Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 8,80 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Юрченківський», сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0110465, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] . На випадок своєї смерті 25.02.2002 року [PERSON] було складено заповіт згідно якого належну їй земельну ділянку, яку вона отримала у спадок після смерті свого чоловіка, вона заповіла позивачу. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, однак йому було відмовлено, оскільки померла на себе земельну ділянку так і не переоформила. Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, та продовжив проживати в помешканні, в якому він проживав разом з померлою. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити (а.с. 18). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечував (а.с. 19). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась земельна частка (пай) розміром 8,80 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Юрченківський», сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0110465, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.02.2002 року (а.с. 11, 12). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. [PERSON] на випадок своєї смерті залишила розпорядження, згідно якого належну їй земельну частку (пай) заповіла позивачу, що підтверджується її заповітом від 25.02.2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (а.с. 10), однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, інших спадкоємців немає, спадщина до теперішнього часу не оформлена. Як було встановлено судом, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] фактично проживав разом з нею за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями є особи, які знаходяться в живих на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року - для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, та не заявляв про відмову від спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (п.17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Крім того, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Outcome: approved