Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору. В позовній заяві він вказав, що 05.12.2017 року звернувся до Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» з приводу зняття з обліку свого автомобіля для подальшого продажу. Проте, йому було відмовлено в звязку з тим, що на належне йому рухоме майно накладено обтяження на підставі договору про надання кредиту №999-00029992/1 від 13.11.2012 року АТ «Імексбанк». Однак, вказаний кредитний договір позивач не підписував, а кредитні кошти в сумі 41000,00 грн. також не отримував. Оскільки оспорюваний кредитний договір №999-00029992/1 від 13.11.2012 року відповідачем був укладений поза свідомістю і волею позивача, що суттєво порушує його права, вони потребують судового захисту. Крім того, вказаний договір був укладений по підробленому паспорту на імя позивача, в якому вклеєна фотокартка невідомої особи. Крім того, позивач являється інвалідом з дитинства, він глухонімий та не розуміє письмовий текст. В звязку з чим, просить визнати договір №999-00029992/1 про надання кредиту від 13.11.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та [PERSON] недійсним; скасувати запис з державного реєстру обтяжень рухомого майна фізичної особи [PERSON], що внесений на підставі договору №999-00029992/1 від 13.11.2012 року про надання кредиту; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Розгляд справи здійснювався на підставі ст.ст.274,279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, так як клопотання будь-якої зі сторін про інше відсутні. Так, представником відповідача ПАТ «Імексбанк» суду було надіслано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає позов надуманим, необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, так як на даний час триває процедура ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК»; договір №999-00029992/1 про надання кредиту від 13.11.2012 року укладався у відповідності з діючим на той момент законодавством України. Особу [PERSON] було встановлено на підставі наданого оригіналу паспорту громадянина України та оригіналу ІПН. В позовній заяві позивач ніяким чином не доводить того факту, що нібито інша особа з оригіналом паспорту та ІПН отримала кредитні кошти. З позовної заяви незрозуміло, яким чином інша особа заволоділа паспортом та ІПН позивача, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що його паспорт та ІПН було викрадено чи втрачено та він звертався з цієї підстави до правоохоронних органів. А відтак, з наданих до позову копій документів не очевидно, що на паспортах різні особи. Крім того, в позовній заяві [PERSON] стверджує, що являється інвалідом з дитинства, а саме є глухонімим та не розуміє письмовий текст. Відтак незрозуміло, яким чином позивач ознайомився з позовною заявою, яку він підписав власноруч і яким чином викладене в позовній заяві відповідає міркуванням позивача. Крім того, позивач подав позов до суду за своїм місцем проживання, спираючись на положення ЦПК України про те, що позови про захист прав споживача можуть предявлятися також за місцем проживання позивача. Але, водночас, позивач заперечує факт укладання договору кредиту з АТ «ІМЕКСБАНК» і тому не може вважатись споживачем фінансових послуг банку. Таким чином, позивач визнає себе споживачем за договором №999-00029992/1 про надання кредиту від 13.11.2012 року, то заперечує цей факт. Таким чином, банк свої обовязки виконав в повній відповідності до законодавства України та позивачем не доказане інше, а тому не існує підстав для визнання договору недійсним. Крім того, відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, згідно якої, 27.06.2013 року на адресу [PERSON] (смт. Просяна, вул. Спортивна, 01 кв.44 Покровського району Дніпропетровської області) була направлена претензія про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором. 26.05.2014 року на ту ж адресу [PERSON] була надіслана повторна претензія. 11.08.2014 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було винесено рішення на користь АТ «ІМЕКСБАНК» за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно якого, відповідач двічі не зявився до суду, про причини своєї неявки суду не повідомив, про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. 24.09.2014 року ухвалою Покровського районного суду вказане заочне рішення від 11.08.2014 року було скасоване за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення. Таким чином, [PERSON] знав про укладений договір з АТ «ІМЕКСБАНК» з серпня 2014 року (а фактично після отримання першої претензії з липня 2013 року). Однак, з позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним [PERSON] звернувся лише 12.12.2017 року з пропущенням строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. В звязку з чим, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог [PERSON] до АТ «ІМЕКСБАНК» та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає\~задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~\~Із матеріалів справи видно, що відповідно до укладеного договору № 999-00029992/1 від 13.11.2012 року позивач надав відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки VISA ELECTRON, з максимальною сумою заборгованості 41 000 грн., зі сплатою 19% річних від суми заборгованості та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 12.11.2015 року (а.с.6-9). Згідно копії Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №54216974 від 05.12.2017 року, виданого Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи», на рухоме майно фізичної особи [PERSON] (Y6L211040BL230345, номер державної реєстрації АЕ4631ЕТ) було накладено обтяження згідно п.7.12 Договору про надання кредиту №999-00029992/1 від 13.11.2012 року (а.с.11-12). Згідно копії посвідчення серії ААБ №298392 [PERSON] являється інвалідом 3-ї групи з дитинства, довічно (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 25.12.2012 року звертався до Покровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровської області по факту шахрайських дій зі сторони невідомих осіб, які в період з 17.08.2012 року по 25.12.2012 року використали його втрачені документи в особистих цілях в сфері банківських послуг по кредитному договору. Згідно копії повідомлення про початок досудового розслідування від 27.12.2012 року, заява [PERSON] по факту шахрайських дій невстановленої особи, яка в період часу з 17.08.2012 року по 25.12.2012 року використовуючи втрачені ним документи, використала їх у сфері банківських послуг розглянута. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.1,4 ст.214 КПК України внесено до ЄРДР 27.12.2012 року за №12012040540000163 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Триває досудове слідство. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом достовірно встановлено, що органами досудового слідства до цього часу так і не прийнято рішення за заявою [PERSON] щодо невідомої особи, яка в період часу з 17.08.2012 року по 25.12.2012 року використала втрачені ним документи у сфері банківських послуг, в звязку з чим, позивачем не доведено того факту, що кредитний договір №999-00029992/1 від 13.11.2012 року ним не укладався. Крім того, позивачем не було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи по даній справі для підтвердження того, що у спірному кредитному договорі стоїть не його підпис. Крім того, судом було встановлено, що позивачем було пропущено строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної даності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). У даному випадку строк позовної давності починається з дня, коли [PERSON] дізнався про існування кредитного договору №999-00029992/1 від 13.11.2012 року. Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2014 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 41000,00 грн. та судових витрат в розмірі 708,44 грн. 18.08.2014 року [PERSON] подав до суду заяву про скасування вищевказаного рішення, звідки випливає, що 18.08.2014 року [PERSON] вже знав про наявність кредитного договору №999-00029992/1 від 13.11.2012 року, однак, з позовом про визнання даного договору недійсним звернувся лише 12.12.2017 року. Таким чином, строк на звернення до суду з даним позовом суд визнає пропущеним, що є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed