Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернувся з заявою до суду до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що вона з 07 липня 1996 року по 26 березня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільних дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Проте відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає. Крім того відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні синів, не виявляє прагнення бачити дітей, не провідує їх, не цікавився та не цікавиться здоров'ям дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з синами, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення. Оскільки, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, вважає, що є підстави для позбавлення його батьківських прав, тому звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких вказував, що відомості, вказані в даній заяві є необгрунтованими та не відповідають дійсності. Під час перебування в шлюбі, він був ініціатором, щоб сини займались спортом, постійно їх підтримував. Про те, після фактичного розірвання шлюбу, позивачем було постійно створено якісь перешкоди, у зв'язку з цим діти не бажали спілкуватись з ним. Вважає, що він як батько своїх синів, жодним чином не уникає спілкування з ними, навпаки, сплачує аліменти та додаткові витрати на їх утримання без запізнення та має переплату. Має бажання в повній мірі спілкуватись з ними. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні, проти позову заперечувала, просила у задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 07 липня 1996 року по 26 березня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Соснівського районного суду від 26 березня 2014 року розірвано. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.12.2013 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх. Рішенням апеляційного суду м. Черкаси від 25.06.2015 задоволено позов [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Звертаючись до суду з позовом позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, оскільки останній з дати розірвання шлюбу, а саме з 23.03.2014 з дітьми не проживає, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, здоров'ям, духовним та моральним розвитком. Із системного аналізу діючого законодавства України вбачається, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як пояснив в судовому засіданні відповідач він як батько не уникає спілкування з дітьми, має намір з ними спілкуватися та приймати участь у їх вихованні ними. Він сплачує аліменти та додаткові витрати на їх утримання без запізнення та має переплату. Причиною того, що не спілкувався з дітьми вважає його відносини з колишньою дружиною. На даний час він намагається відновити зв'язок із дітьми, можливість частіше з ними спілкуватись та брати участь у їх вихованні, систематично відвідує Черкаський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з метою отримання психологічних послуг по налагодженню відносин в родині. Бажаючи виправити ситуацію, що склалась у відносинах між батьком та неповнолітніми синами розпочав відвідувати «Програму 15», яка направлена на покращення стосунків між батьками та дітьми, краще розуміння один одного та особистісний ріст. Відповідно до довідки Центрального відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області заборгованість по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01 жовтня 2016 року відсутня, існує переплата в сумі 2592,39 грн. Згідно характеристики, яка видана ПП «Еліт-Транс» на відповідача, вказано, що [PERSON] працює на вказаному підприємстві з 2012 року. За час роботи зарекомендував себе кваліфікованим, дисциплінованим та порядним працівником. До своїх обов'язків ставиться сумлінно, користується авторитетом серед робітників і службовців підприємства. Крім того, допитаний в судовому засіданні неповнолітній син [PERSON] пояснив, що має певні образи на батька, але не вважає за потрібне позбавляти його батьківських прав. Як слідує із висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 27.12.2016 року за № 708/30-03-03 батько категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав та посилається на те, що приймає участь в утриманні дітей, намагається налагодити стосунки з синами та висловив побажання встановити порядок зустрічей з дітьми через службу у справах дітей. 21.12.20116 на засіданні Комісії неповнолітній [PERSON] повідомив, що має певні образи на батька, але не вважає, що це є підставою для позбавлення батька батьківських прав. За таких обставин, виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO]. Більше того, доказів свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків щодо виховання дітей, позивачем не надано. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як зазначалось вище відповідач на даний час вживає заходів щодо покращення відносин з дітьми, намагається відновити стосунки з ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed