Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача [PERSON] Свій позов мотивує тим, що між ними 04.10.2003 року був зареєстрований шлюб відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 185. Шлюб перший. Від шлюбу мають доньку: [PERSON] - [INFO]. Спільним подружнім життям проживали до травня 2015 року. Причиною припинення шлюбних відносин є те, що при вирішенні спільних сімейних проблем вони не приходили до спільної згоди, в зв'язку з чим виникали часті сварки, оскільки кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Виходячи з цього, вони переконалися, що є зовсім різними людьми, а тому позивач просить шлюб розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Від стягнення судового збору з відповідача на його користь відмовляється. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до п.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Як встановлено судом, згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами укладено 04.10.2003 року відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] та зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 185 (а.с.7). Від шлюбу позивач та відповідач мають доньку: [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 07.12.2004р. відділом реєстрації актів цивільного стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 253 (а.с.6). Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Шлюб сторін розпався остаточно, носить формальний характер, відновити подружні стосунки неможливо, тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved