Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовом до ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» про визнання [PERSON] таким, що звільнений з посади директора ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» звільненим з посади директора на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з моменту винесення рішення судом,мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON], з 20 лютого 2009 року займає посаду директора приватного підприємства «ЇЛИ-ПИЛИ». Засновником підприємства є Георгіїва (прізвище до шлюбу [PERSON]) [PERSON]. За час роботи суттєвих проблем із засновником приватного підприємства у позивача не виникало, працював сумлінно, отримував стабільну заробітну плату. Проте, з 2013 року ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» фактично перестало вести свою господарську діяльність. Відповідно позивач перестав отримувати заробітну плату за свою роботу. 18 квітня 2013 року позивач у письмовому вигляді звернувся до засновника підприємства Георгіївої (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] із заявою про звільнення його за власним бажанням з посади директора ПП «ЇЛИ-ПИЛИ», та про призначення комісії для передачі ним товарно-матеріальних цінностей, документів та печатки підприємства. Відповіді на його заяву не надійшло, чим були порушені його права щодо звільнення з посади. Згідно ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Позивач не має можливості офіційно влаштуватись на іншу роботи, та факт його подальшого перебування на посаді директора породжує певні наслідки. Позивач звертався до Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області, але у відповіді на звернення йому було рекомендовано звернутись до суду для захисту його трудових прав. В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, оголошенням в газеті «Одеські вісті» №102 (4812) від 28.11.2015 року, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст..224-226 ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» про визнання [PERSON] таким, що звільнений з посади директора ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» звільненим з посади директора необхідно відмовити. Судом встановлено, що [PERSON], з 20 лютого 2009 року займає посаду директора приватного підприємства «ЇЛИ-ПИЛИ». Засновником підприємства є Георгіїва (прізвище до шлюбу [PERSON]) [PERSON]. За час роботи суттєвих проблем із засновником приватного підприємства у позивача не виникало, працював сумлінно, отримував стабільну заробітну плату. Проте, з 2013 року ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» фактично перестало вести свою господарську діяльність. Відповідно позивач перестав отримувати заробітну плату за свою роботу. 18 квітня 2013 року позивач у письмовому вигляді звернувся до засновника підприємства Георгіївої (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] із заявою про звільнення його за власним бажанням з посади директора ПП «ЇЛИ-ПИЛИ», та про призначення комісії для передачі ним товарно-матеріальних цінностей, документів та печатки підприємства. Відповіді на його заяву не надійшло, чим були порушені його права щодо звільнення з посади. При цьому судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що власник ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» взагалі отримував заяву про звільнення з посади директора [PERSON], так як матеріалах справи міститься тільки поштова квитанція про відправку поштового листа, та відсутні будь-які докази його отримання. Крім того, згідно установчих документів ПП «ЇЛИ-ПИЛИ», наданих позивачем власником є громадянка [PERSON], а не Георгієва, як зазначає позивач, так як будь-які дані щодо зміни прізвища в установчих документах ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» наданих позивачем не відображені. Крім того, позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б підтверджували взагалі факт праці останнього на посаді директора в ПП «ЇЛИ-ПИЛИ», а саме: наказ про призначення на посаду директора на підставі протоколу збору засновників, трудова книжка з відміткою про прийом на роботу. Позивач надав до суду тільки незавірену належним чином копію статуту ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» станом на 2009 рік, зокрема з якої вбачається, що відповідно до п.6.7 статуту ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» директор може бут звільнений від посади, яку він займає до закінчення строку договору (контракту) на підставах, передбачених договором і законодавством України. Тобто вказаний пункт уставу передбачає, що директор може бути звільнений до закінчення строку договору (контракт), що означає, що між директором [PERSON] та засновником ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» було укладено відповідний контракт, але суду такий контракт сторонами не надано. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, викладені в позові з вищезазначених міркувань, в звязку з чим у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» про визнання [PERSON] таким, що звільнений з посади директора ПП «ЇЛИ-ПИЛИ» необхідно відмовити.

Outcome: dismissed