Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою (з урахуванням уточнених позовних вимог) про стягнення з відповідача збитків від інфляційних втрат в сумі 12 192,68 грн., три відсотки річних 2 622,00 грн., пені 24 653,44 грн. та судові витрати у розмірі 650,00 грн., а всього 40 118,12 грн., посилаючись на те, що Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.08.2016 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 50\~000,00 грн.. 02.02.2017 року Радомишльським РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області відкрито виконавче провадження № 53324224 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 50 551,20 грн., однак, до теперішнього часу присуджену суму відповідач позивачеві не сплатив, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача зазначену вище суму за невиконання зобовязання. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити із зазначених вище підстав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач неодноразово викликався в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.08.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в розмірі 50 000,00 грн. та судові витрати в сумі 551,20 грн., а всього суму 50 551,20 грн.. Із тексту вказаного рішення вбачається, що термін повернення боргу, зазначений в розписці 20.06.2016 року, отже з цієї дати виникло зобовязання повернути борг (а.с.6). На виконання вказаного рішення суду, 02.02.2017 року Радомишльським РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області відкрито виконавче провадження № 53324224 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 50 551,20 грн. (а.с.7). Вказане рішення пред'явлено до примусового виконання, однак, на даний час не виконано. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме копією виконавчого провадження № 53324224 по виконавчому листу № 2/289/686/16 від 02.11.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]грошових коштів у сумі 50 551,20 грн.. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляції за час прострочення в період з 20.06.2016 року по 20.03.2018 року у розмірі 12 192,68 грн., суд виходить з наступного. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХП «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Тривале невиконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасного повернення суми боргу призвело до її збільшення, відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Відповідно до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в\~листі Верховного суду України №62-97 р від 03.04.97, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період перемножити між собою. Згідно з даними Держкомстату індекс інфляції у відсотках складав: -у 2016 році: червень\~- 99,8%, в липень - 99,9%, серпень 99,7%, вересень 101,8%, жовтень 102,8%, листопад 101,8%, грудень 100,9%; -у 2017 році: січень 101,1%, лютий 101,0%, березень 101,8%, квітень 100,9%, травень 101,3%, червень 101,6%, липень 100,2%, серпень 99,9%, вересень 102,0%, жовтень 101,2%, листопад 100,9%, грудень 101,0%; -у 2018 році: січень 101,5%, лютий 100,9%. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції: 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 х 101,1 х 101,0 х 101,8 х 100,9 х 101,3 х 101,6 х 100,2 х 99,9 х 102,0 х 101,2 х 100,9 х 101,0 х 101,5 х 100,9 =\~124,385%. Суму інфляції розраховуємо за формулою: (Сума боргу х процент інфляції)\~- сума боргу Таким чином, сума інфляції\~за період\~з червня 2016 року по вересень 2017 року становить: (50 000,00 грн. х 124,385%) 50 000,00 грн. = 12 192,50 грн.. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за даний період складає: 50\~000,00 грн. (сума основного боргу) х 3 х 638 (прострочених днів): 365 : 100 = 2 621,92 грн.. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] порушив грошове зобов'язання щодо повернення боргу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати суми боргу в розмірі 12 192,50 грн., три відсотки річних в заявленому розмірі 2 621,92 грн., а всього підлягає стягненню 14 814,42 грн. Оцінюючи вимоги про стягнення пені в загальній сумі 24 653,44 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до стаття 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Що не звільняє боржника від виконання зобов'язання. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України,\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1\~ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 2\~ст. 551 ЦК України\~передбачено, що, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим, зі змісту договору позики вбачається, що сторонами не було передбачено сплату штрафних санкцій, зокрема нарахування і стягнення неустойки, за порушення позичальником обов'язку по поверненню коштів за договором позики (а.с.39). Позовних вимог про стягнення процентів за користування грошима у відповідності до ст.\~1048 ЦК України\~позивач не заявляв. Натомість просив стягнути з відповідача пеню, зазначаючи в розрахунку ставку НБУ, %, за відповідні періоди розрахунку, між тим, умови договору позики від 10.05.2016 року та положення діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини не передбачають відповідальності за порушення зобов'язань у такому вигляді. Позивач не обґрунтував розміру пені, що підлягає стягненню, та не зазначив норми матеріального права, на підставі якої його обчислено, при цьому помилковим є посилання в позові на положення\~ст. 1048 ЦК України\~в обґрунтування можливості обчислення розміру пені на рівні облікової ставки Національного банку України, так як у вказаній статі закріплено право позикодавця отримати проценти від суми позики, які за своєю правовою природою є платою за користування коштами, а не штрафними санкціями, до яких відноситься нарахування пені. Оскільки погодженими між сторонами умовами, на яких були передані грошові кошти в позику, які визначені в договорі позики, не передбачалося стягнення пені, зазначена позивачем сума пені в розмірі 24 653,44 грн. з відповідача не підлягає стягненню. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Питання судових витрат суд вирішує на підставі\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial