Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати недійсним укладений 26.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2541, договір купівлі-продажу підвального приміщення, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 126,8 кв.м.. Також позивач просив суд стягнути на його користь з [PERSON] оговорену договором купівлі-продажу від 26.07.2007 р. грошову суму та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] компенсацію за моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 21 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] залишено без розгляду. 18 листопада 2013 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд, окрім позовних вимог щодо визнання недійсним укладений 26.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2541, договір купівлі-продажу підвального приміщення, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 126,8 кв.м.. також стягнути на його користь з [PERSON] суму у розмірі 1058814,17 грн., яка складається з: заборгованість за зобов'язаннями - 732250,00 грн.; втрати від інфляції - 66505,09 грн.; проценти за користування коштами - 80888,55 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 179170,53 грн. та стягнути з [PERSON] компенсацію моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу підвального приміщення, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 126,8 кв.м.. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №74. Зазначене приміщення належало продавцю, [PERSON], на праві приватної власності на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2006 р. за р. №2-9436/06 зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі №60неж., на стор. №11, реєстраційний номер 17352450. 08 червня 2007 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначене спірне підвальне приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 126,8 кв.м. Цей договір також був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №783. 26 липня 2007 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого богу, був укладений договір купівлі-продажу підвального приміщення, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 126,8 кв.м.. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2541. Проте, 24 травня 2007 року Апеляційним судом Одеської області постановлена ухвала про накладення арешту на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 126,8 кв.м., яке розташоване в [ADDRESS]. 05 липня 2007 року ухвалою апеляційного суду Одеської області скасовано рішення Приморського районного суд м. Одеси від 03 листопада 2006 року по справі за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2008 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2008 року по справі № 2-162/08 відповідно до якого: визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 червня 2007 року нежитлового підвального приміщення, розташованого в [ADDRESS] загальною площею 126,8 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON] та приведено сторони у попередній стан; визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, розташованого в [ADDRESS] загальною площею 126,8 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON] та приведено сторони у попередній стан. Позивач вважає, що вищезазначені обставини є підставою для визнання укладеного 26.07.2007 року між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу підвального приміщення, що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 126,8 кв.м., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2541 недійсним. У зв'язку з зазначеним позивач вважає, що у нього як у сторони договору купівлі-продажу, що підлягає визнанню його недійсності, виникло право на стягнення з відповідача заборгованості за зобов'язанням у розмірі 732250,00 грн.; втрати від інфляції у розмірі 66505,09 грн.; проценти за користування коштами у розмірі 80888,55 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 179170,53 грн. та компенсація за моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Представник позивача під час судового засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Позивач та її представник у судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просили відмовити в їх задоволенні. Також представник позивача наголосила на пропуску позивачем строків позовної давності, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог. Представник Відкритого акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник Відкритого акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить судове засідання провести без її участі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оголосивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 26 липня 2007 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу підвального приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 126,8 кв.м., який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під №2541. Під час судового засідання судом встановлено, що в результаті укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на - «[PERSON]». У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. На момент укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачці, [PERSON], підвальне приміщення загальною площею 126,8 кв.м., яке розташоване за адресою [ADDRESS], належало на праві власності та було отримано нею на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 08.06.2007 р. за реєстровим №783, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.06.2007 р. за №2142581 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 13.06.2007 р. в книзі під №65 неж, на стор. 24, під реєстровим №226. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Абзац 2 та 3 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «від 06.11.2009 р. № 9 визначає, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Позивачем не надано суду доказів державної реєстрації договору купівлі-продажу підвального приміщення загальною площею 126,8 кв.м, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], укладеного 26 липня 2007 року між ним та відповідачкою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за зобов'язанням у розмірі 732250,00 грн., втрати від інфляції у розмірі 66505,09 грн., проценти за користування коштами у розмірі 80888,55 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 179170,53 грн., то суд вважає за необхідне зазначити, що дані позовні вимоги не можуть бути застосовані до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, оскільки виходячи з самої природи та поняття зобов'язання, закріпленого ч. 1 ст. 509 ЦК України, це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Також суд вважає за необхідне зазначити, що під час судового засідання представник відповідача наголосила на необхідності про застосування строку позовної давності до позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявністю підстав для відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed