Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Просив винести рішення яким визнати спільним майном подружжя кошти в сумі 33762 гр. витрачені на ремонт квартири [ADDRESS] та боргові зобов'язання від 01.10.2009 року перед [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 16881 грн., як компенсацію з частки в спільному майні подружжя - 1/2 частину даних коштів. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 04.01.2005 року між ним [PERSON] та відповідачкою по справі в міському відділі РАЦС ЛМУЮ було укладено шлюб. В травні 2011 року вони, сторони припинили спільне проживання. 20.04.2012 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова їхній шлюб було розірвано. Як зазначив позивач, за час їхнього спільного проживання, за спільні кошти вони, як подружжя зробили ремонт в квартирі, розташованої за адресою [ADDRESS], що належить відповідачці, уклавши договір підряду № 07/11 від 7.11.2008 року з ФОП - [PERSON] витративши на це 20198 грн., що підтверджується протоколом погодження ціни на виконання робіт, актом здачі - приймання робіт та кошторисом по виконанню ремонтно - оздоблювальних робіт. На ремонтні роботи, за твердженнями позивача, було використано матеріали на загальну суму 1798,97 грн., що підтверджується видатковою накладною від 31.12.2014 р. Крім того, позивач вказав, що оскільки їхня сім'я під час спільного проживання не мала достатніх доходів - тому він 01.10.2009 року, діючи в інтересах сім'ї , уклав договір позики з [PERSON] на 1000 доларів США, які вони, сторони витратили на потреби сім'ї, і які він, позивач не повернув позикодавцеві по сьогоднішній день. Позивач у позові вказав, що за час спільного проживання їхнього подружжя, ними було придбано та витрачено на поліпшення майна відповідачки та на потреби сім'ї майна -грошових коштів на загальну суму 33762 грн. В судовому засіданні позивач та його уповноважений представник [PERSON], що діє на підставі договороу про правову допомогу, позов підтримали повністю з мотивів, викладених вище. Надали суду пояснення аналогічно викладеним в позові, просили такий задовольнити повністю. Відповідач та її уповноважений представник - [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили відмовити у їх задоволенні, вважаючи вимоги безпідставними. Відповідач подала суду також письмові заперечення проти позову та аналогічні до них пояснення у яких зазначила, що позивач не проводив ніякого ремонту квартири за адресою [ADDRESS]. Квартира йому не належить, в ній він не був прописаний, власником цієї квартири є її, відповідачки мама, яка у ній і живе. А тому будь-який ремонт на думку відповідача повинен погоджуватися із нею. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що коли проводились ремонтні роботи у її квартирі за адресою [ADDRESS], усі витрати несла вона, її донька та колишній зять - сторони у справі, могли допомагати лише організаційно. Будь-яких робіт про які зазначає позивач щодо нанесення декоративної штукатурки та виготовлення і монтажу гіпсових елементів у її квартирі зроблено не було і згоди на це вона не давала. Крім того зазначила, що позивач у цій квартирі ніколи не був зареєстрований. А тому вважає позов безпідставним. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, заслухавши показання свідка [PERSON], повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи та права і обов'язки сторін, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог і необхідності відмови у їх задоволенні виходячи з нижче наведених підстав та мотивів. Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. З 04.01.2005 року до 20.04.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шевченківським районним судом м. Львова окремо розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 02.06.2014 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом, коли справа за позовом [PERSON] до нього уже по суті розглядалась. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності третій особі у цій справі [PERSON], [PERSON] [PERSON] (тепер. [PERSON] - відповідач), [PERSON], набута в процесі приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.11.2004 р. ( а.с. 45), тобто до укладення шлюбу між сторонами. Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію форми № 2 виданої 21-07-2014 ЛКП «Рясне-402» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. ( а. с. 46) Як встановлено договором виконання оздоблювальних робіт № 07/11 від 7.11.2008 року (а.с.4-6) укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] [PERSON] замовив, а [PERSON] зобов'язувався провести роботи по нанесенню декоративної штукатурки та виготовленню і мотажу гіпсових елементів в квартирі в житлового будинку по [ADDRESS]. Вартість таких робіт, що погоджена протоколом погодження договірної ціни на виконання та здачу робіт становить 20198 грн. (а.с.7) Згідно акту здачі - приймання виконаних робіт від 17.11.2008 р. сторони з вищевказаним договором підтвердили виконання його умов. ( а.с.9) Підписання наведених документів підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання сімейного життя мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обов'язки у шлюбі та сім'Ї. Спільне вирішення сімейних питань передбачає врахування волі обох з подружжя при прийнятті рішення. При цьому не обов'язково, щоб дружина чоловік з будь-якого приводу уклали між собою договір. За наявності взаємної довіри дружина і чоловік мають право розподілити між собою вирішення питань життя сім'ї таким чином, що кожен з них відповідатиме за певну сферу. Головне щоб жоден із подружжя не вирішував проблеми сімейного життя без відома та всупереч волі іншого, оскільки це призведе до порушення принципу рівності. Згідно із вимогами ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Аналіз цієї статті дає підставу стверджувати, що ремонт квартири можливий тільки за згодою влас ника квартири. Позивач, на підтвердження своїх доводів подав суду розписку, як договір позики на суму 1000 дол. США, що укладений між ним та його братом [PERSON]. Однак будь-яких доказів, що такий договір укладений в інтересах, на той час подружжя та був погоджений [PERSON] з [PERSON] у справі немає. Також в судовому розгляді не здобуто доказів того, що договір виконання оздоблювальних робіт укладався для покращення спільного майна подружжя та такі роботи оплачувались за спільні кошти подружжя. Також не доведено належними та допустимими доказами погодження проведення позивачем будь-яких ремонтних робіт за адресою [ADDRESS] із власниками цієї квартири. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуття подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільне сумісної власності. Згідно із ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. На підставі ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Оскільки стороною позивача не доведено, що будь-які ремонтні роботи та витрачені на це матеріали є невід'ємним покращенням спільного майна подружжя та проведене за спільні кошти подружжя, суд вважає, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення з відповідача 16881 грн., як частину вартості за невід'ємне покращення майна відповідачки за спільні кошти. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає доводи позивача безпідставними та надуманими, такими, що не віднайшли свого підтвердження в судовому розгляді допустимими доказами, на підставі чого в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed