Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 26.08.1977 року між ним та відповідачем, який зареєстрований Управлінням запису актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборгський район» Ленінградської області (Управление ЗАГС администрации МО «Выборгский район» Ленинградской области). Свої вимоги мотивував тим, що фактичне проживання однією сімєю з відповідачем припинене вже давно, подружніх стосунків не підтримують, втратили взаєморозуміння, шлюб існує тільки формально. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Спору про поділ майна немає. У шлюбі у них народилися діти, які, наразі, є повнолітніми. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.08.1977 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Пуговкіна) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрованийУправлінням запису актів цивільного стану адміністрації муніципального утворення «Виборгський район» Ленінградської області (Управление ЗАГС администрации МО «Выборгский район» Ленинградской области), про що 26.08.1977 року складено запис про укладення шлюбу № 40. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (повторне) серія І-ВО № 751466 від 05.05.2017 року. У шлюбі у них народилися діти, які, наразі, є повнолітніми. Судом також встановлено, щофактичне проживання однією сімєю з відповідачем припинене вже давно, подружніх стосунків не підтримують, втратили взаєморозуміння одне з одним. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Спору про поділ майна немає. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved