Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. Посилався на те, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду їх шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду від 19.10.2015 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень на кожну дитину щомісячно. Таким чином, він щомісячно зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1400 гривень у звязку з чим перебуває у скрутному матеріальному становищі. Зазначив, що починаючи з січня 2015 року і по даний час він ніде не працює, будь-якого самостійного заробітку у нього немає. Окрім того, він здійснює догляд за батьком інвалідом першої групи, який зареєстрований та проживає разом із ним та потребує постійної сторонньої допомоги. Також вказував на те, що вони з [PERSON] спільно проживають в одній квартирі та спільно приймають участь у вихованні та утриманні дітей. Просив зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.10.2015 року. Стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 450 гривень щомісячно на кожну дитину. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Пояснила, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що позивач має змогу сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 09.12.2009 року, про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей. Батьком дітей зазначений [PERSON]. Запис про батьківство [PERSON] не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.08.2015 року і до повноліття дітей (а.с.9). Як вбачається з поданої до суду заяви, у якості підстав для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] вказав: відсутність роботи, наявність хворого батька-інваліда першої групи, а також спільне місце проживання із відповідачем та дітьми. Розглядаючи наведені доводи, суд зауважує наступне: Так, статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно, статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника чи одержувача аліментів та в інших випадках. Аналізуючи положення наведеної статті, суд зауважує, що обовязковою передумовою застосування судом положень вказаної статті є встановлення факту зміни певних обставин, що мають значення для визначення розміру аліментів, після ухвалення судом рішення про їх стягнення. Разом із тим, як було встановлено судом із досліджених матеріалів цивільної справи №725/4710/15ц та змісту рішення суду від 19.10.2015 року, обставини, на які посилається позивач існували на час ухвалення судом рішення від 19.10.2015 року та були враховані при визначенні розміру аліментів. Зокрема, у рішенні суду було зазначено про те, що [PERSON] не працює та здійснює догляд за інвалідом першої групи. Також, із змісту поданої до суду позовної заяви про стягнення аліментів у серпні 2015 року видно, що сторони проживали за однією адресою: в м.Чернівці по вул.Головній, 275Д/3. При цьому суд враховує, що [PERSON] із рішенням суду від 19.10.2015 року погодився та в апеляційному порядку його не оскаржував. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден Доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрема, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а також відсутність зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed