Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що у березні 2021 року роботодавець позивача, ТОВ «ПРАЙМ ТРАКС», отримав від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № 63507623), винесену при примусовому виконанні виконавчого напису № 59497 від 05 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з позивача, [PERSON] , на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», боргу у розмірі 30 858,92 грн., що складається з: суми боргу за виконавчим документом у розмірі 27 445,38 грн., виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 744,54 грн., \~ \~ \~ \~витрат на проведення виконавчих дій 669,00 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 59497, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] 27\~445,38 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», є таким, що вчинений з порушенням вимог законодавства, оскільки, вчиняючи напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Позивач вказує, що відповідач ніколи не направляв позивачу ніякої вимоги щодо заборгованості. А нотаріус також не повідомляв боржника (позивача) про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію, коли боржник (позивач) не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і, відповідно, нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача). Тому позивач звернувся до суду із вимогою про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою\~Хорольського районного суду\~Полтавської області\~від 01.06.2021 року\~підготовче\~провадження у справі закрито\~ та \~призначено\~справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, а тому на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Треті особи приватний нотаріус\~Житомирського міського\~ \~нотаріального \~округу Горай\~Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання, письмових пояснень, що стосуються обставин справи, у встановлений судом строк не надали. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивача та його представника,\~перевіривши доводи позовної заяви,\~відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64571878 при примусовому виконанні виконавчого напису № 59497 від 05 жовтня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з позивача, [PERSON] , на користь відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», боргу у розмірі 30189,92 грн., що складається з: суми боргу за виконавчим документом у розмірі 27 445,38 грн., виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 744,54 грн. \~ \~ \~ \~В подальшому приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Романом Васильовичем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою стягнуто з з позивача, [PERSON] , на користь відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», борг у розмірі 30 858,92 грн., що складається з: суми боргу за виконавчим документом у розмірі 27 445,38 грн., виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2 744,54 грн., витрати на проведення виконавчих дій 669,00 грн. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно зі ст. ст. 526, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений зобов`язанням строк. Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, на підставі пункту 3.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~\~№\~296/5 (далі за текстом - Порядок), визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі за текстом - Перелік документів), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктами 1 та 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є: 1) Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 2) Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що в даному випадку приватний нотаріус Горай О.С. не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Як вже зазначалося, при вчиненні виконавчого напису нотаріуса безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Під час вчинення наведеної нотаріальної дії нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені, що має місце й в нашому випадку. Ще одним грубим порушенням з боку нотаріуса є вчинення виконавчого напису на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також з пропуском строків звернення. З наданих стягувачем нотаріусу документів неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки, такі документи не відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Тобто, фактично нотаріус з таких документів не може встановити чи дійсно боржником допущено прострочення платежів та чи дотримано кредитором (стягувачем) строки звернення за вчиненням виконавчого напису. При цьому, слід зазначити, що нотаріус, який дотримується вимог Закону та Порядку, у разі якщо йому необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Отже, виконавчий напис приватного нотаріуса Горай О.С. є таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, без перевірки нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором та його розміру, за межами трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», щодо кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, тому виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~ «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс19). Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувача, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 59497 від 05 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, щодо стягнення з позивача, [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», кошти у розмірі 27 445,38 грн. боргу, таким, що вчинений з порушенням вимог законодавства та не підлягає виконанню. Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908, 00 грн.

Outcome: approved