Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17.03.2014 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради була проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON], про що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.03.2014 року. Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.03.2014 року встановлено, що відповідачем самовільно зайнято та використовується земельна ділянка під розміщення гаражу загальною площею 0,002112 га із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих Маріупольській міській раді, біля будинку [ADDRESS] без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. У зв'язку з вищенаведеним відповідачу було спрямовано вказівку від 17.03.2014 року №23/2014, відповідно до якого відповідач повинен усунути порушення діючого законодавства України. Відповідачем вимоги припису виконані не були, у зв'язку з чим, працівниками сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин міської ради 25.04.2014 року вдруге складено акт перевірки вимог земельного законодавства. У зв'язку з вищенаведеним позивач просив суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розміщено гараж загальною площею 0,002112 га із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих Маріупольській міській раді біля будинку [ADDRESS] та привести її у придатний для використання стан, включаючи знос гаражу. В судовому засіданні представник позивача присутній не був - надав на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач присутній не був по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, при цьому суд виходив з наступного. 17.03.2014 року спеціалістом відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови під розміщення гаражу площею 0,002112 га біля будинку [ADDRESS] без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст.125,126,212 Земельного кодексу України (а.с.4). 17.03.2014 року спеціалістом відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради винесена вказівка №23/2014 щодо усунення порушень земельного законодавства [PERSON] до 16.04.2014 року (а.с.6). 25.04.2014 року спеціалістом відділу регулювання земельних відносин міської ради повторно складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого зазначено, що вимоги припису №23/2014 від 17.03.2014 року [PERSON] не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови під розміщення гаражу, площею 0,002112 га біля будинку [ADDRESS] не звільнена та не приведена у придатний для використання стан (а.с.5). Згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що дозвільних документів на право користування спірною земельною ділянкою у відповідача немає. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У відповідності зі ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку засвідчується державними актами; цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до п.22 постанови пленуму ВСС від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач самовільно зайняв земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення гаражу, площею 0,002112 га біля будинку [ADDRESS].

Outcome: approved