Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних злочином. Свою заяву мотивує тим, що 23.01.2017 року відповідач по справі його побив, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких. По даному інцеденту було порушено кримінальне провадження, в якому він визнаний потерпілим. Під час перебування і лікування в Дрогобицькій міській лікарні, згідно медичних призначень лікуючого лікаря, його родичі купляли ліки та необхідні медичні препарати. Згідно вказаних чеків та квитанцій на його лікування потрачено 16083,76 грн. Відповідачем добровільно йому відшкодовано лише 9000 гри. Крім цього, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50000 грн. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав, однак відмовився від позовних вимог про стягнення моральної шкоди та просив стягнути витрати за надання правової допомоги в розмірі 6000 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав змінені позовні вимоги позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні визнала уточнені позовні вимоги позивача, не заперечила проти їх задоволення. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 457/327/17, суд приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, що 23.01.2017 року відповідач [PERSON] завдав позивачу тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких. По факту нанесення тілесних ушкоджень позивачу було порушено кримінальне провадження за ст. 128 КК України. Відповідно до ухвали Трускавецького міського суду Львівської області від 07.04.2017 року, яка знаходиться в матеріалах справи, то [PERSON] на грунті раптово виникненого кофлікту наніс [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечні для життя. У зв'язку з цим позивач [PERSON] перебував на лікуванні Дрогобицькій міській лікарні й вартість лікування становила 16083,76 грн. Згідно вищезазначеної ухвали суду [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України по факту заподіяння позивачу тяжких тілесних ушкоджень та передано на поруки трудового колективу ТОВ «Молода Гвардія», а кримінальне провадження про його обвинувачення закрито. В матеріалах справи знаходяться фіскальні чеки, які підтверджують придбання ліків позивачем. Відповідачем було добровільно відшкодовано позивачу матеріальні збитків на суму 9000 грн., що підтвердили позивач та представник відповідача в судовому засіданні. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці матеріальної шкоди в розмрі 7083,67 грн. (сім тисяч вісімдесят три грн. 67 коп.) та витрати за надання правової допомоги в розмірі 6000 грн. (шість тисяч грн.) Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особі зробила для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою , яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно із ст. 128 ч. 7 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Крім цього, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконня про підстави для задоволення позовної заяви в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд вбачає підстави про стягнення з відповідача суму судового збору в дохід держави.

Outcome: approved