Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом, в якому проситьскасувати ухвалу Львівської міської ради від 19 березня 2015 року №4501 «Про затвердження гр.[PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по вул.Стрийській (біля будинку №244). В обґрунтування позову покликається на те, що Львівська міська рада надала гр.[PERSON] у власність земельну ділянку площею 0.0985 га по вул.Стрийській (біля будинку №244) (кадастровий № 4610136900:09:009:0156) «для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, перевівши із земель, що не надані у власність або користування до земель житлової та громадської забудови, за функцією використання землі житлової забудови». Однак вказана земельна ділянка з 1952 року використовується як город сімєю позивачки (прижиттєво) і нею особисто дотепер для ведення господарства. За дорученням Львівського міськвиконкому землевпорядний відділ виконкому Львівської міської ради народних депутатів листом від 07.04.1995 року №8/П 68 дав дозвіл [PERSON] на використання земельної ділянки «під город». Вважає, що дана ухвала Львівської міської ради від 19 березня 2015 року №4501 є незаконною та підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, просив задовольнити. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Ухвалою Львівської міської ради від 19.03.205 року №4501 «Про затвердження гр.[PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по вул.Стрийській (біля будинку №244)» затверджено громадянину [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати земельну площею 0,0985 га (кадастровий номер 4610136900:09:009:0156) на вул. Стрийській (біля будинку №244) у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, перевівши із земель, що не надані у власність або користування до земельної житлової та громадської забудови, за функцією використання землі житлової забудови. Рішенням №548 від 22 травня 1959 року Львівської міської Ради депутатів трудящих вирішено залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею користування 4392, що по вул. Стрийській, 240 [PERSON], [PERSON] [PERSON] відділу Виконкому Львівської міської Ради народних депутатів від 07.04.1995 року № 8/П-68 вказано, що за дорученням Львівського міськвиконкому землевпорядний відділ не заперечує проти використання земельної ділянки на вул. Стрийській, 240 під город без права будь-якого будівництва і посадки багаторічних насаджень, на якій до 1982 року був розміщений житловий будинок. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельну ділянку за кадастровим номером 4610136900:09:009:0156 перебуває у комунальній власності. Відповідно до ч.1\~ст. 125 Земельного Кодексу України\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації . Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Відповідно ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Outcome: approved