім того, судом встановлено, що власники квартир [NUMBER] та [NUMBER] (які відносяться до пятикімнатного блоку будинку [ADDRESS], який складається з трьох квартир № [NUMBER],[NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 14) вже виділили свої частки нерухомого майна із спільної часткової власності і припинили право спільної часткової власності, мають відокремлені технічні паспорти. Постановою державного нотаріуса від 24.12.2013 року було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу 19/100 часток пятикімнатної квартири за адресою: квартира [ADDRESS], оскільки [PERSON] не надано даних про співвласників вказаної квартири з відповідними документами (а.с.49). Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч .3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонами ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Таким чином, співвласники вказаної квартири відсутні, оскільки виділили свої частки із спільної часткової власності, а позивачем доведено, що виділенні в натурі квартири та визнання її окремою однокімнатною квартирою не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial