Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким, з урахуванням уточнень просив розділити майно, набуте під час шлюбу з відповідачкою наступним чином: визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] з правом викупу ? частини цієї квартири у відповідача за бажанням позивача; розподілити між сторонами набуте під час шлюбу майно в якості побутової техніки, меблів, посуду, білизни по ? частині, визначивши кожну річ в натурі за сторонами, речі, які за бажанням залишаються у відповідача. Крім того, позивач просить повернути переплачений судовий збір після розгляду справи по суті. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1996 року, шлюб між сторонами був розірваний 12 березня 2013 року, після чого між сторонами виникли непорозуміння та конфліктні ситуації щодо права користування та розпорядження спільним майном, яке було придбане під час шлюбу. Також, позивач зазначав, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, які він отримав від продажу будинку в Харківській області, с. мала Рогозянка, в якому проживав з 03 лютого 1994 року, тобто до шлюбу. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю представника. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що під час шлюбу сторонами було придбаний автомобіль марки Volkswagen Transporter, квартира [ADDRESS], а також побутова техніка, меблі, посуд, білизна. Позивач бажає розподілити майно, визнавши за ним право власності на ? частину квартири, ? частину побутової техніки, меблів, посуду, білизни, визначивши кожну річ в натурі за позивачем на розсуд суду та за бажанням відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника [PERSON] Також, відповідач надала письмові заперечення за позовом, в яких зазначила, що після розірвання шлюбу позивач переїхав до своєї матері, самовільно, без згоди відповідача незаконно заволодів автомобілем марки Volkswagen Transporter. Відповідач посилається на те, що спірна квартира придбана за кошти подружжя, а не за особисті кошти позивача. Твердження позивача про те, що спірна квартира придбана за кошти, отримані ним від продажу будинку у с. Мала Рогозянка Харківської області спростовується письмовими доказами, з яких вбачається, що будинок та земельна ділянка були подаровані позивачем 30.10.2002 року, тобто після придбання спірної квартири. Крім того, відповідач зазначила, що позивач на протязі тривалого часу, а саме - з 2009 року по 2013 рік не працював та не приймав участь у створенні спільного майна подружжя, а автомобіль марки Volkswagen Transporter був придбаний відповідачем [PERSON] за особисті кошти, отримані від продажу успадкованої відповідачем квартири в [ADDRESS], вказаний транспорт був зареєстрований на ім'я [PERSON], але з невідомих причин був переоформлений на ім'я позивача. Також, позивачем було замовчено той факт, що під час шлюбу, на підставі рішення Золочівської райдержадміністрації позивачу було видано сертифікат на земельну ділянку (пай) у розмірі 5,64 га вартістю 17247 гривень що знаходиться на території Малорогозянської сільської ради Золочівського району. Відповідач вважає що вказана земельна ділянка підлягає розподілу між сторонами. Крім того, відповідач зазначила, що позивач на протязі тривалого часу, а саме - з 2009 року по 2013 рік не працював та не приймав участь у створенні спільного майна подружжя, а автомобіль марки Volkswagen Transporter був придбаний відповідачем [PERSON] за особисті кошти, отримані від продажу успадкованої відповідачем квартири в [ADDRESS]. Відповідач вважає, що спільною сумісною власністю сторін є спірна квартира вартістю 3048,00 гривень та земельна ділянка вартістю 17247,00 гривень. Тобто вартість ? частки цього нерухомого майна складає 10147,50 гривень, а тому відповідач вважає, що їй має бути виділена квартира вартістю 3048,00 гривень та сплачена компенсація за різницю у вартості виділеного майна у розмірі 7099,50 гривень, а позивачу залишається земельна ділянка. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням відповідача. Щодо визнання за позивачем ? частини рухомого майна в якості побутової техніки, меблів, посуду, білизни представник відповідача зазначив, що позивачем не визначені речі, які підлягають розподілу, не наведено оцінку кожної речі окремо, а також не подано доказів, про те, що це майно було набуто під час шлюбу та на час розгляду справи мається у наявності у відповідача або позивача. Суд, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 04.06.1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 09. Шлюб між сторонами був розірваний 12 березня 2013 року відділом РАЦС Харківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 13. Відповідно до довідки-інформації Малорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області від 30.09.2013 року № 159, при розпаюванні земель КСП «Рогозянський» в 1997 році на підставі рішення Золочівської райдержадміністрації від 07.07.1997 року № 378 позивачу було видано сертифікат на земельну ділянку (пай) у розмірі 5,64 га вартістю на т час 17247 гривень. Згідно довідки-рахунку серії КІМ № 807569 від 14 липня 2011 року, під час шлюбу [PERSON] придбав автомобіль марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер [NUMBER], сума продажу автомобілю становила 8499,73 гривень. Вказаний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 23.07.2011 року. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району та області Богуновою Н.В., під час шлюбу [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з повідомлення КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 27.05.2014 року № 668, інвентаризаційна вартість вказаної квартири становить 16524,00 гривень. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира вартістю на день пред'явлення позовної заяви - 16524,00 гривень, була придбана відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В ст.61 СК України зазначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом не встановлено існування будь-якої домовленості сторін про відступлення від принципу рівності часток подружжя при поділі спільного майна. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Таким чином, враховуючі отримані судом відомості про інвентаризаційну вартість спірної квартири, суд вважає дійсною вартістю спірного суму у розмірі 16524,00 та задовольняє позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідачем фактично не оспорювалася вартість спірної квартири. Позовні вимоги щодо розподілу між сторонами земельного паю та придбаного під час шлюбу автомобілю, а також стягнення компенсації з одного подружжя на користь іншого у ході судового рогляду справи не заявлялися, тому, на підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не вирішує ці питання. Крім того, відповідно до положень ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як зазначено в ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем по справі не було надано суду відомостей про придбання сторонами під час шлюбу рухомого майна - побутової техніки, меблів, посуду, білизни, які він просить поділити, визначивши кожну річ в натурі за позивачем за бажанням відповідача. При таких обставинах, суд вважає позовну вимогу про розподіл вищевказаного майна між подружжям не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт існування того майна, яке він просить поділити в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем було сплачено судовий збір за пред'явлення позовної заяви до суду у сумі 450,81 гривень (квитанція відділення Мегабанк від 18.05.2013 року), при цьому ціна позову була попередньо визначена позивачем у розмірі 12547,00 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, ціна позову про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна. У ході судового розгляду справи було встановлено, що ціна позову становить 8262,00 гривень (1/2 частина спірної квартири вартістю 16524,00 гривень), тобто судовий збір, відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», має бути сплачений у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, враховуючи ціну позову та розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» судовий збір за подання позовної заяви до суду становить 229,40 гривень, а сума переплаченого позивачем судового збору, яка відповідно до положень ч. 2 ст. 80 ЦПК України підлягає поверненню, становить 221,41 гривень. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача стягується судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду, у сумі 114,7 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial