Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, розмір яких збільшив в ході розгляду справи, просить стягнути солідарно із відповідачів заборгованість по оплаті послуг централізованого опалення за період з 01.07.2014 по 01.04.2016 в сумі 3461 грн. 65 коп., за послугу з централізованого постачання гарячої води в сумі 44 грн. 40 коп., а всього в розмірі 3506 грн. 05 коп. та відшкодувати понесені судові витрати. Обґрунтовує позов тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS]. Будучи споживачами послуг теплопостачання та з постачання гарячої води та в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЖК України, маючи зобов'язання нести витрати по оплаті таких послуг, відповідачі не здійснюють оплату за надані послуги в їх помешкання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути солідарно в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача Трофимчук О.В., діючи згідно довіреності (а.с.10) підтримала позовні вимоги, надала аналогічні пояснення, викладені у фабулі позову. Вказала, що попередньо звертались до суду із заявою про видачу судового наказу, який ухвалою суду від 25.08.2015 скасований. Відповідачі за викликом суду в судові засідання 10.08.2016, 29.08.2016 не прибули, повідомлялись належно, про причини неявки суд не повідомили. Від відповідача [PERSON] надійшли письмові заперечення на позов, з яких вбачається, що позов не визнає, оскільки з приводу заборгованості за теплопостачання за спірний період існує судове рішення, ухвалене 13.01.2016 Сихівським районним судом м.Львова. Крім того, з чисельних клопотань, які заявлялись відповідачем [PERSON] про відкладення судових засідань вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] постійно проживають у селі з 2008 року, не споживають послуги, які надаються за адресою [ADDRESS]. Також вважає, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована юридична особа - адвокатське об'єднання «Островський та партнери», що виключає розгляд спору в порядку цивільного судочинства. При розгляді даної справи судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Як вбачається із довідки ЛКП «Старий Сихів», відповідачі являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] - зареєстрований у вказаному помешканні. Згідно довідок з адресно-довідкового підрозділу відповідач [PERSON] 17.06.2015 знятий з реєстрації по [ADDRESS]. (а.с.4, 21, 22) Встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є виконавцем послуг з теплопостачання, надає послуги з теплопостачання належної якості до будинку [ADDRESS], яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. В розумінні ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами як фізичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.13 Закону являються послуги з централізованого опалення. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім цього, положеннями ст. 162 ЖК України передбачено обов'язок громадян, яким на праві приватної власності належить квартира, нести витрати по оплаті комунальних послуг. Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідачів за центральне опалення за період з 01.07.2014 по 01.04.2016 становить 3461,65 грн., за гаряче водопостачання за цей самий період - 44,40 грн. (а.с.33, 34). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі отримують послуги з централізованого опалення квартири та за централізоване постачання гарячої води, натомість не здійснюють оплату, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Покликання відповідача [PERSON] на ту обставину, що його батьки у помешканні не проживають з 2008 року і як наслідок вказаними послугами відповідачі [PERSON] та [PERSON] не користувались, не беруться судом до уваги. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З'ясовано, що квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності, доказів протилежного суду не надано. На переконання суду, відповідачі як співвласники спірного помешкання в солідарному порядку зобов'язані нести відповідальність за невиконання ними обов'язку по платі за комунальні платежі. З письмових заперечень, наданих відповідачем [PERSON] вбачається, що на його думку позов підлягає залишенню без задоволення, оскільки заборгованість з центрального опалення вже стягнута судовим рішенням. З копії рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13.01.2016 вбачається, що позов ЛКП «Старий Сихів» задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ЛКП «Старий Сихів» заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5753,72 грн., з центрального опалення в розмірі 6366,18 грн., з постачання та відведення холодної води у розмірі 677,29 грн., а всього 12797,19 грн. (а.с.43-45) З ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області від 12.05.2016 вбачається, що згадане вище рішення суду від 13.01.2016 залишено без змін. Судом беруться до уваги пояснення представника позивача з цього приводу, що за послуги з центрального опалення нарахування здійснювалось ЛКП «Старий Сихів» лише по 01.07.2014, заборгованість відповідачів перед ЛКП «Старий Сихів» за період з 01.07.2010 становила в розмірі 6366,18 грн. Починаючи з липня 2014 року плата за послуги по ЛКП «Старий Сихів» не нараховувалась, з 01.07.2014 нарахування здійснюється позивачем. Вказала, що перевірка підставності і обґрунтованості нарахування здійснювалась апеляційною інстанцією, тому не потребує доказуванню. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. В п. 3 ст. 27 ЦПК України вказано, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідачі, будучи наділеними правом подання доказів, в порядку ч. 1 ст.60 ЦПК України не надали жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність та необгрунтованість вимог позивача, не переконали суд у своїй правоті та не довели обставини, на які посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень. Отже, позиція відповідача [PERSON], який не визнає позов, підлягає критичній оцінці судом, свідчить про намагання уникнути негативних для нього наслідків здійснювати оплату за отримані спірні послуги, в жодній мірі не вказує про будь-яке порушення його прав. З врахуванням встановлених обставин справи, суд,

Outcome: approved