Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення із [PERSON] заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та витрат по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. В обґрунтування, якої вказує на те, що між співвласниками будинку [ADDRESS] та позивачем укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до умов вказаного договору позивач надавав співвласникам вказаного будинку послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідач, в свою чергу, своїх обов`язків щодо оплати послуг управителя не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 28.01.2021 року. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти позову. Вказала на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , а іншим співвласником є її син [PERSON] . В них оформлені окремі рахунки на сплату комунальних послуг, у тому числі, послуг позивача і в неї немає заборгованості. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив вказану інформацію та заявив клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Ухвалою суду від 28.01.2021 року клопотання позивача задоволено, замінено неналежного відповідача у справі [PERSON] на належного відповідача [PERSON] , судове засідання відкладено на 02.03.2021 року. Судове засідання призначене на 02.03.2021 року відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 24.03.2021 року. У вказане судове засідання відповідач повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому він також підтримав позовні вимоги у повному обсязі та ухвалити заочне рішення у справі. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. На виконання рішення Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», яким ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» призначено управителем багатоквартирних будинків у м.\~Запоріжжя за об`єктом конкурсу (група будинків) №1 та 06.09.2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» укладено договір №06/09/17-504 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Згідно п. 18 вказаного договору, він набрав чинності з моменту його підписання і діє до 05.09.2018 року. Надання послуг в рамках дії договору було розпочато з 01 листопада 2017 року. У відповідності до приписів п. 6 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна зі сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Згідно умов договору від 06.09.2017 року № 06/09/17-504 управитель - ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» зобов`язалося надавати замовнику послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників (співвласників, орендарів, наймачів) окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а замовник, в свою чергу, надав право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом. Сторони договору погодили, що замовник сплачує за надані правителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на послуги для житлових та нежитлових приміщень, розташованих на 2-му та вище поверхах будівлі 5,11 гривень на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового (або нежитлового) приміщення в об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників. Відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] . Таким чином, розмір оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, яку відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача становить 111,35 гривень щомісячно (площа об`єкту нерухомості X розмір встановленого тарифу = 21,79 кв.м. X 5,11 грн. = 111,35 гривень). Позивач належним чином виконував свої зобов`язання за договором, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку відповідача до якості отриманих послуг. Відповідач зі свого боку зобов`язання з оплати отриманих послуг виконував не належним чином, що призвело до виникнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 по 01.11.2020 загалом у розмірі 4\~119,91 грн. Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із пунктом 10 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані: своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Приписами частини третьої названої статті визначено, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Частиною другою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Відповідно до статті 11 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, як таких, що знайшли своє підтвердження у наданих позивачем доказах. При цьому численні невідповідності у сумах, які містяться в позовній заяві, суд розцінює як арифметичні описки та виходить з розрахунків, доданих до матеріалів позову. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ). Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.). Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є лише частково вірним, а відтак вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення суми трьох відсотків річних у розмірі 195,72 грн. Так, позивачем здійснено нарахування суми інфляційних збитків на суму заборгованості, яка утворилась станом на 01.11.2020 року, а індекс інфляції застосовано за період з грудня 2017 року по жовтень 2020 року включно. Проте, згідно із наданих самим позивачем документів, наприклад, у квітні 2018 року заборгованість відповідача складала 668,10 грн., а не 4\~119,91 грн., відтак для обрахунку інфляційних втрат слід використовувати саме суму фактичного боргу станом на квітень 2018 року. Адже, нарахування інфляційних втрат є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно поданої заяви відповідач не сплачує послуги періодично, а тому нарахування інфляційних втрат має здійснюватись окремо по кожному платежу. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Відтак, сума інфляційних втрат за заявлений позивачем період є більшою, аніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд задовольняє вимоги позивача в тих межах, які ним заявлені. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В обґрунтування витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. позивачем надано лише копію договору від 03.02.2020 року №03/02. Будь-яких документів, які б підтверджували факт оплати послуг адвоката та їх прийняття суду не надано. За таких обставин суд відмовляє позивачу у стягненні витрат на правову допомогу через їх недоведеність. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial