Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання з відповідача [PERSON] у розмірі 120 612,04 грн, яка складається з: основного боргу в розмірі - 97 337,80 грн, 3% річних в розмірі -5 989, 64 грн, інфляційних витрат в розмірі - 17 284, 60 грн, та судового збору у розмірі 2102, 00 грн. Позов обґрунтований тим, що боржник [PERSON] приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Оператор ГРМ (АТ Харківгаз») підтверджує фактичний обсяг розподілу природного газу у розмірі 10 860, 0046 м3 по абоненту [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] . Позивачем з метою отримання оплати за надані послуги з газопостачання направлено відповідачу вимогу № 61712-Сл-11505-0719 від 12.07.2019 щодо сплати заборгованості. Однак вимога залишилася без відповіді та без оплати. Внаслідок систематичного нехтування боржником [PERSON] своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 31.01.2016 по 30.09.2020 року склала 97 337,80 грн та не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, Товариством нараховані 3 % річних - 5 989,64 грн, інфляційні втрати -17 284,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутності, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлялася судом завчасно та належним чином за адресою, повідомленою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, однак поштові конверти повернулись до суду не врученими. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду, однак остання в судові засідання на вказану в оголошенні дату не з`являлася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. ТОВ «Харківгаз збут» стверджує, що [PERSON] приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу, що підтверджується довідкою про заборгованість за природній газ (а.с.6). Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2). Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з п.6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п.5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним. Таким чином, не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних фактично наданих послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Таким чином, для прийняття рішення про стягнення заборгованості за спожитий газ позивачем має бути доведено або факт укладання договору у будь-якому, передбаченому Правилами, вигляді або фактичне споживання газу за конкретною адресою саме відповідачем. Між тим, із наданих суду доказів не можливо встановити, що саме відповідач [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформації Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області від 01.12.2020 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Однак, доказів того, що власником будинку за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] матеріали справи не містять. Доказів того, що на виконання Правил позивачем надсилалася заява приєднання до умов договору відповідачу суду не надано. Як вбачається з довідки про заборгованість жодної оплати відповідач [PERSON] не здійснила. Отже не підтверджений належними доказами факт того, що відповідач сплачувала за поставлений природний газ та таким чином приєдналася до умов типового договору (а.с.6). Таким чином, суд вважає не доведеним факт укладання договору між сторонами, а також не доведено фактичне споживання природного газу саме відповідачем [PERSON] . За положеннями ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Надані суду докази, а саме: примірник Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, з додатками без підпису та без зазначення в ньому даних споживача, довідка про заборгованість за період з 01.01.2016 року по 28.02.2019 рок, згідно якої сума заборгованості по абоненту [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] складає: 97 337,80 грн, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вимога про оплату заборгованості від 12.07.2019, не містять інформації для встановлення вищевказаних обставин. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» задоволенню не підлягають. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed