Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на наступні обставини. З 10 листопада 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дошлюбне прізвище відповідача - [PERSON]. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з причин різних поглядів на життя, виховання дітей, через постійні сварки та непорозуміння, що виникали між сторонами, живуть окремо з грудня 2011 року. Спору про визначення місця проживання дітей між сторонами немає, діти проживають з відповідачем. Примирення між сторонами є неможливим. Фактично шлюб припинено. В судове засідання позивач [PERSON] з'явився, підтримав позовні вимоги, прохав суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Прохала після розірвання шлюбу залишити її прізвище «[PERSON]». Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що з 10 листопада 2001 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 426, що підтверджується наданим до суду свідоцтвом про укладання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 5). Дошлюбне прізвище відповідача - [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що від вказаного шлюбу сторони мають н неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 7), [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 6). У судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з причин різних поглядів на життя, виховання дітей, через постійні сварки та непорозуміння, що виникали між сторонами, живуть окремо з грудня 2011 року. Спору про визначення місця проживання дітей між сторонами немає, діти проживають з відповідачем. Примирення між сторонами є неможливим. Фактично шлюб припинено. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, примирення вважають неможливим у зв'язку неможливістю сумісного життя, тому подальше збереження шлюбу між сторонами неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвища сторін у позивача залишається у позивача - «[PERSON]», у відповідача - «[PERSON]». На підставі ст. 51 Конституції України, Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, ст. ст. 3, 24, 105, 109, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved