Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить виселити [PERSON], її неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] з приміщення гуртожитку, який належить ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за адресою м. Хмельницький, вул. Будівельників, 23. Мотивує, тим, що вказані особи на даний час незаконно проживають у вказаному приміщенні, оскільки [PERSON], якій надавалось приміщення у користування на даний момент звільнена з роботи на ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та своїм незаконним проживанням вказані особи порушують права інших осіб, працівників ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», які потребують надання службового житла. Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в в інтересах її неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, вважають його безпідставним та необґрунтованим. Зазначають, що [PERSON] з неповнолітнім сином на законних підставах проживають в гуртожитку, натомість [PERSON] не проживає в даному гуртожитку а тільки час від часу відвідує інших відповідачів. Повноважний представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи на те, що позивач звертається з відповідним позовом фактично просить виселити матір з неповнолітнім сином без надання їм іншого приміщення, що суперечить закону та інтересам дитини. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов є необґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити. Як об'єктивно встановлено судом, згідно рішення від 19 жовтня 2005 року розширеного засідання ПК та адміністрації Хмельницького інституту землеустрою, правонаступником якого є позивач, відповідачці [PERSON] надано в користування кімнату в гуртожитку, який на даний час належить ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за адресою м. Хмельницький, вул. Будівельників, 23, на період її роботи в інституті. Згідно наказу ДП «Хмельницького інституту землеустрою» від 20 вересня 2010 року позивачка звільнена з роботи на Хмельницькому інституту землеустрою. Разом із відповідачкою [PERSON] в гуртожитку за адресою [ADDRESS] проживає її неповнолітній син [PERSON] 2001 року народження. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються. Відмовляючи в позові судом враховується наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України: 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, позивачем не доведено факту постійного проживання відповідача [PERSON] в гуртожитку за адресою [ADDRESS] Відтак, в позові в частині виселення [PERSON] з гуртожитку за адресою [ADDRESS] слід відмовити. Щодо позовних вимог про виселення [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], то в цій частині в позові слід відмовити через слідуюче. Звертаючись до суду з позовом про виселення [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] з гуртожитку, що розташований за адресою [ADDRESS], позивач посилається в обгрунтування своїх вимог на ст.124 ЖК УРСР, тобто просить виселити відповідачку [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] з гуртожитку без надання іншого приміщення. Відповідно до ст.125 ЖК УРСР, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв'язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім'ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби; сім'ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці І і ІІ груп, інвалідів І і ІІ груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки Управління соціального захисту населення Городоцької районної державної адміністрації Хмельницької області від 28 січня 2014 року, відповідачка [PERSON] перебуває на обліку в управління як одержувач державної соціальної допомоги одиноким матерям з 1 січня 2003 року по теперішній час. Відтак, виселення [PERSON] та їїх неповнолітнього сина [PERSON] без надання іншого приміщення є неможливим. В цій частині в позові також слід відмовити.

Outcome: dismissed