Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання правочинів - договорів оренди землі недійсними. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20.12.2005 року є власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області площею 3,3794 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 0, 2573 га., кадастровий номер [NUMBER]. З відповіді Відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі він дізнався, що Бобровицьким районним відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», зареєстровано договори належних йому земельних ділянок, терміном на 10 років, про що у державному реєстрі земель вчинено записи від 25.08.2009 року №040985500309 та №040985500308. Не маючи можливості ознайомитися з оспорюваними договорами оренди землі, позивач впевнений, що жодних договорів з ПП «Агропрогрес»він не укладав, а також не уповноважував на це будь-яких інших осіб. Тому просить визнати вищезазначені договори оренди землі недійсними. Представники позивача та позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити із підстав, викладених у позові. В подальшому справа розглядалась у відсутності представників (а.с.172). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 178). Про поважність причини неявки в судове засідання 17.08.2017 року не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. На попередніх судових засіданнях, заявляючи клопотання про приєднання до матеріалів справи відомостей про отримання [PERSON] орендної плати за користування ПП «Агропрогрес» земельними ділянками заявляв про те, що він позовні вимоги не визнає, пояснюючи при цьому, що [PERSON] отримував орендну плату, а отже знав про укладення з ним договорів оренди землі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слудуючого. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20.12.2005 року є власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області площею 3,3794 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 0, 2573 га., кадастровий номер [NUMBER] (а.с.6). 26.05.2008 року між [PERSON] та ПП «Агропрогрес» було укладено терміном на 10 років договори оренди земельних ділянок площею 0,2573 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 3,3794 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованих на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Вищезазначені договори зареєстровані районним відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено записи 25.08.2009 року за № 04098550038 та №040985500309 (а.с.56-61). Звертаючись до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, [PERSON] посилається на те, що він не підписував дані договори. З висновку судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі, укладеному терміном на 10 років щодо земельної ділянки площею 3,3794 га, кадастровий номер [NUMBER], який зареєстрований Бобровицьким районним відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 25.08.2009 за №040985500309, сторонами якого зазначені: орендодавець - [PERSON], орендар - ПП «Агропрогрес», в акті приймання-передічі земельної ділянки від 26.05.2008 до даного договору виконані не [PERSON], а іншою особою; підписи від імені [PERSON] в договорі оренди землі, укладеному терміном на 10 років щодо земельної ділянки площею 0,2573 га., кадастровий номер [NUMBER], який зареєстрований Бобровицьким районним відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 25.08.2009 за № 040985500308, сторонами якого зазначені: орендодавець - [PERSON], орендар - ПП «Агропрогрес», в акті приймання-передачі земельної ділянки від 26.05.2008 до даного договору виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.157-165). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Оскільки, [PERSON] вказані договори не підписував, тобто не виявив свою згоду на укладання правочину з такими умовами, то такі договори є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України. Твердження представника відповідача відносно того, що, отримуючи орендну плату, позивач підтверджував своє волевиявлення на укладення договору, не може бути враховане, оскільки виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності (п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачений судовий збір у сумі 1102,40 грн. та витрати, пов`язані з оплатою судово-почеркознавчої експертизи у сумі 2970, 00 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача (а.с.1, 165) На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved