Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором №СL138188 від 13.06.2013 року у розмірі 86 020,28 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 10 348,07 грн., сума дострокового стягнення кредиту - 57 602,82 грн., заборгованість по відсоткам - 11 171,92 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання у сумі - 3747,47 грн. та штраф - 3 150,00 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору - 1 378,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 13.06.2013 року між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL138188 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Розмір процентної ставки визначається у процентах річних за наступною формулою (якщо інше не передбачено умовами договору) а саме: «Процентна ставка» = Індекс +Маржа. Згідно із п.4.2. Кредитного договору сторони домовилися, що станом на дату укладення Договору та Додатку: розмір Індексу складає 15,56% річних, який дорівнює «6М UIRD», що розрахований за 28.04.2013 року; розмір процентної ставки складає 29,00% річних. Дата перегляду ставки це кожне 01 січня та 01 квітня та 01 липня 01 жовтня кожного календарного року протягом строку дії договору. Сторони погодили, що перша дата перегляду ставки за Договором застосовується починаючи з 09 вересня 2014 року і тільки з цієї дати застосовуються умови Додатку до Договору щодо автоматичного перегляду/встановлення нового розміру процентної ставки станом на кожну Дату перегляду ставки. При настанні кожної наступної Дати перегляду ставки розмір Процентної ставки автоматично перераховується/встановлюється у новому розмірі за вищевказаною формулою, враховуючи розмір Індексу, визначений на таку Дату перегляду ставки. Сторони погодили, що розмір Процентної ставки надалі встановлюється автоматично без додаткових переговорів та/або узгоджень/повідомлень Сторін та/або додаткових угод до Договору у порядку та на умовах, викладених в цьому Додатку до Договору. Погашення кредиту та відостків за його користування повинно було здійснюватись щомісячними платежами з кінцевим терміном погашення заборгованості 10 червня 2018 року. В забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору між ПАТ «Універсалбанк» та [PERSON] 13 червня 2013 року укладено договір поруки № СL138188-Р відповідно до умов якого [PERSON], як поручитель зобов'язується відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. Свої зобов»язання позивач виконав в повному обсязі надавши відповідачу [PERSON] кредит в обумовленому договором розмірі, натомість відповідач здійснює свої зобов»язання не належним чином, в результаті чого утворилась вказана заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява просив позов задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково відповідач [PERSON] зазначив, що докази якими обґрунтовується позовна заява є неналежними, оскільки не завірені належним чином, а тому, на його думку, не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, повідомив, що не пам»ятає чи підписував кредитний договір №СL138188 від 13.06.2013 року укладений між ним та ПАТ «Універсалбанк», а також чи отримував кредитні кошті у ПАТ « Універсал банк» та чи здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, крім доводів, якими заперечує проти позовних вимог викладених у письмових запереченнях, додатково зазначила, що не підписувала договору поруки № СL138188-Р від 13 червня 2013 року укладено між нею та позивачем та не знала, що виступає поручителем за кредитними зобов»язання чоловіка. Вимог про визнання означеного договору поруки недійсним до суду не заявляла. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2013 року між ПАТ «Універсал банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL138188 (надалі кредитний договір) відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Розмір процентної ставки визначається у процентах річних за наступною формулою (якщо інше не передбачено умовами договору) а саме: «Процентна ставка» = Індекс +Маржа. Згідно із п.4.2. Кредитного договору сторони домовилися, що станом на дату укладення Договору та Додатку: розмір Індексу складає 15,56% річних, який дорівнює «6М UIRD», що розрахований за 28.04.2013 року; розмір процентної ставки складає 29,00% річних. Дата перегляду ставки це кожне 01 січня та 01 квітня та 01 липня 01 жовтня кожного календарного року протягом строку дії договору. Сторони погодили, що перша дата перегляду ставки за Договором застосовується починаючи з 09 вересня 2014 року і тільки з цієї дати застосовуються умови Додатку до Договору щодо автоматичного перегляду/встановлення нового розміру процентної ставки станом на кожну Дату перегляду ставки. При настанні кожної наступної Дати перегляду ставки розмір Процентної ставки автоматично перераховується/встановлюється у новому розмірі за вищевказаною формулою, враховуючи розмір Індексу, визначений на таку Дату перегляду ставки. Сторони погодили, що розмір Процентної ставки надалі встановлюється автоматично без додаткових переговорів та/або узгоджень/повідомлень Сторін та/або додаткових угод до Договору у порядку та на умовах, викладених в цьому Додатку до Договору. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідно до графіку погашення заборгованості, щомісячними платежами з кінцевим терміном погашення заборгованості 10 червня 2018 року. Додаток № 1 до договору складають умови надання та погашення Кредиту. З метою забезпечення зобов'язань за означеним кредитним договором між ПАТ «Універсалбанк» та [PERSON] 13 червня 2013 року укладено договір поруки № СL138188-Р відповідно до умов якого [PERSON], як поручитель зобов'язується відповідати за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором. (а.с.24-31). Факт виплати ПАТ « Універсал банк» та отримання відповідачем [PERSON] коштів в розмірі 100 000,00 грн., підтверджується меморіальним ордером від 13.06.2013 року року та випискою по особовому рахунку від 13.06.2013 року (а.с. 32,33). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлене цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Пунктом 5.1 кредитного договору від 13.06.2013 року визначено, що кредит або його частина може бути погашений позичальником дострокова в будь-який час протягом строку дії цього договору, при цьому позичальник сплачує кредитору несплачену основну суму кредиту, нараховані проценти і всі інші платежі на дату дострокового погашення за період фактичного користування кредиту. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору у випадку невиконання та або неналежного виконання зобов»язання позичальника за договором кредитор має право стягнути з позичальника штраф, а позичальник при цьому зобов»язується сплатити штраф у розмірі 350 грн. за кожен випадок такогого невиконання або неналежного виконання зобов»язання. Як убачається із розрахунку заборгованості у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 11.07.2016 року у [PERSON] утворилась прострочена заборгованість за кредитом - 10 348,07 грн., сума дострокового стягнення кредиту - 57 602,82 грн., заборгованість по відсоткам - 11 171,92 грн., штраф - 3 150,00 грн. (а.с.34,35). Також позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання у сумі - 3747,47 грн. відповідно до п. 2.4 кредитного договору. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору (п. 2.4), передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.5 кредитного договору передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на означене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею у розмірі 3747,47 грн. Перевіряючи доводи позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Як установлено судом, боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON] взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10.06.2018 року, сплачуючи кредит частинами, щомісячними платежами відповідно до графіку щомісячних платежів погашення кредиту і супутних витрат (а.с.21-23) до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з кредитного договору, чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя з урахуванням того, що умови договору поруки від 13.06.2013 про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. З матеріалів справи убачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, починаючи з квітня 2015 року порушив умови договору щодо строків та суми повернення грошових коштів, в результаті чого у нього утворилась заборгованість (а.с.34,34). З позовом до суду Банк звернувся 06.08.2016 року (а.с.72).Досудова вимога була направлена відповідачам 01.06.2016 року За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON] щодо повернення кредиту, починаючи з 09 квітня 2015 року, протягом наступних 6 місяців. Таким чином, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір поруки є припиненим. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], якими вона заперечує проти позовних вимог про солідарне стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, зокрема щодо того, що вона не підписувала договір поруки, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд також не приймає до уваги доводи відповідачів, щодо неналежності доказів поданих позивачем в обґрунтування заявлених вимог, оскільки такі докази відповідають вимогам ст. ст. 58,59 ЦПК України. Судом також з»ясовано чи звертався позивач в порядку визначеному п. 9.2 кредитного договору до третейського суду та чи є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та прийшов до висновку, що підстав передбачених п. 5 с. 1 ст. 205 ЦПК України не має. З огляду на означене, оскільки [PERSON] порушив зобов'язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором до суду не надав, договір поруки є припиненим, а пеня і штраф є одним видом цивільно-правовї відповідальності, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] простроченої заборгованості за кредитом - 10 348,07 грн., суми дострокового стягнення кредиту - 57 602,82 грн., заборгованості по відсоткам - 11 171,92 грн. та штраф - 3 150,00 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial