Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду в обгрунтування якого вказав, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані у належному йому на праві приватної власності житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] , але починаючи з квітня 2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] та починаючи з травня 2017 року відповідач [PERSON] і по теперішній час за вказаною адресою не проживають та не користуються житловим приміщенням без поважних причин, і знятися з реєстрації у добровільному порядку відмовляються. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. 19.08.2020 року ухвалою судді відкрито провадження по справі і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами у справі. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку або судове повідомлення, не виявлено в місці проживання, повістку або повідомлення під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку чи повідомлення, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про відкриття спрощеного позовного провадження вважається належним. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Крім цього, з наявного у матеріалах справи оголошення про повідомлення розгляду справи відповідачів, яке було розміщено на веб-сайті Диканського районного суду вбачається, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді заздалегідь, однак у визначений їм строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва № 14 про право власності на жилий будинок від 10 травня 2002 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 09.04.2020 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . З дослідженої судом довідки про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що відповідачі [PERSON] з 29.09.2004 року значиться зареєстрованою у вказаному будинку, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованим з 29.04.2004 року. Актами обстеження будинковолодіння по [ADDRESS] від 20 березня 2019 року, 18 квітня 2019 року, 18 травня 2019 року, 20 червня 2019 року, 17 липня 2019 року, 22 серпня 2019 року, 24 вересня 2019 року, 23 жовтня 2019 року, 19 листопада 2019 року, 18 грудня 2019 року, 22 січня 2020 року, 03 лютого 2020 року, 17 березня 2020 року, 15 квітня 2020 року, 19 травня 2020 року, 10 червня 2020 року стверджується, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у цьому будинку, однак відповідачі [PERSON] . Та [PERSON] з квітня 2013 року, а відповідач [PERSON] . З травня 2017 року у ньому не проживають. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] значний проміжок часу не проживають за місцем своєї реєстрації в будинку по [ADDRESS] без якихось поважних причин, не цікавляться житлом за вказаною адресою, не здійснюють платежів за користування житловим приміщенням, постійно проживають в іншому місці, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, які втратили право користування житловим приміщенням в будинку, співвласником якого є позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved