Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 87235,00 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоря» працюючи на складі мехтока на посаді завідуючої і відповідно до зобов'язань несла повну матеріальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей на складі. Крім того, [PERSON] за усною домовленістю з позивачем здійснював перевезення та засипання насінницького матеріалу до складів у період з травня по липень 2013 року. В результаті проведеної інвентаризації (переважування) насінницького матеріалу у складах, комісією Товариства встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на складі механічного току у розмірі 46100 кг, що за роздрібними цінами на час виявлення нестачі складає 87235,00 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів у відшкодування шкоди суму в розмірі 87235,00 грн. та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на заочний розгляд справи згоден та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суду надав заяву де зазначив що заперечує проти позовних вимог та просить суд розглядати справи у його відсутності. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у Товаристві з обмеженою відповідальності «Зоря» на посаді завідуючої складом, мехтока згідно наказу №53-к від 02.07.2004 року. 21 травня 2013 року з [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач приймає міри щодо попередження шкоди ввірених йому для зберігання чи інших цілей матеріальних цінностей. Крім того, своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, які загрожують забезпеченню схоронності ввірених йому матеріальних цінностей. В ході проведення інвентаризації (переважування) насінницького матеріалу у складах №2, №4, який був засипаний для треєровки та подальшого оприбуткування у насінницький матеріал, комісією Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» було встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на складі механічного току у розмірі 46 100 кг. Загальний розмір завданої матеріальної шкоди товариству складає 87235,00 грн. Вина відповідача [PERSON] підтверджується проведеною інвентаризацію та її письмовими поясненнями. Що стосується позовних вимог до [PERSON], то вони задоволенню не підлягають у зв'язку з тим, що позивачем не надано суду доказів перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем. Як вбачається з роз'яснень, що містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (стаття 134 КЗпП України). На підставі ст. 135-3 КЗпП України, розмір збитків визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Враховуючи те, що позивачу було завдано збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх трудових обов'язків, а саме недбайливого ставлення до майна, переданого йому під індивідуальну матеріальну відповідальність, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума майнової шкоди у повному обсязі.

Outcome: partial