Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла [PERSON] Позивач з [PERSON] проживали разом протягом останніх десяти років за адресою: [ADDRESS]. Між ними були відносини притаманні подружжю. [PERSON] була інвалідом І групи та потребувала постійного догляду, тяжко хворіла. Протягом тривалого часу позивач опікувався нею, займався прибиранням квартири, пранням речей, приготуванням їжі, оплачував комунальні послуги та частково витрати на придбання ліків, підтримував їх спільне життя та доглядав за нею. Спільних дітей у них не було. Витрати по похованню [PERSON] позивач повністю взяв на себе. Син [PERSON] - [PERSON] - відповідач, не брав участі у похованні матері. Зазначив, що після смерті [PERSON], ним як спадкоємцем четвертої черги, до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори було подану заяву про прийняття спадщини. Однак, 14.06.2018 року постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, у зв'язку із тим, що заявником не підтверджено родинні відносини з померлою. У зв'язку із тим, що позивач більше п'яти років проживав з [PERSON] однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, опікувався нею, матеріально забезпечував її, надав необхідну допомогу їй, вважає за доцільне встановити факт його проживання разом з [PERSON] однією сім'єю як чоловіка і жінки та визнати за ним право на спадкування за законом спадкоємцем першої черги після її смерті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Крім того, в матеріалах справи міститься відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу того, що він матеріально забезпечував спадкодавця [PERSON] Натомість, [PERSON] отримувала пенсію у розмірі 9000,00 грн. на місяць і могла саме себе матеріально утримувати. Так само, позивачем не надано доказів, що він за власні кошти здійснив поховання [PERSON] Вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення в яких вона при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду та просила справу розглядати без її участі. Суд, вислухавши думку позивача, пояснення свідків, врахувавши відзив відповідача, письмові пояснення представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом та за заповітом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи №238/2018 заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON] за життя [PERSON] 20.02.2018 року склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] 06.06.2018 року [PERSON] звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту. Також, 14.06.2018 року [PERSON] звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Крім [PERSON] із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори від 14.06.2018 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позивач вважає, що він має право на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки він проживав з нею протягом останніх десяти років та між ними були відносини притаманні подружжю. Зазначив, що [PERSON] була інвалідом І групи, потребувала постійного догляду. Протягом тривалого часу позивач опікувався нею та вони вели спільне господарство. Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Факт проживання [PERSON] разом з [PERSON], яка померла [INFO] року, підтверджується копією паспорта позивача в якому зазначено місце його реєстрації: [ADDRESS], та довідкою про реєстрацію місця проживання особи в якій зазначено, що він зареєстрований за вказаною адресою з 28.09.2010 року по теперішній час; копією пенсійного посвідчення [PERSON], в якому вказана адреса: [ADDRESS]; письмовим листом [PERSON] за підписом працівника поштового відділення 03087, про те, що позивач отримував пенсію з 2002 року в квартирі [ADDRESS], в якій проживав із [PERSON] у цивільному шлюбі, вели спільне домашнє господарство; письмовим листом [PERSON] за підписами мешканців будинку про те, що [PERSON] постійно проживав із [PERSON] в квартирі [ADDRESS]; квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS]; довідкою КИЕ-1 №025267 МСЕК від 11.09.1997 року про те, що [PERSON] була інвалідом І групи, потребувала постійного догляду. Також, встановлено, що витрати на поховання [PERSON], яка померла [INFO] року, взяв на себе позивач [PERSON], що підтверджується видатковою накладною №--00000139 від 16.03.2018 року, актом №00000009/1 здачі-прийняття надання послуг від 16.03.2018 року. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім'єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім'ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт проживання [PERSON] разом з [PERSON], яка померла [INFO] року. Також, свідки підтвердили факт ведення ними спільного господарства, те, що [PERSON] потребувала постійного догляду та [PERSON] протягом тривалого часу доглядав за нею, займався приготуванням їжі, пранням, прибиранням у квартирі, оплачував комунальні послуги та частково витрати на придбання ліків, підтримував їх спільне життя. Зазначили, що [PERSON] займався похованням [PERSON] та взяв на себе всі витрати з цього приводу. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови відповідача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача про спільне проживання зі спадкодавцем [PERSON] більше ніж п'ять років, у суду немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про встановлення факту проживання [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу не менш п'яти років до часу відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. Позивач також просив визнати за ним право на спадкування за законом першої черги після смерті спадкодавця [PERSON], померлої [INFO] року, на що слід зазначити наступне. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім'ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п'ятої черг і пов'язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб'єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв'язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб'єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п'ятої черги. Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавець [PERSON] була інвалідом І групи та потребувала постійного догляду, у зв'язку з похилим віком та хворобою, а саме: хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба. Позивач [PERSON] тривалий час доглядав за [PERSON], опікувався нею, займався прибиранням, приготуванням їжі, пранням, сплачував комунальні послуги, частково приймав участь у витратах на придбання ліків. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство та між ними були відносини притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів обставини на які посилався як на підставу для задоволення вимоги про визнання за ним права на спадкування за законом спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Що стосується посилань відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу того, що він матеріально забезпечував спадкодавця [PERSON] Натомість, [PERSON] отримувала пенсію у розмірі 9000,00 грн. на місяць і могла саме себе матеріально утримувати, то суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідачем в обґрунтування своїх посилань не надано жодних допустимих доказів. Крім того, зазначені твердження спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків.

Outcome: approved