Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Хмелівківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. Зазначає, що спадщину фактично прийняв, так як на день смерті батька проживав разом з ним та був зареєстрований за однією адресою. Згідно заповіту від 11.08.1990 р. він є спадкоємцем даного житлового будинку. Проте, із-за відсутності правовстановлюючих документів на даний житловий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину у органах нотаріату. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Хмелівківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області в судове засідання не з'явився, однак подав заяву в якій просять проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. З дослідженого судом свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] заповів усе своє майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], що підтверджується заповітом від 11.08.1990року посвідченого заступником голови Хмелівківської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Із свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.), правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України 2003 р. , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом 2003 р. Судом встановлено, що позивач на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем та був зареєстрований за однією адресою - [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується будинковою книгою. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном. Враховуючи те, що спадщина відкрилась [INFO], оскільки саме в цей день помер [PERSON] та спадщину протягом шести місяців після її відкриття прийняв позивач, тому дані відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом УРСР 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини. В силу ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та заповіту від 11.08.1990 р. встановлено, що 11.08.1990 р. було складено заповіт, згідно якого [PERSON] призначив [PERSON] спадкоємцем усього свого майна. Даний заповіт не змінювався, не скасовувався, тобто є чинним. Судом встановлено, що позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане будинковолодіння відмовлено нотаріусом, із-за відсутності правовстановлюючих документів на даний будинок. Проте, витягом з по господарської книги Хмелівківської сільської ради Володимир-Волинського району №5 за 1990 рік підтверджується, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Враховуючи те, що на момент забудови не було передбачено державної реєстрації права власності, то відповідно дане будинковолодіння не зареєстроване за власником [PERSON], а тому позивач, будучи спадкоємцем, не може оформити у нотаріальній конторі своїх спадкових прав. Одним із способів захисту цивільних прав ст. 6 ЦК УРСР визначає визнання права.. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON], який прийняв спадщину, однак із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, тому право власності позивача підлягає захисту шляхом його визнання за ним. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved