Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом за спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS]. Згідно заповіту остання заповіла позивачу усе своє майно, у тому числі жилий будинок з господарськими будовами та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. З метою оформлення права на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна заповідачу. Оскільки позивач позбавлений можливості будь-яким іншим способом оформити право власності на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 06 січня 1998 року, актовий запис №01 (а.с. 8). Також встановлено, що [PERSON] заповіла усе своє майно, що належало їй на день смерті, у тому числі житловий будинок з господарськими будовами та спорудами, що знаходиться в с. Ворочево, № 171 Перечинського району [PERSON], про що свідчить заповіт від 28 серпня 1992 року, посвідчений секретарем виконкому Ворочівської сільської ради Гутич О.Й., зареєстрований в реєстрі за №11 (а.с. 10). Крім цього встановлено, що головою домогосподарства будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (рік закінчення будівництва - 1968), являлась [PERSON], яка померла [INFO], що стверджується довідкою Ворочівської сільської ради Перечинського району №40 від 08 лютого 2014 року (а.с. 9). Згідно довідки Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 79 від 20 березня 2014 року [PERSON] з 03 вересня 1992 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (яка діяла на момент виникнення правовідносин) вважається таким, що прийняв спадщину, а саме житловий будинок [ADDRESS], за спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO], оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а інші спадкоємці відсутні, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21 березня 2014 року №36951126 (а.с. 28-29). Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 53/01-16 від 11 березня 2014 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки свідоцтво про право власності не було виготовлено та зареєстровано у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на житловий будинок у [PERSON] не виникло (а.с. 11). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ч. 2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01 липня 2004 року, що стверджується технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS], згідно якого такий побудований у 1968 році, тому державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації (а.с. 15-19). Відповідно до законодавства, яке діяло до 01 липня 2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] збудовано у 1968 року і в записах погосподарської книги він рахується за [PERSON], яка померла [INFO], то суд вважає, що остання була власником даного будинку і після її смерті такий входить до складу спадкового майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved