Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.В обґрунтуванні свого позову він зазначив, що з 06.11.2004 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. З червня 2014 року вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. Причиною розпаду шлюбу є те, що вони з відповідачкою перестали розуміти один одного, відсутнє взаєморозуміння, в сім'ї стали відбуватися сварки. За час окремого проживання він дійшов до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. Спір про сумісне нажите майно буде вирішено окремо. Дитина проживає з матір'ю, а він надає допомогу на утримання дочки.Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання сторони не з'явились, письмово просять розглянути справу за їх відсутністю. Позивач позов підтримав, відповідачка з позовом згодна. Суд, дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 06.11.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 06 листопада 2004 року зроблено актовий запис № 625. Подружжя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що у червні 2013 року сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство, вони не мають наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання подружжя продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідачка не просить на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі викладеного та

Outcome: approved