Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким з урахуванням уточнень, просить висилити відповідачів з належного йому будинку № 153 по вул. Дніпропетровська в м. Мерефа Харківського району Харківської області без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимого позивач посилається на те, що спірний житловий будинок належить йому на праві власності на підставі рішення суду, у будинку зареєстрований позивач, його колишня дружина з сином від попереднього шлюбу відповідачі по справі, а також дочка позивача з малолітньою дитиною. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача та її сина відбулася з ініціативи останньої, з корисливих мотивів. Під час перебування відповідача на лікуванні у протитуберкульозному диспансері, відповідачі викинули належні позивачу речі з його будинку та сараю, вигнали з будинку дочку позивача з малолітньою дитиною, перешкоджають власнику будинку потрапити до свого житла. Також, позивач зазначає, що відповідачі повністю порушили уклад будинку та земельної ділянки, цілеспрямовано псують та руйнують належний позивачу будинок, влаштовують скандали та погрожують позивачу фізичною розправою, роблять неможливим проживання з ними в одному будинку. Позивач та його дочка неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами, але відповідачі не припиняють порушення житлових прав позивача. Позивач [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову, якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилається на те, що жодне звернення позивача до правоохоронних органів не виявило будь-яких протиправних дій з боку відповідачів. Позивач перешкоджає відповідачем проживати за місцем їх реєстрації, змінив ворота та замки, через що [PERSON] 09 грудня 2015 року не змогла потрапити додому. З приводу перешкод у проживанні відповідачі зверталися до правоохоронних органів із заявами, з позивачем були проведені профілактичні бесіди. Також, відповідач [PERSON] зверталася до Харківського РВ з приводу розяснення термінів, і їй було розяснено, що профілактична бесіда не є засобом запобігання і громадського впливу у розумінні ст. 116 ЖК України. Крім того, відповідач зазначає, що будинок тривалий час відключений від енергопостачання, газопостачання, опалення та водопостачання, житлові приміщення мають непридатний для проживання стан, у звязку з чим дочка та онука позивача не мають можливості там проживати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище. У судовому засіданні третя особа [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити та виселити відповідачів з належного батьку будинку без надання іншого житлового приміщення. Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив їх задовольнити та пояснив, що позивачем не доведені передбачені ст. 116 ЖК України підстави для виселення відповідачів. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Харківського районного суду Харківської області за позивачем визнано право власності на житловий будинок № 153 по вул. Дніпропетровська в м. Мерефа Харківський район Харківська область у порядку спадкування за законом після смерті батька. Згідно довідки виконавчого комітету Мерефянської міської ради від 09.04.2015 року № 416/1, за вищевказаною адресою зареєстровані власник, дочка [PERSON], онука малолітня [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] є колішньою дружиною позивача, а відповідач [PERSON] його пасинком. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 січня 2015 року між позивачем та [PERSON] шлюб було розірвано. Згідно довідки від 178 від 20.04.2015 року, [PERSON] перебуває на обліку в протитуберкульозному диспансері Харківського району, щорічно лікувався у туберкульозних лікарнях, двічі на рік оздоровлюється в санаторіях. Судом встановлено, що між позивачем та колишньою дружиною виникли неприязні стосунки, постійно виникають сварки щодо користування житловим приміщенням у належному позивачу будинку. Позивач неодноразово звертався до органів внутрішніх справ з приводу погроз з боку відповідачів, їх неправомірних дій, які полягають у тому, що його не пускають до дому, змінюють замки, викинули його особисті речі з будинку, перешкоджають користуватися будинком дочці позивача з малолітньою дитиною. Також, з приводу порушення житлових прав до правоохоронних органів неодноразово зверталася із заявами дочка позивача [PERSON] Як вбачається з висновку ДІМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області від 13 квітня 2015 року, за перевіркою заяви [PERSON] встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникла сварка з приводу житлових прав. З останнім було проведено профілактичну бесіду про недопущення протиправної поведінки у подальшому, для вирішення житлового спору заявниці було рекомендовано звернутися до суду. Згідно відповідей Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, та Мерефянської міської ради на імя [PERSON], [PERSON], останнім з приводу порушених житлових прав рекомендовано звернутися до суду. Як вбачається з акту обстеження житлового-побутових умов від 03 червня 2015 року, у домоволодінні відсутнє електропостачання, системи опалення та водопостачання в помешканні відсутні. Частина, де проживає [PERSON] складається з двох кімнат, зроблений частковий ремонт, вставлені пластикові склопакети. Інша частина знаходиться в занедбаному стані, в кімнатах антисанітарійні умови. Згідно акту, що складений депутатом Мерефянської міської ради [PERSON] 09.12.2015 року, зі слів сусідей [PERSON] не може потрапити додому за місцем реєстрації, оскільки дочка колишнього чоловіка змінила замки. ДІМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] надав інформацію про те, що [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, з сусідами відносин не підтримує, участі у житті міста не приймає. Схильний до вчинення злочинів та правопорушень. Згідно повідомлення Харківського РВЕ від 20.04.2015 року № 46Е/46-696, житловий будинок № 153 по вул. Днепропетровська в м. Мерефа, було відключено від електропостачання на підставі заяви власника домоволодіння [PERSON] про відключення від 09.04.2015 р. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово зверталася до органу внутрішніх справ з приводу порушення своїх житлових прав. Згідно відповідей Харківського РВ ГУМВС України на імя [PERSON], останній рекомендовано звернутися до суду з приводу порушення житлових прав. Суд, задовольняючи позовні вимоги, виходить з наступного. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Згідно ст. 157 ЖК України, член сімї власника житлового будинку може бути виселений у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Як встановлено у ході судового розгляду справи, спільне проживання сторін у спільному будинку неможливе, позивач не має можливості користуватися власним житлом, через систематичне порушення відповідачами правил співжиття внаслідок неприязних відносини, які склалися між ним та колишніми членами його сімї. Судом встановлено, що профілактичні бесіди, що проводилися як з позивачем так і з відповідачами, позитивних результатів не дали, спільне проживання сторін у спірному будинку, який належить позивачу, суд вважає за неможливе. Позивач у теперішній час не проживає у власному будинку, не має можливості користуватися своїм майно, що свідчить про обмеження його права власника. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що єдиним способом захисту права позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, є виселення відповідачів зі спірного житлового будинку, без надання їм іншого житлового приміщення. При цьому суд також враховує, що вказаний спосіб захисту прав позивача, відповідає інтересам малолітньої дитини, що зареєстрована у спірному будинку, але фактично не має можливості проживати у ньому. Надана дільничним інспектором міліції характеристика позивача [PERSON] не може впливати на обсяг його правомочностей щодо належного на праві власності майна. Як вбачається з квитанції від 10.04.2015 року, позивач при зверненні до суду із позовом сплатив судовий збір у сумі 245,00 гривень. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме документально підтверджені судові витрати суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved