Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 03.02.1976 року його батькові [PERSON] згідно рішення виконкому Гірницької селищної ради було видано Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок №3 по вул.Драгоманова у смт.Гірник Львівської області, яке у відповідному порядку було зареєстроване у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації. Під час отримання права власності на вказаний будинок батько перебував у шлюбі із матірю [PERSON], а отже спірний будинок перебував у спільній сумісній власності батьків. Мати померла 11.02.2011 року. Батько помер 01.10.2013 року. За життя батьки заповіли усе своє майно йому. На час смерті батьків він постійно проживав із ними у спірному будинку, а отже вважається таким, що прийняв спадщину. Однак оформити право власності на вказане спадкове майно він не зміг у звязку із наявністю спору з братом [PERSON] та сестрою [PERSON] з приводу часток у спадковому майні та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. 05.10.2015 року його брат [PERSON] помер. Сестра може претендувати на половину своєї частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом після смерті батька, тобто на 1/12. Тому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на 11/12 часток будинковолодіння №3 по вул.Драгоманова у смт.Гірник Львівської області. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних у ньому. Позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачка до суду не зявилась, про дату та час розгляду справи належним чином відповідно до п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлена. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з такого. [PERSON] та [PERSON] 05.10.2015 року звернулись до суду із первинним позовом про визнання права на обовязкову частку у спадщині після смерті батька, так як вони є непрацездатними дітьми спадкодавця і мають прав на половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. \~ Ухвалою суду від 24.12.2015 року праву за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], з участю третьої особи без самостійних вимог Червоноградської\~ державної нотаріальної контори про визнання права на обовязкову частку у спадщині в частині позовних вимог [PERSON] - залишено без розгляду, а в частині\~ позовних вимог [PERSON] -\~ закрито. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування було залишено для розгляду по суті як первинний позов. Судом встановлено, що [PERSON] являвся батьком позивача та відповідачки, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. З копії свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 03.02.1976 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Гірницької селищної ради №99 від 11.12.1975 року належало будинковолодіння у смт.Гірник по вул.Комарова (пізніше перейменована на вул.Драгоманова), 3, про що у реєстровій книзі зроблено запис №85. Даний факт також стверджується копією довідки КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №2116 від 29.04.2014 року. На час отримання права власності на вказаний будинок [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії 1-СГ №149044. Як регламентовано ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Аналогічна норма міститься і у ст.60 СК України. Беручи до уваги те, що спірне будинковолодіння було передане у власність [PERSON] у період перебування у шлюбі із [PERSON], суд приходить до висновку, що зазначене майно належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Виходячи із принципу рівності часток подружжя, кожному із них належало по ? частки будинковолодіння. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №241239, мати позивача [PERSON] померла 11.02.2011 року, та після своєї смерті своє майно (спірний будинок) заповіла своєму синові - позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 23.04.1999 року АВА №403355. Відповідно до ч.2 ст.1226 ЦК України суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час смерті матері позивач проживав разом із нею, від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв її, а отже набув право на ? частки спірного будинковолодіння. 01.10.2013 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ №334722. Згідно з копією заповіту від 23.04.1999 року АВА №931570 позивач являється спадкоємцем майна свого батька, якому на праві власності належало на час смерті ? частки будинковолодіння №3 по вул.Драгоманова у смт.Гірник Львівської області. Позивачем фактично була прийнята спадщина, оскільки останній на день смерті батьків, і вже після їх смерті проживав та продовжує проживати за адресою [INFO], що також підтверджується копіями довідок виконавчого комітету Гірницької селищної ради №157 та №158 від 25.06.2014 року Також він є зареєстрованим у вищезазначеному будинку. \~\~\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є\~\~спадкоємцем майна своїх померлих батьків та набув в порядку спадкування за заповітом право власності на спірне будинковолодіння. Однак 06.12.2013 року сестра позивача (відповідачка [PERSON]С.) та брат позивача [PERSON] звернулись до Червоноградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття обовязкової частки у спадковому майні після смерті батька [PERSON], який помер 01.10.2013 року. В силу положень ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON] на праві власності належало ? частки спірного будинковолодіння. На час його смерті спадкоємцями його майна за законом були троє його дітей: позивач [PERSON], відповідачка [PERSON], та [PERSON]. З врахуванням положень ст.1276 ЦК України право на обовязкову частку у спадковому майні мають лише особи, визначені у ст.1241 ЦК України, а тому після смерті таких осіб таке право припиняється і не переходить до їх спадкоємців за правилами спадкової трансмісії. [PERSON] на даний час помер, що підтверджується актовим записом про смерть №25 від 07.10.2015 року, тому його право на обовязкову частку у спірному будинковолодінні після смерті його батька припинилось. Як вбачається з копії посвідчення серії АГ №744585 виданого Управлінням Пенсійного фонду України в м.Червонограді та копії довідки МСЕК серії 10 ААВ №675236 від 09.09.2013 року відповідачка [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи з 11.09.2013 року безтерміново. Відповідачці [PERSON] у разі спадкування за законом належала б третина ? частки спірного будинковолодіння, тобто 1/6. Отже обов'язкова частка відповідачки, яка підлягає спадкуванню нею після смерті її батька незалежно від заповіту становитиме половину від 1/6 спадкового майна батька тобто 1/12. Відповідно частка позивача у спірному будинковолодінні 11/12. Однак сторонам було відмовлено в оформленні права власності на частки у спірному будинковолодіння в порядку спадкування після смерті батька у звязку відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказане майно, про що свідчать копії постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1251-02-31 від 11.09.2015 року, та №305-02-31 від 11.03.2016 року. \~\~Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Враховуючи те, що у сорін відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, вони не мають можливості реалізувати своє право на спадщину. Як передбачено ч.1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», одним із документів, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved