Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2008 року між матірю позивача та відповідачкою укладено договір позики, згідно якого мати позивача позичила відповідачці 35000 доларів США, з умовою повернення до 26.09.2008 року. Також 26.01.2009 року між матірю позивача та відповідачкою укладено договір позики, згідно якого мати позивача позичила відповідачці 15000 доларів США, з умовою повернення до 26.03.2009 року. Крім того мати позивача передала відповідачці на зберігання 44000 доларів США. Вказані договори позики, а також факт того що мати позивача передала відповідачці на зберігання 44000 доларів США оформлено власноруч написаними борговими розписками відповідачки. В подальшому 27.09.2012 року мати позивача померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку в рівних частках прийняли позивач та його брат третя особа по справі. Позивач як спадкоємець своєї матері просить суд стягнути з відповідачки вказані суми. Позивач та його представники позов підтримали наполягали на його задоволенні. Представники відповідачки позов не визнали просили в його задоволенні відмовити, заявили про застосування строків позовної давності, оскільки мати позивача померла вже після спливу строку позовної давності по борговим розпискам, щодо коштів переданих на зберігання пояснили, що вказані вимоги не ґрунтуються на законі. Третя особа позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 26.02.2008 року між матірю позивача та відповідачкою укладено договір позики, згідно якого мати позивача позичила відповідачці 35000 доларів США, з умовою повернення до 26.09.2008 року. Також 26.01.2009 року між матірю позивача та відповідачкою укладено договір позики, згідно якого мати позивача позичила відповідачці 15000 доларів США, з умовою повернення до 26.03.2009 року. Крім того мати позивача передала відповідачці на зберігання 44000 доларів США. Вказані факти сторонами не заперечувались, та підтверджено власноруч написаними борговими розписками відповідачки. В подальшому 27.09.2012 року мати позивача померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку в рівних частках прийняли позивач та його брат третя особа по справі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідачка не надала суду доказів того, що вказані кошти були нею повернуті позивачу, або матері позивача, а наявність боргових розписок у позивача свідчить про те що вказаний борг відповідачкою не повернутий. Крім того а ні відповідачка ані її представники не пояснили суду природу боргової розписки по якої вона взяла на зберігання від матері позивача 44000 доларів США, а саме чи це був договір позики чи договір зберігання. Тому суд при вирішенні вказаного питання виходить з тексту самої боргової розписки, де зазначено що вказані кошти передані на зберігання. Оскільки позивач не прийняв всю спадщину після смерті матері, а прийняв лише половину, іншу половину прийняв його брат, то позивач має право лише на половину вказаних коштів. При цьому суд зауважує що третя особа по справі брат позивача, не може вже відмовитись від спадщини на користь позивача, оскільки він вже є таким що прийняв спадщину, а відмовитися від спадщини він міг лише нотаріально на протязі шести місяців від дня відкриття спадщини як того вимагає ст. 1273 ЦК України. Також суд зазначає що по договорам позики укладеним 26.02.2008 року та 26.01.2009 року сплив строк позовної давності. Вказаний строк позовної давності сплив ще за життя матері позивача, та про застосування вказаного строку заявлено стороною відповідачки, тому суд відповідно до ст. 257 ЦК України застосовує ці строки та відмовляє у задоволенні позову, в цій частині, з підстав пропуску позивачем строків позовної давності. Щодо вимоги про повернення 44000 доларів США за договором зберігання, то суд зазначає наступне, оскільки в розписці відповідачки про отримання вказаних коштів на зберігання не зазначено строк коли повинні бути повернуті вказані кошти, то вказані кошти повинні бути повернуті за першою вимогою, як передбачено ч.2 ст. 938 ЦК України. Та строк позовної давності за вказаним договором не сплив. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача половини від 44000 доларів США переданих за договором зберігання, підлягає задоволенню. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3654 грн. судового збору, та 1000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial