Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з метою утеплення будинку, в якому він проживає за адресою: [ADDRESS] , 30 травня 2018 року уклав Договір-замовлення на вироби ПХВ № 27 з ФОП [PERSON] на виготовлення та встановлення 7-ми віконних блоків з двокамерними енергозберігаючими склопакетами. Сума передплати згідно умов договору склала 22 153 грн., що було визначено рахунком -фактурою № 05/2018 від 30.05.2018, яку видав ФОП [PERSON] . Також, 13 червня 2018 року позивач оформив Договір про споживчий кредит №210-195 для проведення робіт по утепленню будинку на загальну суму 38 140 гривень. Цього ж дня позивачем було перераховано ФОП [PERSON] 22 633,23 грн., як передоплату за виготовлення віконних блоків згідно рахунку-фактури № 05/2018 від 30.05.2018. Ще позивачем було перераховано згідно квитанції №2 ФОП [PERSON] ще 6 646,23 грн., як доплату за встановлення віконних блоків. Таким чином, загальна сума перерахованих позивачем ФОП [PERSON] коштів склала 22 633,23 грн. + 6646,23грн. = 29 279,46 грн. Але до цього часу ФОП [PERSON] своїх зобов`язань не виконав, віконних блоків не виготовив і не встановив. Невиконання ним своїх зобов`язань мотивується посиланням на ніби то накладенням арешту на його рахунок. Позивач був вимушений у листопаді 2018 року брати новий кредит для утеплення будинку і йому за 7 днів іншою організацією були виготовлені та встановлені віконні блоки. Стосовно шахрайських дій [PERSON] позивач звертався до Фастівського відділення поліції. Так як ФОП [PERSON] відмовляється повернути позивачеві отримані ним грошові кошти у сумі 29 279,46 гривень, то останній змушений звернутися до суду для відновлення свого порушеного права. Позивач просить стягнути з ФОП [PERSON] на його користь 50 790,51 гривень і судові витрати, з яких: 29 279,46 гривень - кошти, які фактично отримані відповідачем за конструкції та виконання робіт та 21 511,05 гривень - кошти, що були витрачені позивачем на отримання, оформлення споживчого кредиту. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, пояснив, що намагався в досудовому порядку вирішити даний спір, неодноразово звертався до відповідача, проте кошти так і не були йому повернуті. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, своїм правом на подачу відзиву не скористався, суду пояснив, що має скрутне матеріальне становище, дійсно отримав від позивача кошти в сумі 29279,46 гривень, які були йому перераховані на рахунок у банку на виконання замовлення по встановленню вікон, проте не згоден відшкодувати позивачу кошти, які були отримані в кредит, оскільки ці кошти йому передані фактично не були і він не спонукав позивача отримувати кошти в кредит. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору на надання послуг з виготовлення та монтажу вікон внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення коштів за договором з фізичної особи-підприємця [PERSON] . Як вбачається зі змісту, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 865 ЦК України визначено зміст договору побутового підряду. За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч.1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Судом встановлено, що 13 червня 2018 року, [PERSON] , з метою проведення робіт по утепленню будинку, оформив споживчий кредит на суму 38 140 гривень. 30.05.2018 між [PERSON] та відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір замовлення на надання послуг з виготовлення та монтажу 7 віконних блоків з ПВХ №27 (а.с.5-6). Відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобов`язується виконати та надати, а замовник прийняти та оплатити вартість, відповідно до умов договору. Згідно з п. 2.1 Договору, вартість конструкцій складає 22 153 гривні, що було визначено рахунком-фактурою № 05/2018 від 30.05.2018 (а.с.7). Згідно з п. 3.2. поставка виробів здійснюється на протязі 15 календарних днів з дня внесення проплати. Згідно меморіального ордеру №210-195 від 13.06.2018року відповідач отримав від позивача передоплату в сумі 22 633,23 гривень. Крім цього, позивач помилково, цього ж дня, помилково перерахував згідно квитанції №2 ФОП [PERSON] ще 6 646,23 гривень, як доплату за встановлення віконних блоків. Дана обставина не заперечувалась відповідачем. Тобто [PERSON] були виконані умови щодо оплати загальної вартості виробів/послуг шляхом перерахування коштів у розмірі - 29 279,46 гривень. Проте, відповідач, по даний час, свої зобов`язання згідно договору не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. Стосовно шахрайських дій [PERSON] , позивач звертався до Фастівського відділення поліції, що підтверджено документально. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з п.п.3, 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати Як було встановлено в судовому засіданні, на момент винесення рішення відповідач не виконав зобов`язання згідно договору на надання послуг з виготовлення та монтажу вікон від 30.05.2018, а саме не виконав свої зобов`язання щодо виготовлення вікон, монтаж вікон й демонтаж старих вікон та не повернув суму проплати, сплаченої позивачем відповідачу згідно меморіального ордеру №210-195 від 13.06.2018 та квитанції №2, а тому відповідач порушив грошове зобов`язання перед позивачем. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Позивачем проведено розрахунок заборгованості ФОП [PERSON] за договором №27 на надання послуг з виготовлення та монтажу вікон від 30.05.2018 станом на дату подачі позову до суду, відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 50 790, 51 гривень, з яких: 29 279,46 гривень - кошти , які фактично отримані відповідачем за конструкції та виконання робіт та 21 511,05 гривень - кошти, що були витрачені позивачем на отримання, оформлення споживчого кредиту. Доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок суми заборгованості за вказаним договором та доводи позивача, суду, в частині розміру коштів які фактично отримані відповідачем за конструкції та виконання робіт, відповідачем представлено не було. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору на виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що мали місце порушення прав позивача як споживача з боку відповідача, його вимоги відносно стягнення (повернення) коштів за невиконання договору замовлення на надання послуг з виготовлення та монтажу вікон з ПВХ від 30.05.2018 є обґрунтованими та доведеними, а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача коштів в сумі 21 511,05 гривень, які були витрачені позивачем з метою оформлення та отримання споживчого кредиту, то, в даному випадку, оскільки судом не встановлено жодних винних дій з боку відповідача та відсутнє порушення відповідачем прав позивача то і відсутні правові підстави для задоволення цієї частини позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати по даній справі у вигляді судового збору у розмірі 840 гривень стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 450 гривень.

Outcome: partial