Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, просив стягнути з відповідача на його користь кошти надміру виплачені за призначеною щомісячною адресною допомогою особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання в розмірі 7917, 98 грн. Позов мотивує тим, що на підставі заяви відповідача [PERSON] від 21.11.2014 року останній було призначено щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунаьних послуг, строком на шість місяців, з 21.11.2014 по 20.05.2015 року. Згідно поданої заяви ні відповідач, ні члени її сім'ї житловими приміщеннями розташованими в регіонах інших, аніж на тимчасово окупованих, не володіють. В результаті проведеної перевірки встановлено, що відповідачем в поданій заяві від 21.11.2014 року було подано неправдиві відомості, так як її чоловіку [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно в Одеській області. З метою досудового врегулювання спору відповідачу 27.04.2016 року та 30.05.2016 року скеровувались повідомлення з вимогами про повернення коштів в добровільному порядку. Так як відповідач [PERSON] на скеровані повідомлення не зреагувала та на даний час надміру виплачені їй кошти не повернула, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення цих коштів в примусовому порядку, який просить задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав передбачених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи та додані до нього письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215,224-226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. На підставі заяви позивача [PERSON] від 21.11.2014 року (а.с.6), останній згідно рішення від 26.11.2014 року (а.с.7) призначено щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунаьних послуг, строком на шість місяців, з 21.11.2014 по 20.05.2015 року. За вищевказаний період відповідачу було виплачено 7917,98 грн., що підтверджується копією довідки (а.с.8). Відповідно до п.6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Звертаючись до позивача із заявою про призначення адресної допомоги відповідач [PERSON] зазначила, що ні у її володінні, ні у володіння членів її сім'ї немає житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Разом з тим, як вбачається з копії акта про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій, соціальної допомоги, компенсації та пільги від 26.04.2016 (а.с.10) відповідач при оформленні допомоги зазначила недостовірні відомості, оскільки її чоловік, [PERSON] (а.с.22) є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 53,7 кв.м, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 25.04.2016 №58103564 (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з абз.2, 3 п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.04.2016 року та 30.05.2016 року (а.с.11-12) скеровувалися відповідачу повідомлення про перерахунок повернення надміру виплачених коштів в сумі 7917,98 грн., однак на даний час такі до бюджету не повернуті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий у розмірі 1600,00 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved