Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача посилаючись на те, що влітку 2005 року він познайомився з відповідачкою [PERSON] та через деякий час вона запропонувала йому жити разом у належній їй квартирі [ADDRESS] . У той час він працював майстром зварювальником в ТОВ «Південттранс» із заробітною платою приблизно 5 тис. гривень. За час проживання у належній відповідачі квартирі він за особисті кошти придбав та встановив міжкімнатні двері та сантехніку, купив телевізор. У цій квартирі разом з ними проживав син [PERSON] - [PERSON] , який на той час був підлітком та навчався в школі. Спільно з відповідачкою вони вели домашнє господарство, придбавали необхідний одяг, їжу, ліки, спільно відпочивали. В грудні 2006 року помер батько позивача - [PERSON] , після смерті батька сестра позивача - [PERSON] успадкувала житловий будинок розташований в [ADDRESS] . Позивач запропонував [PERSON] придбати у його сестри [PERSON] вказаний будинок. Між [PERSON] та [PERSON] було досягнута домовленість щодо купівлі-продажу будинку з 70 тисяч доларів США. Договір купівлі - продажу оформлено значно пізніше після отримання грошей, а саме 11 листопада 2008 року. Після того, як [PERSON] віддала всю суму грошей його сестрі [PERSON] , остання залишила 23 тисячі доларів собі, а залишок 46 тисяч доларів США розділила між ним та його братом [PERSON] . Отримавши свою частину, а саме 23 тисячі доларів США розпочав ремонтні роботи у вказаному будинку. До ремонту будинку були відсутні водогін, каналізація та газопостачання, опалення було пічним. Під час його спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , якого він визнав своїм сином, про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Після народження дитини відповідач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, а на потреби сім`ї використовувались зароблені ним кошти, На ремонт будинку з лютого по листопад 2008 р, використовував отримані від сестри 23 тисячі доларів. За вказаний період ним були здійснені наступні ремонтні роботи: - придбання та перекриття шифером даху площею 100 кв.м. (8000 тис. грн., 1000 доларів США); - придбання та встановлення нових дерев`яних балок (6 400 грн., 800 доларів США); придбання та монтаж системи парового опалення , а саме труб пластикових дюймових та півдюймових (500 грн. 63 доларів США), опалювальні батареї у кількості 67 секцій з алюмінію - 6700 грн. 600 доларів США); - придбання та монтаж металопластикових вікон (8400 грн., 1500 доларів США); - котел опалювальний двоконтурний (8000 грн. 1000 доларів США); матеріал необхідний для ремонту внутрішніх стін - пісок, щебінь, каміння, вапняний розчин, арматура на загальну суму (14000 грн., 1370 дол США); дворовий металевий паркан (у металевій вирубці площею 20 кв.м. (2000 грн., 250 дол. США); встановлення нової електромережі з вимикачами та розетками по всьому дому (!700 грн., 220 доларів США); придбав та встановив газову плиту (;000 грн., 500 доларів США); здійснив заміну електролічильника та оплатив новий проект електролічильника (2500 грн., 300 доларів США); здійснив оплату проектної документації для газифікації будинку (15000 грн., 1875 доларів США); встановив вхідні броньовані двері (1500 грн., 187 доларів США). Ним особисто виконані такі будівельні роботи: допомога у встановленні сантехніки, опалення, електромережі, також особисто виконував роботи по стяжці підлоги, зварювальні роботи по встановленню паркана у дварі. Також ним винаймались бригади з фахівців для виконання складних будівельних робіт. Після виконання усіх будівельних робіт він разом з відповідачкою були зареєстровані за вказаною адресою. У подальшому сімейні стосунки з відповідачем погіршилися та починаючи з 2011 року він з відповідачем не веде спільного господарства. Більш того, відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2012 року по справі № 1515/1024/12 його визнано таким, що втратив право користування житловим вказаним приміщенням. Про рішення суду йому стало відомо 7 жовтня 2014 року. Тривалий час він намагався домовитись з [PERSON] щодо позасудового врегулювання спору, однак вона категорично відмовила. З грудня 2013 по січень 2014 року він перебував у відділенні судинної хірургії Одеської обласної клінічної лікарні, де був двічі прооперований. У подальшому щорічно проходив курси лікування та реабілітації з діагнозом: мультифокальний атеросклероз, посінфаркний кардіосклероз, стенозуючий коронаросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ІІ ступенбю, ризик - 4. Аторосклероз аорти і артерій нижніх кінцівок. Синдром Лариша . Окколюзія бедренно - підколінного сегмента справа та зліва. ХАН нижніх кінцівок ІІ -Б ст. Починаючи з 2014 року він перебуває на другій групі інвалідності. За таких обставин він з поважних причин був позбавлений можливості звернутися до суду щодо захисту своїх порушених прав. Просив суд: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 2005 року по лютий 2011 року включно; - визнати будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що дійсно 11.11.2008 року відповідачем [PERSON] за договором купівлі-продажу був приданий будинок [ADDRESS] . Однак зазначений будинок придбаний відповідачем за власні кошти, які виручені від продажу 11.06.2008 року квартири [ADDRESS] . А тому придбаний будинок належить до особистої приватної власності відповідача. Крім того, позивачем зазначено у позові, що від продажу даного будинку його сестрою, ним отримано 1/3 частку від грошей відповідача, які вона сплатила продавцю в розмірі 70 000 доларів США, тобто він є фактичним продавцем житлового будинку і в жодному разі не може бути його покупцем і співвласником. На момент придбання будинку відповідачем, 11.11.2008 року спірний житловий будинок був повністю відремонтований, про що зазначає сам позивач у позові. Зазначена обставина була необхідною умовою його придбання відповідачем, оскільки без проведення капітального ремонту нормальне проживання в ньому було неможливе. Тобто, на момент проведення капітального ремонту та витрачання позивачем коштів на ремонт будинку, він знаходився у власності його сестри [PERSON] . Крім того просив суд застосувати судом строків позовної давності, так як повивач пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав, який сплинув у лютому 2014 року і позові не міститься зазначення поважності такого пропуску. Так відповідно до документів наданих позивачем останній знаходився на стаціонарному лікуванні6 - з 27.12.2013 року по 30.12.2013 року - Одеська ОКЛ; - з 13.01.2014 року по 24.01.2014 року - Одеська ОКЛ; 15.03.2016 по 28.03.2016 - Одеська ОКЛ; - з 22.02.2018 по 02.03.2018 - Одеська ОКЛ,, тобто загальний строк стаціонарного лікування позивача не перевищує строк 2 місяці за минулі вісім років з часу припинення позивачем фактичних шлюбних відносин з відповідачем. Крім того, позивач у травні 2015 року звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманого майна, який ухвалою суду від 06.02.2019 року була залишена без розгляду за заявою позивача. Протягом чотирьох з половиною років розгляду справи позивач приймав участь у судових засіданнях, а тому жодних причин поважності пропуску позивачем строку позовної давності у справі немає. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Під час судового розгляду справи судом були допитані свідки позивача : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду що є рідною сестрою позивача. Після смерті їхнього батька вона за згодою своїх братів одноособова вступила у спадщину на житловий будинок у нотаріальній конторі та отримала свідоцтво про спадщину. Відмова братів від спадку була формальною і за їх спільною домовленістю гроші від продажу будинку мали бути поділені порівну. Спочатку [PERSON] мала намір продати будинок за 90000 доларів, але її брат [PERSON] запропонував його продати за 70000 доларів [PERSON] . Після продажу будинку [PERSON] , вона залишила собі 23000 доларів та поділила решту між братами. Гроші отримала від [PERSON] раніше ніж була укладена угода купівлі -продажу. Після отримання грошей [PERSON] почав ремонтувати будинок, так як у ньому не можливо було проживати. Закінчив ремонт приблизно в листопаді 2008 року, на день народження їхнього сина. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що є друзями позивача та допомагали йому у здійсненні ремонтних робіт будинку, підтвердили те що сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах та те, що [PERSON] здійснював ремонтні роботи та розраховувався за них. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що від батьків [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 11). Суд вважає за правильним поновити позивачу [PERSON] строк звернення до суду із даним позовом враховуючи його групу інвалідності та необхідність постійного лікування ( а.с. 12-21). Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено ведення спільного господарства сторонами, наявності спільних фінансових відносин притаманних подружжю. Сам по собі факт народження спільної дитини та визнання себе батьком цієї дитини не доводить суду наявності спільних прав та обов`язків щодо одне одного. До такого висновку суд дійшов з огляду на те, що з наявних у матеріалах справи доказів, пояснень позивача та свідка [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] жодним чином не приймав фінансової участі у придбані будинку. На час придбання квартири [ADDRESS] (10.08.2001 року) [PERSON] , відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу не перебувала у шлюбі, шлюбний контракт не укладала, та ні з ким не проживали однією сім`єю без укладення шлюбу. Таким чином на час її продажу (11.06.2008 року) [PERSON] не претендував та не міг претендувати на володіння та розпорядження цими коштами. Доказів наявності у позивача власних коштів за рахунок праці майстром зварювальником в ТОВ «Південттранс» суду не надано, судовим розглядом не встановлено. Суд приймає до уваги те, що позивач [PERSON] отримав від своєї сестри (свідка по справі) [PERSON] 23 тисячі доларів США, вкладав їх у ремонт та приймав особисту участь у будівництві, однак дані докази не є достатніми для визначення дійсної вартості вкладу [PERSON] як подружжя за для визнання спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину будинку. Крім того, суд вважає, що позивач має можливість на захист порушених прав у інший спосіб, в тому числі шляхом стягнення вартості безпідставно набутого майна. Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) висловив правову позицію згідно до якої, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. а змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-612цс15). Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із чч.1, 2 ст.21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Виходячи з аналізу вказаних норм, слідує висновок, що ст. 74 СК України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Разом з тим, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97цс11. За приписами ч. 2ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, якає обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно зі ст.76,77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. З пояснень свідків у судовому засідання, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо. Посилання позивача на періодичне спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї. Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірний житловий будинок. Жодними доказами по справі не підтверджується наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з 2005 року до 2011 року. Жоден із допитаних судом свідків зі сторони позивача, на переконання суду, беззаперечно не підтвердили факту перебування позивача та відповідачки у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: dismissed