Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] [INFO] про визнання частково недійсним заповіт та визнання право власності. Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року вищезазначена позовна заява залишена без руху. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року заява про забезпечення позову повернута. 10.09.2020 року після усунення недоліків до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ( уточнена) [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] [INFO] в якій просить суд : - встановити юридичних факт спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] в період з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року однією сім`єю без укладання та перебування у фактичних шлюбних відносинах; - визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя; -визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя; - визнати частково недійсним заповіт складений 04 травня 2020 року [PERSON] , який помер [INFO] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Ніною Володимирівною в частіні розпорядження майном, припинивши право на спадкування !6 частки квартири [ADDRESS] та квартири квартири [ADDRESS] , синові заповідача [PERSON] [PERSON] [INFO] та онукові заповідача [PERSON] - [PERSON] [INFO] в рівних частинах. Позов мотивований тим, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , в якому останні перебували з 04.04.1981 року по 24.01.2017 року, сімейні стосунки між ними фактично не припинялися, а стали ще міцнішими і 04 лютого 2017 року вони вирішили придбати двокімнатну квартиру. За угодою з ріелторською конторою 04 лютого 2017 року їм була запропонована двокімнатна квартира в новобудові по [ADDRESS] , після огляду квартири вони погодилися її придбати і 23 лютого 2017 року за договором купівлі продажу придбали вказану квартиру на ім`я чоловіка. Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Машковою С.Л., реєстровий номер № 849. Договір був внесений до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.02.2017 року, номер запису про право власності 19173173. 15 січня 2018 року вони придбали ще одну квартиру за адресою [ADDRESS] для того, щоб здавати її в подальшому в оренду та розраховувати на ці грошові кошти як матеріальний додаток до невеликої пенсії. Навесні 2017 року самопочуття чоловіка значно погіршилося. Після довготривалого обстеження був встановлений діагноз про наявність онкологічного захворювання нейроендокринної карциноми. Під час проведення лікування позивач приймала активну участь, весь цей час вона була поряд із чоловіком, підтримувала його і морально і фізично. 07 травня 2020 року вони вдруге зареєстрували наш шлюб в Балаклії, свідоцтво про шлюб [NUMBER] , актовий запис про реєстрацію шлюбу №36 від 07.05.2020 року, місце реєстрації Балаклійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). [INFO] [PERSON] помер. Невдовзі після смерті чоловіка стало відомо про складений заповіт відповідно до якого [PERSON] одноособово розпорядився без її на те згоди спільною сумісною власністю подружжя таким чином: Всю квартиру [ADDRESS] та всю квартиру [ADDRESS] він заповів сину [PERSON] та онуку [PERSON] у рівних частках кожному. Грошові заощадження в АТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунковий [NUMBER] IBAN заповів рахунок [PERSON] та онуку [PERSON] в рівних частках кожному. Увесь належний мені житловий будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, на якій розташований означений будинок заповів [PERSON] . Відповідно до позовної заяви [PERSON] частково не погоджується з вищезазначеним заповітом, оскільки вважає, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке було придбано під час перебування у фактичних спільних сімейних відносинах та є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках . Вона не надавала згоди чоловікові на те, що він буде розпоряджатися спільною сумісною власністю подружжя на свій розсуд без урахування її прав та інтересів. Розірвання шлюбу з [PERSON] 24 січня 2017 року було суто формальним. Ведення спільного господарства та спільного сімейного бюджету не зупинялось. Подальші три роки вони фактично перебували у шлюбних відносинах. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , яка представляє інтереси малолітнього сина [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання право на подружню частку у спільному сумісному майні подружжя з призначення підготовчого судового засідання. 30.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] в якому він не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та просив суд розглянути справу за його відсутністю. 15.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , яка представляє інтереси малолітнього сина [PERSON] в якому зазначила, що викладені в якості обґрунтування позовних вимог події, факти та їх підстави є, здебільшого, надуманими, недостовірними, спотвореними, позовні вимоги - незаконними та необґрунтованими, з огляду на наступне. Факт спільного проживання з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року спростовується не зазначенням в п.2.2 Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування щорічної декларації за 2017 рік та перед звільненням з 01.01.2018 по 02.07.2018 року, які заповнювала позивач відповідно до ЗУ « Про запобігання корупції». У разі придбання нерухомості за спільні кошти для спільного користування людей, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, зазначити при укладанні правочину в якості покупців обох осіб у відповідних частках. Позивачем не зазначено жодних причин нездійснення вищезазначеної процедури щодо придбання квартири [ADDRESS] . Вважається очевидним, що доцільність зазначення в якості покупця спірної квартири одноособово [PERSON] , обумовлена єдиною підставою - набуттям ним квартири за його особисті кошти для особистих потреб. Про наведене, свідчать, зокрема, документи щодо посередницьких послуг з пошуку об`кту нерухомості, від 04.02.2017 року, та розписка від 23.02.2017 року, додані до позову - на усіх документах міститься підпис [PERSON] , одноособово. [PERSON] пішов з життя 05.07.2020 року. З 23 лютого 2017 року по 05.07.2020 року минуло більше трьох років. У разі спільного набуття нерухомості Позивачка мала повну та вільну можливість визначити відповідну пропорцію спільного володіння майном у будь-який зручних спосіб. Вважається за очевидне єдина причина такого невизначення - відсутність реальних підстав та волі самого набувача - [PERSON] . Вільну можливість свідомого вибору [PERSON] та його здатності здійснювати вчинки, які мають юридичні наслідки, свідчить повторне укладення шлюбу між ним та Позивачкою, здійснене 07 травня 2020 року - таким чином, є непряме, але переконливе підтвердження здатності [PERSON] виконувати вчинки, які він вважав доцільними. Таким самим проявом вільного волевиявлення [PERSON] стало і складання та посвідчення заповіту 04 травня 2020 року, без відома та узгодження із позивачкою. Вважається, такий факт безсумнівно доводить відсутність тих щирих та довірливих відносин між заповідачем та позивачкою, про які свідчить [PERSON] . Про сумнівну щирість почуттів свідчить, також, і Акт обстеження від 09 липня 2020 року, складений колишньою колегою позивачки, [PERSON] , сусідкою, [PERSON] , яка викликана в якості свідка в даному процесі, та депутатом Савинської селищної ради, через три дні після смерті коханого позивачкою чоловіка. 15.10.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому [PERSON] просить позов задовольнити у повному обсязі, оскільки відзив на позовну заяву необґрунтований. 23.10.2020 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в який [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити з посилання на те, що перед розірванням шлюбу подружжя вже вирішили питання щодо поділу спільного майна. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.11.2020 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано з Балаклійської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.12.2020 року клопотання позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів, поданих разом з клопотанням від 15.12.2020 року залишено без розгляду. Письмові докази, долучені до вказаного клопотання, до розгляду судом не приймати повернувши особі, що їх подала. Клопотання представника позивача про витребування задоволено. Витребувано Балаклійської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] задоволено . Клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, поданих разом з поясненнями від 16.12.2020 року, яке надійшло до суду 19.12.2020 року та від 05.11.2020 року залишити без розгляду. Письмові докази, долучені до вказаного клопотання, до розгляду судом не приймати повернувши особі, що їх подала. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник другого відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Перший відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Суд заслухавши пояснення позивача представника позивача, другого відповідача, представника другого відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За приписами ч.2\~ст.3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Пунктом 6\~рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99\~установлено, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із чч.1, 2\~ст.21 СК\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.36 цього кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно ч.3\~ст.12 ЦПК\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст.76 ЦПК\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які, за законом, повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~статті 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті\~3,\~74 СК України). У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24.01.2017 року по справі № 610/43/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 04.04.1981 року в Савинській селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 11 розірвано. Рішення набрало законної сили 22.02.2017 року. 04.02.2017 року [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] договір посередницьких послуг з пошуку об`єкта нерухомості. Крім того, 04.02.2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . 16.02.2017 року між сторонами був укладений додатковий договір до договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 04.02.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2017 року [PERSON] передав [PERSON] 1461500,00 грн, що складає 54130 дол. США, а остання прийняла та немала будь яких претензій. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2017 року [PERSON] придбав за 631000,00 грн. квартиру [ADDRESS] , що і підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.01.2018 року [PERSON] придбав за 26000,00 грн. квартиру [ADDRESS] , що і підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 04.05.2020 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений Жиляєвою Н.В. нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження наступним чином: - всю належну квартиру [ADDRESS] , та квартиру [ADDRESS] заповів сину [PERSON] та онуку [PERSON] в рівних частках кожному. - грошові заощадження в АТ « Райффайзен Банк Аваль», розрахунковий рахунок [NUMBER] , заповів сину [PERSON] та онуку [PERSON] в рівних частках кожному. - весь належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , з надвірними будівлями та спорудами на земельну ділянку, заповів [PERSON] . 07.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 06.07.2020 року серія [NUMBER] [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Відповідно до спадкової справи на майно померлого [PERSON] звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки від 06.07.2020 року селищного голови дружина померлого [PERSON] за свій рахунок поховала свого чоловіка з яким тривалий час проживала разом та вели спільне господарство. З вищезазначеної довідки не вбачається саме з якого часу вони разом проживали та вели спільне господарство. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] під час перебування на посаді начальника виробничо технологічної лабораторії ДП Ново покровського комбінат хлібопродуктів будучі суб`єктом декларування подавала щорічну декларацію охоплюючи 2017 рік та перед звільненням. Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік [PERSON] в п.2.2 Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування не зазначила [PERSON] , як особу з якою спільно проживає, пов`язана спільним побутом, маючі взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування, у тому числі як особу, яка спільна проживає із суб`єктом декларування, але не перебуває з ним у шлюбі. Крім того, така інформація і не зазначена у декларації на виконання функцій держави або місцевого самоврядування [PERSON] перед звільненням, за охоплюємий період з 01.01.2018-02.07.2018 відповідно до ст. 45 ЗУ « Про запобігання корупції ». Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює виконавчим директором ОСМД де має право власності на квартиру [PERSON] . Декілька разів бачив [PERSON] разом з [PERSON] , коли останній відвозив [PERSON] на работу, за покупками. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює з 2015 року головним бухгалтером ОСМД де має право власності на квартиру та гараж [PERSON] . Під час допиту [PERSON] зазначила, що подружжя [PERSON] були завжди разом, десь років 3 тому, їй стало відомо, що вони розлучились та було переоформлена квартира та гараж на [PERSON] . Якись період часу [PERSON] вона не бачила. В останній раз бачила десь наприкінці весни 2020 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була сімейним лікарем з 2014 року [PERSON] . Останній мешкав у будинку [ADDRESS] . З 2017 року вона дізналась про тяжку хворобу свого пацієнта. На прийом приходив сам. Коли йому вже було дуже важко вона приїздила до нього до дому де бачила [PERSON] , яка турбувалась про нього, консультувалась з нею. Також [PERSON] самостійно привозила її до [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона раніше працювала ріелтором в агентстві нерухомості та надавала послуги з пошуку об`єкта нерухомості та була присутня коли подружжя [PERSON] разом розраховувались за договором купівлі -продажу квартиру [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона перебуває у дружніх відносинах з [PERSON] та є родичем [PERSON] . Вона була свідком конфлікту в 2017 році, через те, що відповідач [PERSON] вступила в інтимні стосунки з [PERSON] що і було підставою для розлучення, але разом вони і залишилися жити. Після розірвання шлюбу [PERSON] приїздив до неї отримати допомогу зберегти родину. Пізніше вони приїздили до неї додому у двох. Від допиту свідка [PERSON] позивач відмовився, про що сторони не заперечували. Згідно з\~ст. 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу\~. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що\~ст. 74 СК\~поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із ч. 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2253цс15 від 08 червня 2016 року. Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що квартира [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] була куплена за спільні кошти обох сторін в інтересах сім`ї. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-612цс15). Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не можуть свідчити про факт спільного проживання сторін однією сімєю без державної реєстрації у період з після розірвання попереднього шлюбу та укладання іншого шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання. Отже, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 466/3769/16 та ВС/КЦС у справі № 129/2115/15-ц від 14.02.2018. Власне ставлення позивача до нині померлого подружжя, періодична участь позивача в сплаті комунальних послуг за майно яке належало померлому, не є підтвердженням факту спільного проживання, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 552/196/20. Суд критично відноситься до свідчень [PERSON] , оскільки відповідно до матеріалів справи вбачається, що 04.02.2017 року [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] договір посередницьких послуг з пошуку об`єкта нерухомості. У вищезазначеному договорі не міститься посилання на те, що послуги буде надавати ріелтор [PERSON] . Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що розрахунок за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був здійснений особисто [PERSON] , що підтверджується розписком [PERSON] та [PERSON] . Крім того, у договорі купівлі-продажу квартири від 23.02.2017 року та у договорі купівлі-продажу квартири 15.01.2018 відсутні застереження, що вищезазначене майно придбано за спільні кошті [PERSON] та [PERSON] відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік [PERSON] в п.2.2 Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування не зазначила [PERSON] , як особу з якою спільно проживає, пов`язана спільним побутом, маючі взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування, у тому числі як особу, яка спільна проживає із суб`єктом декларування, але не перебуває з ним у шлюбі. Крім того, така інформація і не зазначена у декларації на виконання функцій держави або місцевого самоврядування [PERSON] перед звільненням, охоплює мий період з 01.01.2018-02.07.2018. Крім того, позивач просить суд встановити юридичний факт спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] в період з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року однією сім`єю без укладання, разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вже 07.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб Балаклійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов в частині встановлення юридичного факту спільного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] в період з 24.01.2017 року по 07.05.2020 року однією сім`єю без укладання та перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] на підставі визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає. Крім того, у позовній заяві позивач просить суд визнати частково недійсним заповіт складений 04 травня 2020 року [PERSON] , який помер [INFO] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Ніною Володимирівною в частині розпорядження майном, припинивши право на спадкування 1/2 частки квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , синові заповідача [PERSON] [PERSON] [INFO] та онукові заповідача [PERSON] - [PERSON] [INFO] в рівних частинах. Заповіт\~ це розпорядження, зроблена на випадок смерті, яке укладається у передбаченій законом формі, містить призначення спадкоємця (стаття 1233 ЦКУ). Відповідно до\~статті 202 ЦКУ\~заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Глава 16 ЦКУ\~встановлює поняття правочинів, підстави визнання їх недійсними та правові наслідки їх вчинення і це є загальні норми права. Проте\~ст. 1257 ЦКУ\~містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами і унеможливлюють застосування загальних норм для визнання недійсності правочинів (статті 215, 225 ЦКУ). Недійсні заповіти діляться на нікчемні та оспорювані. Згідно з\~частиною першою статті 1257 ЦКУ\~нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала права на це майно, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (статті 1247, 1248 ЦКУ). До нікчемних заповітів відносяться: заповіти, складені фізичною особою, яка не має повної цивільної дієздатності; вчинені через представника; посвідчені уповноваженою особою, але з порушенням вимог, встановлених законом; посвідчені не уповноваженою на це особою; секретні заповіти, посвідчені нотаріусом з порушенням вимог, встановлених законом (стаття 1249 ЦКУ); посвідчені за відсутності свідків у випадках, коли їх присутність є обов`язковою (стаття 1253 ЦКУ); заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі (стаття 1307 ЦКУ). Однак - чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Заповіт щодо майна, вказаного у спадковому договорі, складений і посвідчений під час дії спадкового договору,\~який в подальшому було розірвано в судовому порядку, не може бути визнаний недійсним на підставі частини другої статті 1307 ЦК України. Для встановлення нікчемності заповіту не має необхідності звертатися до суду, оскільки обов`язок щодо перевірки нікчемності заповіту покладено на нотаріуса. Якщо нотаріус при відкритті спадщини встановить, що заповіт є нікчемним, він відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо ж дії нотаріуса не відповідають нормам законодавства, тоді є можливість оскаржити їх у судовому порядку. За позовом заінтересованої особи\~суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦКУ), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним. Суд може визнати заповіт частково недійсним і в тому випадку, якщо в нього не включені особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинним цивільним законодавством не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт належить лише заповідачу (стаття 1254\~ЦКУ). Законом не допускається відчуження права на складання заповіту, його обмеження або відмова від права на заповіт. Принцип свободи заповіту в якості свого невід`ємного елементу включає можливість для особи, яка склала заповіт, в будь-який час змінити його або повністю скасувати. Причому таке рішення заповідач має право приймати неодноразово,

Outcome: dismissed