Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору поруки. Позивач зазначає, що улистопаді 2016 року їй стало відомо про накладення арешту н все належне їй рухоме та нерухоме майно. Підставою став договір поруки, за яким вона виступає гарантом виконання колишнім чоловіком, [PERSON] умов кредитного договору. Позивач стверджує, що між нею та АКІБ «УкрСиббанк» жодних договірних відносин не було. Просить визнати недійсним договір поруки № 184420 від 29.02.2008 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому, просить його задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вважає його безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору поруки №184420 від 29.02.2008 року укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», позивач виступила поручителем за виконання [PERSON] своїх зобовязань по кредитному договору перед банком, копія договору міститься в матеріалах справи. 20.04.2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11308282000 від 29.02.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Позивач стверджує, що між нею та ПАТ «УкрСиббанк» жодних договірних відносин не було. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України, двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно положень ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом неодноразово витребовувались оригінали договорів, зокрема договору поруки, однак суду такий договір не було надано ні ПАТ «УкрСиббанк» ні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до якого перейшло право вимоги. Позивач зазначає, що не укладала зазначений договір поруки, однак дані обставини не підтверджуються відповідними доказами по справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В матеріалах справи міститься копія рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01.04.2015 року, відповідно до якого на користь ПАТ «Укрсиббанк» із [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість по кредитному договору в солідарному порядку. Таким чином обставини щодо надання кредиту та забезпечення його порукою вже досліджувались при постановленні зазначеного рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою та недоведеною, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed