Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок неналежного надання медичних послуг. [PERSON] вказує, що 22.09.1992 року він захворів і лікар [PERSON] лікувала його в домашніх умовах при наявності двох інфекційних захворювань: вітрянки і вірусного гепатиту А, однак стан здоров`я погіршувався і 05.04.1993 року позивач звернувся до завідуючої відділенням обласної лікарні Дунець О.Д., яка поставила діагноз: гепатит В, а через рік написала в епікризі, що гепатит відсутній і позивач придатний до служби в армії. 04.02.2004 року позивач знову звернувся до [PERSON] , яка поставила йому діагноз: цироз печінки і підтвердила цей діагноз 08.04.2004 року, 17.11.2004 року і аж до 2016 року. Стан здоров`я позивача погіршувався і в квітні 2004 року він став інвалідом ІІ-ї групи. Позивач вважає, що лікар [PERSON] не робила всіх необхідних обстежень і аналізів, скорочувала термін лікування та ставила помилкові діагнози хвороби: гепатит В, потім цироз печінки, тоді цироз печінки і гепатит одночасно і знову багаторазово цироз печінки, що свідчить про її непрофесійні, некваліфіковані і протизаконні дії. Помилковий діагноз: цироз печінки підтвердили також лікарі з м. Києва і Дніпра. Як встановили 08.03.2016 року і 13.06.2016 року мінські лікарі, у позивача гепатиту і цирозу печінки не було, а діагнози, встановлені [PERSON] і підтверджені іншими українськими лікарями, були помилковими і неправильними. Позивачу поставили основний діагноз в Мінській лікарні №9 -Тромбоз воротної вени, який можна було легко вилікувати на початкових стадіях, якби правильно було встановлено діагноз українськими лікарями, а всі інші хвороби є похідними від основного діагнозу. Позивач неодноразово звертався із різноманітними скаргами на дії лікарів і до поліції і до прокуратури, вважає, що через непрофесійні дії лікарів, в першу чергу відповідача, він змушений був понести значні фінансові витрати на обстеження, аналізи, лікування та поїздки на лікування, що в цілому становить 500\~000 грн. Також діями [PERSON] йому завдано значної моральної шкоди, яку позивач оцінює в 1\~200\~000 грн. та просить суд стягнути з відповідача дані кошти, а також судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити з підстав, зазначених у ньому, вказує на непрофесійні дії відповідача та інших українських лікарів, які її захищають аби уникнути кримінальної відповідальності, чим завдали позивачеві значної матеріальної та моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі, вважають що позов є необгрунтованим та надуманим, викладені в ньому обставини не відповідають дійсності, доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано, позивач не дотримувався всіх рекомендацій лікарів, відмовлявся проходити необхідні обстеження та неправдиво звинувачує відповідача в некомпетентності її професійних дій, постійно звертається до різних державних органів із різноманітними скаргами, які не отримують підтвердження. Просять відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Представником позивача заявлялось клопотання про витребування доказів, яке судом задоволено, та витребувано із «Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» Акт судово-медичного дослідження №422/11 у відношенні [PERSON] , який знаходиться в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Відповідачем надано письмові заперечення на позовну заяву із додатками, які долучені до справи. \~ \~ \~ \~За клопотанням представника позивача судом неодноразово витребовувались інші докази, зокрема із Старокостянтинівської центральної районної лікарні. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи знаходяться письмові пояснення позивача на заперечення відповідача. \~ \~ \~ \~Представником позивача також неодноразово заявлялись клопотання про долучення доказів по справі, які судом задоволено, зазначені документи знаходяться в матеріалах справи. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні від 17.07.2018 року представником позивача заявлись повторно клопотання, щодо яких суд уже приймав рішення про їх задоволення, у зв`язку із чим суд відмовив в задоволенні таких клопотань. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що в п`ятнадцятирічному віці [PERSON] хворів двома непоєднуваними інфекційними хворобами: вірусним гепатитом А та вітрянкою. Із матеріалів позовної заяви відомо, що районний спеціаліст лікування проводив на дому. В 2011 році перевіркою прокуратури Чернівецької області було з`ясовано, що лікар [PERSON] наголошувала на додатковому обстеженні та госпіталізації [PERSON] в стаціонарне відділення, від якого батько дитини відмовився. Лікар пояснювала, що [PERSON] під час клінічного огляду мав жовтушне забарвлення шкіри та склер, що не є нормою. Проте, батько позивача, беручи відповідальність на себе, відмовився від госпіталізації. Згідно виписного епікризу стаціонарного лікування [PERSON] в гастроентерологічному відділенні з 05.04.1993 року по 16.04.1993 року було встановлено наступний діагноз: хронічний постінфекційний гепатит, гемолітична вроджена анемія. Помірно виражений очаговий поверхневий гастрит антрального відділу. Лікуючим лікарем [PERSON] на той час була [PERSON] . У виписному епікризі є обстеження та огляд лікаря гематолога, яким була підтверджена вроджена гемолітична анемія. Було рекомендовано провести стернальну пункцію та обстеження матері хворого. Виписаний [PERSON] в задовільному стані. Від подальшого обстеження батько позивача відмовився, про що є запис у вищевказаному виписному епікризі. З 21.03.1994 року по 29.03. 1994 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в гематологічному відділенні Хмельницької обласної лікарні з приводу спленомегалії не уточненого генезу та хронічного постінфекційного гепатиту. Госпіталізований був за направленням військомату. Лікуючим лікарем, згідно виписного епікризу, була [PERSON] , завідуючим відділення був [PERSON] , таким чином, пояснення позивача про те, що [PERSON] лікувала його в гематологічному відділенні не підтверджені матеріалами справи. Рішення про придатність до несення військової служби в лавах збройних сил України приймається комісійно у військоматі, на основі обстежень та виписних епікризів, які позивач мав подати, тому твердження позивача про те, що [PERSON] визнала його придатним до служби в армії також не знаходить свого підтвердження. З лютого 2004 року по листопад 2004 року є наявні три медичні виписки з медичної картки [PERSON] про лікування в гастроентерологічному відділенні Хмельницької обласної лікарні, згідно яких лікуючим лікарем позивача [PERSON] не була. Як вбачається з виписного епікризу за період 04.02.2004р. - 19.02.2004р. - лікуючим лікарем позивача була лікар вищої категорії [PERSON] . Наступний виписний епікриз за період 29.03.2004р. по 08.04.2004р. Лікуючим лікарем [PERSON] була лікар вищої категорії [PERSON] . Було встановлено наступний діагноз: післяінфекційний цироз печінки в стадії субкомпенсації. Печінково-клітинна недостатність 1 ступеню. Синдром гіперспленізму. В той же період часу позивач був оглянутий обласним хірургом [PERSON] , яким був підтверджений вищевказаний діагноз - цироз печінки в стадії субкомпенсації. Спленомегалія. Обласний хірург рекомендував проведення лапароскопії та біопсію печінки, що могло б також допомогти встановити чи виключити діагноз. Дані твердження є зазначені у вищевказаному епікризі. За наполяганням представника позивача [PERSON] був виписаний для продовження лікування за місцем проживання. Згідно записів виписного епікризу з історії хвороби № 1568 за період з 23.05.2007р. по 14.06.2007р., позивач проходив лікування у відділенні захворювань печінки та підшлункової залози інституту гастроентерології АМН України в місті Дніпропетровськ. Було встановлено наступний діагноз: цироз печінки криптогенний з портальною гіпертензією, печінково-клітинною недостатністю 1 стадії субкомпенсації. Сполучені гастроентерологічні захворювання: хронічний безкам`яний холецистит в стадії загострення, хронічний панкреатит в стадії загострення. Супутній діагноз: варикозне розширення вен нижніх кінцівок без запалення, пролапс мітрального клапана. Отже, розбіжностей в постановці діагнозу між медичними працівниками Хмельницької обласної лікарні та медпрацівниками інституту гастроентерології АМН України немає. Крім того, у виписному епікризі вказується, що позивач консультований в 2006 році хірургом ІГ АМН України. У жовтні 2006 року лікувався в ІГ АМНУ з діагнозом цироз печінки. Під час лікування в стаціонарі хворий [PERSON] був оглянутий доктором медичних наук [PERSON] , який надав висновок, що у позивача - цироз печінки з портальною гіпертензією. Хронічний холецистит, хронічний панкреатит. За період з 08.04.2013 р. по 11.04.2013р. [PERSON] знаходився на обстеженні в гастроентерологічному відділенні Хмельницької обласної лікарні. Лікуючим лікарем хворого була [PERSON] . Було встановлено наступний діагноз: хронічний персистуючий гепатит, сегментарна портальна гіпертензія, гіперспленізм, паренхіматозна жовтяниця, ВРВС 1 ст., хронічний панкреатит в стадії ремісії, варикозно-розширені вени нижньої кінцівки, ХВН 1 ст. У виписному епікризі за вищевказаний період зазначається, що хворий [PERSON] обстежений в інституті гастроентерології АМН України в 2006 , 2011 роках, консультований НДІЕХ. 10 квітня 2013 року був проведений консиліум в складі головного хірурга департаменту ОЗО Суходолі А.І., головного терапевта департаменту ОЗО Паламарчука В.В., начмеда Старосинявської ЦРЛ [PERSON] , начмеда Хмельницької обласної лікарні Шаренко М.Г., голови обласного МСЕК Крупи Т.В., лікарів гастроентерологічного відділення. Вивчивши медичну документацію та дані обстежень за період перебування хворого [PERSON] в стаціонарі гастроентерологічного відділення ХОЛ, консіліум прийшов до висновку з приводу постановки діагнозу: хронічний персистуючий гепатит, сегментарна портальна гіпертензія, гіперспленізм, паренхіматозна жовтяниця, варикозно розширені вени стравоходу 1 ст., хронічний панкреатит в ст. ремісії, варикозно-розширені вени нижньої кінцівки, ХВН 1 ст. За наполяганням пацієнта [PERSON] та його батька, представника позивача, хворий був направлений на консультацію до головних спеціалістів МОЗ України: гастроентеролога, хірурга, трансплантолога для вирішення питання про доцільність трансплантації печінки та подальшого лікування хворого. 4 березня 2015 року [PERSON] був оглянутий головним хірургом ОУОЗ, завідувачем кафедри хірургії ФПО, доктором медичних наук, професором, заслуженим лікарем України [PERSON] . Огляд проводився разом з д.м.н. [PERSON] . Було встановлено діагноз: цироз печінки, клас А Child-Pugh. Портальна гіпертензія. ВРВ стравоходу. Пупкова кила, вправима. Рекомендовано: операція з приводу пупкової кили можлива після прийняття рішення з приводу трансплантації печінки. 19 жовтня 2015 року консиліумом медичних працівників Національного інституту хірургії та трансплантологи ім. О.О. Шалімова встановлено наступний діагноз: цироз печінки, Клас А по Child-Pugh. Синдром портальної гіпертензії в стадії компенсації. Варикоз вен стравоходу 2 ст. Спленомегалія. Гіперспленізм 2 ст. Варикозна хвороба нижніх кінцівок. Хронічна венозна недостатність 3-4 ступеня по СЕАР. Пупова грижа незащемлена. Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає наявність неправомірних дій [PERSON] по відношенню до хворого [PERSON] . Відповідач була лікуючим лікарем позивача 10 днів в 1993 році. На той час хворому були проведені всі належні обстеження та аналізи, встановлений обгрунтований діагноз. Це підтверджується документами, які надані сторонами до матеріалів справи. В 2011 році була проведена перевірка прокуратурою Чернівецької області з приводу неналежного виконання професійних обов`язків лікарями медичних закладів Хмельницької області по відношенню до [PERSON] 8 грудня 2011 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка додається до справи. Відповідно до 4.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст.28 Конституції України, ст.270 ЦК України та відповідно до ст.З Конституції людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом не встановлено наявність вини [PERSON] у постановці невірного діагнозу позивачеві, що спричинило йому майнову та моральну шкоду, на яку [PERSON] посилається в своїй позовній заяві. Обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок неналежного надання медичних послуг, є необгрунтованою та непідтвердженою відповідними доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed