Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просила постановити рішення про поділ спільно нажитого майна з відповідачем присудивши їй: столярний станок вартістю 5000 грн., колодязні круги вартістю 4000 грн., половину вартості автомобіля «Фольксваген» в сумі 17200 грн. та автомобіля «Москвич-2140» в сумі 2500 грн., які стягнути з відповідача, залишивши йому їх, половину земельного паю у розмірі 4,488 га та половину будівельних матеріалів дошки з ясена у розмірі 1,5 м. куб. ціною 750 грн., а всього майна на суму 28700 грн.. Відповідачу залиши наступне майно: циркулярний станок вартістю 3000 грн., будівельні матеріали з дерева вартістю 6000 грн., половину будівельних матеріалів дошки з ясена 1,5 м. куб. ціною 750 грн., автомобіль «Фольксваген» вартістю 34400 грн., присудивши їй половину його вартості - 17200 грн., автомобіль «Москвич-2140» вартістю 5000 грн., присудивши їй половину його вартості - 2500 грн., та половину земельного паю у розмірі 4,488 га, а всього майна на суму 28700 грн.. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, які просила задовольнити. Відповідач позов не визнав. Разом з тим, не заперечував щодо того, що колодязні круги є спільно нажитим майном, проте заперечував щодо його вартості, визначеної позивачем. Доповівши зміст позовних вимог, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Встановлено, що сторони з 06.05.1997 року до 17.12.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. ст. 60 та 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п. п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» (надалі - постанова Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року), здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст.ст. 69 - 72 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням даних положень законодавства суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що столярний та циркулярний станки, колодязні круги, будівельні матеріали з дерева та дошки з ясена, автомобілі «Фольксваген» та «Москвич-2140» набуті за час шлюбу з відповідачем, що вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, позивачем не надано доказів про наявність такого майна та дійсну його вартість на час розгляду справи, оскільки відповідачем позов не визнається, у тому числі визначена позивачем вартість спірного майна. З огляду на дані обставини суд не може встановити обсяг спільного нажитого майна сторін, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Що стосується позовних вимог щодо присудження половини земельного паю у розмірі 4,488 га, то судом встановлено наступне. 30.10.2003 року відповідачу по справі видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 158873, площею 8,9773 га, на території Тернівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, згідно розпорядження голови районної держадміністрації № 502 від 20.10.2003 року, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства (а.с.6). Проте, частина 5 статті 61 СК України, яка передбачала, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, на час розгляду справи виключена. Враховуючи вище викладене суд рахує за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed