Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAXRRX15100756, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4562,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 4562,39 грн., що підтверджується заявою позичальника на видачу готівки № HAXRRX15100756 від 26.11.2007 року. В свою чергу, відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 16.04.2014 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № HAXRRX15100756 від 26.11.2007 року у розмірі 37361 грн. 11 коп., яка складається з: - Заборгованість за кредитом - 4350,17 грн.; - Заборгованість по процентам за користування кредитом - 338,98грн.; - Заборгованість по комісії за користування кредитом - 1229,58 грн.; - Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 29187,09 грн.; - Штраф (фіксована частина) - 500,0 грн.; - Штраф (процентна складова) - 1755,29 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні факт наявності в нього заборгованості за кредитом не заперечував, зазначив, що буде намагатися її погашати, проте просив суд вирішити позов з урахуванням застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені за прострочення кредитних зобов'язань. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 26.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAXRRX15100756, відповідно до якого [PERSON] отримав строковий кредит у розмірі 4562,39 грн. на строк до 25.11.2008р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць , щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 760,4 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту , сплати відсотків, винагороди, комісії строки. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З наданого з боку позивача розрахунку встановлено, що станом на 16.04.2014 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № HAXRRX15100756 від 26.11.2007 року у розмірі 37361 грн. 11 коп., яка складається з: - Заборгованість за кредитом - 4350,17 грн.; - Заборгованість по процентам за користування кредитом - 338,98грн.; - Заборгованість по комісії за користування кредитом - 1229,58 грн.; - Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 29187,09 грн.; - Штраф (фіксована частина) - 500,0 грн.; - Штраф (процентна складова) - 1755,29 грн. З боку відповідача [PERSON] вказаний розрахунок та факт наявності заборгованості не заперечувався. Проте відповідач просив суд вирішити позов з урахуванням застосування строків позовної давності щодо вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені за прострочення кредитних зобов'язань. Згідно ст.258 ЦК України встановлена скорочена позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Про застосування позовної давності заявлене клопотання з боку відповідача [PERSON] Станом на час пред'явлення до суду позову 06.05.2014р. строк позовної давності вимоги про стягнення пені, яка передбачена п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менш 1 гривні за кожень день прострочки платежу, за один рік до подання позову 06.05.2014р. становить 541,99 грн., по решті позовних вимог щодо стягнення пені - сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні зазначеної частини позовних вимог. Крім цього, позивач просить стягнути на користь Банку 500 грн. + 1755,29 грн. = 2255,29 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 30 днів. Проте судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, відповідно до п.5.1 вказаних умов, також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за зим кредитним договором , внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Згідно до обов'язкової для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В п.п. 5.1,5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,5% від суми простроченого платежу , але не менш 1 грн. за кожен день прострочення, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми основного боргу та процентів, а також пеню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № HAXRRX15100756 від 26.11.2007 року у розмірі 5231,14 грн. Згідно платіжного доручення № BO907В0Н2U від 17.04.2014 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 373,61 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial