Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить визнати недійсним заповіт [PERSON], вчинений 27.11.2009 р. на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], а також просить внести до спадкового реєстру відповідні записи про його недійсність. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що померла [PERSON] склала на його користь 13.01.2009 р. заповіт, у подальшому 27.11.2009 р. склала заповіт на користь [PERSON]. При цьому зазначає, що на час складання останнього заповіту [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла ними керувати, а тому в силу положень ст. 225 ЦК України заповіт є недійсним. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Відповідач та її представник проти позову заперечили, посилаючись на те, що [PERSON] була дієздатною, вела звичайний спосіб життя, а тому позовні вимоги є безпідставними. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що ним в силу його повноважень дієздатність [PERSON] при посвідчені спірного заповіту була перевірена. Заслухавши учасників судового засідання, експерта, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, 13.01.2009 р. [PERSON] склала заповіт, згідно якого належну їй частину будинку [ADDRESS] заповіла [PERSON]. (а.с. 5) У подальшому 27.11.2009 р. [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с. 67) У відповідності із п. 16 Постанови пленуму ВСУ за №6 від 06.11.2009 р. «Про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У відповідності із узагальненням ВСУ від 24.11.2008 р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (абз. 8, 9 розділу Правові наслідки вчинення правочину особою за межами цивільної дієздатності) встановлено, що оскільки у ч. 1 ст. 225 ЦК вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Проте в будь-якому випадку слід враховувати, що експертний висновок є не беззаперечним фактом, а одним із доказів, який повинен оцінюватись у сукупності з іншими доказами у справі. Згідно п. 35 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України 08.10.2001 р. за № 397, висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. За клопотанням позивача судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно виправленого акту судово-психіатричного експерта №120-2014 вбачається, що [PERSON] в силу наявних у неї психічних розладів у день вчинення заповіту 27.11.2009 р. не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 127-130). У судовому засіданні 01.08.2014 р. приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] пояснив, що при посвідчені ним спірного заповіту [PERSON] явних ознак недієздатності не виявляла, вела себе адекватно. Крім того пояснив, що спеціальними знаннями в області психіатрії не володіє, при вчиненні нотаріальних дій з метою виявлення ознак недієздатності обмежується усною розмовою із клієнтами, що і відбулося також у день вчинення заповіту 27.11.2009 р. Свідки, які являлися сусідами померлої [PERSON], пояснили, що будь-яких психіатричних відхилень у неї не спостерігалось, що старенька вела звичайний спосіб життя, разом з тим жила уособлено. Для надання пояснень у судове засідання був викликаний експерт [PERSON], який повідомив, що померла [PERSON] хворіла на серйозне психіатричне захворювання, проходила стаціонарне лікування та починаючи з квітня 2009 року (звернення до психіатра) взагалі не усвідомлювала значення своїх дій. При цьому експерт пояснив, що пересічна особа при такому перебігу хвороби як у [PERSON] не здатна була побачити викривлення психіки померлої, її стан характеризувався скритістю, тривожністю, викривленою уявою, тощо. Але зовнішнього виявлення ці ознаки не мали, особа вела звичайне побутове життя та не виявляла явного слабоумства, оскільки розлади мали прихований характер у психіці. За таких обставин судом відхиляються твердження представника відповідача, що оскільки експертним висновком не доведена наявність психічного розладу у померлої саме в «момент» вчинення заповіту 27.11.2009 р. о 13-00 год., то у задоволені позову належить відмовити. Як пояснив експерт померла не усвідомлювала значення своїх дій починаючи вже з квітня 2009 року, коли вона звернулася до лікаря-психіатра за допомогою. Отже, [PERSON] протягом цілого дня 27.11.2009 р. також не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. До того ж, якщо виходити із висновків експертизи, яка встановила, що [PERSON] в силу наявних у неї психічних розладів в день вчинення заповіту 27.11.2009 р. не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, то логічним є твердження, що 27.11.2009 р. у «момент» о 13-00 год. вона також не розуміла значення своїх дій. Судом також відхиляються твердження представника відповідача, що експертний висновок не може бути належним та допустимим доказом у справі у зв'язку із тим, що він складений на підставі картки амбулаторного хворого з консультативно-терапевтичного відділення Житомирської ОПЛ №1 на 6 арк., яка має невідоме походження, оскільки зазначена картка на вимогу суду надана Житомирською ОПЛ №1. Відсутність на титульній сторінці картки відбитку медичної установи не може свідчити про недійсність картки в цілому. Крім того, експертний висновок здійснений на підставі трьох медичних карток, які були в розпорядженні експерта. Судом відхиляються також твердження представника відповідача, що експертом порушені правила п. 20 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України 08.10.2001 р. за № 397, зокрема щодо самостійного отримання картки амбулаторного хворого з консультативно-терапевтичного відділення Житомирської ОПЛ №1 на 6 арк. Так, зазначеним нормативним документом передбачено, що експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно. Судом на адресу експертної установи направлялися 2 медичні картки померлої. Як пояснив у судовому засіданні експерт, при надходженні до Житомирської ОПЛ №1 даної справи із відповідною ухвалою працівниками лікарні перевіряється наявність будь-яких медичних документів відносно особи, по якій проводиться експертиза. З'ясувавши, що у консультативно-терапевтичному відділенні Житомирської ОПЛ №1 зберігається картка [PERSON] експертом остання була також використана для проведення повної та всебічної експертизи. Зазначені дії не можуть кваліфікуватися як самостійне збирання матеріалів. Зазначена картка на 6 арк. на вимогу представника відповідача витребувана судом для пересвідчення в її існуванні. Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності висновок експертної установи, пояснення експерта та свідків, пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] в момент вчинення спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За таких обставин, позов в частині визнання заповіту недійсним підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині внесення до спадкового реєстру відповідних записів про недійсність заповіту, то у їх задоволенні належить відмовити за безпідставністю, оскільки відповідні відомості вносяться до реєстру на підставі судового рішення про визнання заповіту недійсним, яке набрало законної сили.

Outcome: partial