Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим що, на праві приватної власності його батькові, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,3587 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Широка,89 в м. Снятині Івано-Франківської області. На підставі договору дарування частки земельної ділянки [PERSON] подарував позивачу 1/4 частини вищезазначеної земельної ділянки площею 0,0891 га., кадастровий номер 26252:10100:07:018:0046. В звязку із тим, що відбувся виділ земельної, то [PERSON] розпочав виготовлення технічної документації на ділянку, що залишилася, яку, в процесі виготовлення технічної документації було поділено на дві земельні ділянки площею 0,0518 га вартістю 2397,06 грн., та 0,2178 га, вартістю 10078,75 грн. [PERSON] 16.02.2015 року помер, і за життя не встиг завершити виготовлення технічної документації та отримати свідоцтва про право власності на дані земельні ділянки. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина, яка складалась із вищезазначених земельних ділянок, спадкоємцями першої черги за законом стали позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON]. Після смерті батька протягом шестимісячного строку позивач подав до Першої Снятинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а відповідачі у справі, подали заяви про відмову від прийняття спадщини, а тому позивач вважається таким, що прийняв спадщину. Однак, в зв'язку із тим, що [PERSON] не встиг виготовити правовстановлюючі документи на спадкове майно, Державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому позивач просить суд визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 2625210100:07:018:0074 для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Широка, 89 в м. Снятині, Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ№309888, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010731000397 від 11.01.2007 року; визнати за ним, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,2178 га, кадастровий номер 2625210100:07:018:0075 для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Широка, 89, в м. Снятині Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 309888, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010731000397 від 11.01.2007 року. Позивач подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задоволити, а справу просив розглядати у його відсутності. Відповідачі подали до суду заяви, якими позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечують, справу просили розглядати у їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №309888, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010731000397 від 11.01.2007 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,3587 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Широка,89 в м. Снятині Івано-Франківської області; відповідно до договору дарування частки земельної ділянки від 29.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу [PERSON] за № 994, [PERSON] подарував позивачу 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0891 га., кадастровий номер 26252:10100:07:018:0046, що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2600212252013 від 09.07.2013 р.; [PERSON] не встиг за життя виготовити правовстановлюючі документи на спадкове майно, а тому Державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується Відмовою Першої Снятинської ДНК №23/02-14 від 22.01.2016 р.; відповідно до Довідки Першої Снятинської ДНК №21/02-14 від 22.01.2016 р. спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON], який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та [PERSON], [PERSON], які від своєї частки у спадщині відмовилися, про що також свідчать і їх заяви, подані до суду. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зібрані по справі докази вказують, що позов [PERSON] є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає до задоволення. На підставі наведеного суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер 2625210100:07:018:0074 для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Широка, 89 в м. Снятині, Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ№309888, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010731000397 від 11.01.2007 року та право власності на земельну ділянку площею 0,2178 га, кадастровий номер 2625210100:07:018:0075 для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Широка, 89, в м. Снятині Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 309888, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010731000397 від 11.01.2007 року. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1225, 1254, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved