Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, в якому вказує, що з 01.06.2002р. по 20.12.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого ними було придбано трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], право власності на вказану квартиру було зареєстровано на відповідача , що підтверджується витягом з БТІ. У звязку з чим просить поділити між сторонами майно, що перебуває в їх спільній сумісній власності, а саме квартиру №144, яка розташована за адресою м. Херсона, вул.Ілліча,72, визнавши право власності за [PERSON] на 1/2 частину трикімнатної квартири №144, житловою площею 40,7 кв.м. загальною площею 60,1 кв.м., яка розташована за адресою м. Херсона, вул.Ілліча,72, як спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу. В судове засідання позивач та його представник не зявились, представник подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебували в шлюбі з 01.06.2002р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КГ №014218, який було розірвано 20.12.2013р., відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20.12.2013 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.04.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач [PERSON] придбала трикімнатну квартиру №144, яка розташована за адресою м. Херсона, вул.Ілліча, буд.72, який зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 23513606 від 22.05.2009 року. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорюване майно. При оформленні договору купівлі-продажу, набувачем даного спірного майна було вказано відповідача по справі. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі. Згідно ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог ст. 70 ч.1 СК України, спірне майно належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. З наведеного вище вбачається, що вимоги позивача обґрунтовані і такі, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в шлюбі, за спільні кошти, а тому є обєктом спільного майна подружжя .

Outcome: approved