Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив суд стягнути з Державного підприємства «Криворізьке лісове господарство» на його користь 67235, 00 гривень, без урахування утриманого податку з доходів фізичних осіб, в рахунок компенсації за моральну шкоду, завдану каліцтвом. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказував, на те, що він перебуваючи в трудових відносинах з ДП «Криворізьке лісове господарство», на посаді майстра лісу, 14 вересня 2012 року близько о 19 годині 00 хвилин, під час виконання своїх трудових обов`язків, в Широківському лісництві внаслідок нещасного випадку, отримав тяжкі тілесні ушкодження. Нещасний випадок стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків на території Широківського лісництва по обходу №1 квартал 4 ДП «Криворізьке лісове господарство», внаслідок нападу лісопорушників на позивача, від чого ним отримано тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до акта Форми Н-1, вид події - навмисне вбивство або травма, заподіяна іншою особою, таким чином, нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці: забезпечення працівників державної лісової охорони спеціальними засобами захисту щодо протидії та зупинення нападів порушників. Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, позивач 17.07.2013 пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, після чого, 05.12.2018 позивач повторно пройшов огляд МСЕК , де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 35% та встановлена третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва. Таким чином, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. За таких обставин позивач вважає, що зі сторони відповідача, йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, яку позивач оцінює в 67235,00 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно наказу від 14.05.2012 № 32-К (а.с.51), [PERSON] прийнято на роботу до ДП «Криворізьке лісове господарство» майстром лісу обходу № 1 Широківського лісництва. 14 вересня 2012 року майстер лісу 1 [PERSON] пішов здійснювати перевірку обходу №1, в цілях протипожежної безпеки та протидії лісопорушенням згідно наказу по ДП «Криворізький лісгосп» № 50 від 23.03.2012. Біля 19 години 00 хвилин, почувши звуки працюючої бензопили, направився в напрямку звідки вони лунали, де з`ясував що на території його обходу двоє невідомих чоловіків здійснювали незаконну валку лісу та його крадіжку. В 19 годині 00 хвилин [PERSON] підійшов до лісопорушників, представився та почав вимагати припинити незаконну валку лісу та запропонував пройти з ним в будівлю лісництва. Лісопорушники відреагували дуже бурно, агресивно, а потім почади наносити удари по руці та голові [PERSON] , в наслідок чого, [PERSON] отримав тілесні ушкодження, зазначені відомості підтверджуються актом № 1, затвердженим 28.09.2012 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» (а.с. 11-13). Як видно з акта проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14.09.2012 (а.с.14-18), встановлено, що відповідно до п. 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою КМУ від 30.11.11 року № 1232 нещасний випадок з майстром лісу [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. В результаті нещасного випадку, позивач отримав закритий оскольчастий перелом в/з ліктьової кістки, вивих головки променевої кістки лівого передпліччя, про що свідчить виписка із медичної картки № 585 (а.с.19), крім того в ході лікування позивачу встановлено діагноз у вигляді повільно консолідуючого з кутовим зміщенням закритого оскольчастого перелому в/з лівої ліктьової кістки, міграції фіксуючих гвинтів. Контрактуру лівого ліктьового суглобу (а.с.20). Внаслідок нещасного випадку, позивач 17.07.2013 пройшов огляд МСЕК (а.с.21), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, після чого, 05.12.2018 позивач повторно пройшов огляд МСЕК , де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 35% та встановлена третя група інвалідності, внаслідок трудового каліцтва (а.с.22-25). На даний момент позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. За таких обставин позивач вважає, що зі сторони відповідача, йому має бути відшкодована моральна шкода, яка обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, яку позивач оцінює в 67235, 00 гривень. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд вважає безпідставними, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на відповідача в силу ст.ст. 153, 173 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці». Судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивачу заподіяна шкода, він втратив працездатність в розмірі 35%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого каліцтва, позивачу порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з урахуванням роз`яснень, наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, та з урахуванням встановлених обставин характеру спричиненої шкоди, віку позивача, встановлення третьої групи інвалідності, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, та беручи до уваги незворотність наслідків від отриманого каліцтва, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 25000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial