Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду № FW202.289 від 21.01.2011 року, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача на підставі наступних кредитних договорів. Між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу № 202.44319/ FW202.289 від 23.09.2013 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 133 907,00 грн., процентна ставка - 29,00 % річних, строк - 29 місяців (після вимоги за дострокове погашення). Відповідачем [PERSON] не виконується зобов'язання за кредитним договором 202.44319/ FW202.289 від 23.09.2013, внаслідок чого станом на 12.04.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 432 637,074 грн., з яких: -Капітал - 123 130,34 грн.; -Проценти - 47 870,69 грн.; -Проценти за неправомірне користування кредитом - 21 949,62 грн.; -Пеня - 239 689,424 грн. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено договір поруки № 59337-ДП2 від 21.01.2011 року згідно якого [PERSON] виступив поручителем [PERSON] та взяв на себе зобов'язання перед банком АТ «ПроКредит Банк» відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, де просить слухати справу без його участі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки , що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду № FW202.289 від 21.01.2011 року, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача на підставі наступних кредитних договорів. Між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу № 202.44319/ FW202.289 від 23.09.2013 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 133 907,00 грн., процентна ставка - 29,00 % річних, строк - 29 місяців (після вимоги за дострокове погашення). Встановлено, що відповідачем [PERSON] не виконується зобов'язання за кредитним договором 202.44319/ FW202.289 від 23.09.2013, внаслідок чого станом на 12.04.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 432 637,074 грн., з яких: -Капітал - 123 130,34 грн.; -Проценти - 47 870,69 грн.; -Проценти за неправомірне користування кредитом - 21 949,62 грн.; -Пеня - 239 689,424 грн. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, судом встановлено, що в забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено договір поруки № 59337-ДП2 від 21.01.2011 року згідно якого [PERSON] виступив поручителем [PERSON] та взяв на себе зобов'язання перед банком АТ «ПроКредит Банк» відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку. Встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.550 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014р. у справі №6-53 цс 14. Як вбачається із змісту кредитного договору (п.9.1) у разі невиконання або не належного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум належних до сплати на дату пред'явлення вимоги. Включаючи проценти за кредитом (в пому числі, прострочені проценти, пеню та штрафи відповідно до цього договору). Зокрема кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів , але більш трьох раз протягом останні дванадцяти місяців. З наданого суду розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник [PERSON] 02.12.2014 року внесла останній платіж на погашення кредиту та відсотків , з цього часу їй нарахована заборгованість по сплаті кредиту та процентів за користування ним. За таких обставин у ПАТ «ПроКредит Банк» виникло право пред'явити вимоги до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржником щодо повернення кредиту протягом наступних 6 місяців. Таку вимогу до поручителя банк пред'явив лише 19.08.2016 року ( час звернення із зазначеним позовом до суду) , тобто вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що порука поручителя припинилася, а тому позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно меморіального ордеру № 00000006 від 13.04.2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 6489,57 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial