Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтвердила свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, реєстраційним посвідченням та рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який з часу реєстрації не проживає в будинку, з місця реєстрації не знявся, участі в утриманні будинком не приймає, жодного разу в будинок не приходив, речі не приносив, користуватися будинком не має наміру. Вжитими заходами позивач не зміг з`ясувати теперішнє місце проживання відповідача, тому вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, але представник надала заяву відповідно до якої підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, розглядати справу без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Георгієвою Л.В. 21.01.2008, реєстраційного посвідчення Знам`янського МКП БТІ від 31.01.2008, [PERSON] є власником 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.05.2019 за [PERSON] визнано право власності на ј частину вказаного вище будинку з господарсько-побутовими будівлями. Відповідач [PERSON] зареєстрований в належному позивачеві будинку з 03.06.2015, однак не проживає в ньому з моменту реєстрації, що підтверджується актом обстеження місця проживання, складеним Головою квартального комітету № 4 м. Знам`янка [PERSON] та мешканцями вулиці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та довідкою з місця проживання від 26.06.2019 № 433. Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд. Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачеві у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2015 року, не є членом сім`ї позивача, і дана обставина підтверджена матеріалами справи, місце проживання відповідача не відоме. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved