Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння та належної до нього земельної ділянки, яке знаходиться по [ADDRESS]. Відповідачка в ніч на 23.04.2015 року зруйнувала частину її огорожі, приховала металеві стовпчики та відмовляється їх повернути. З приводу неправомірних дій [PERSON] вона зверталась із скаргою до Підберезької сільської ради. При розгляді вказаної скарги комісією рекомендовано звернутись в суд з позовом, так як спірне питання не знайшло вирішення в добровільному порядку. Просить усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобов'язання відповідачки відновити - привести у попередній стан знищену частину огорожі домоволодіння за вказаною адресою, стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов з підстав викладених у позовній заяві додатково зазначивши, що змушена була звернутись у сільську раду оскільки була поруйнована огорожа а відповідачка відмовилась повернути забрані стовпчики. Відповідачка позов не визнала зазначивши, що прожила 80 років, стайня позивачки знаходиться на її городі, а тому зруйнувала «друлила» встановлену огорожу, якої там ніколи не було і не дасть її побудувати. Документи на право власності на землю виробляються. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що працює сільським головою с. Підбереж. У сільську раду звернулась [PERSON] з приводу того, що відповідачка [PERSON] зруйнувала встановлену огорожу та забрала стовпчики Комісія в складі її як сільського голови, землевпорядника та дільничного інспектора вийшла на місце конфлікту на вимогу [PERSON] На місці було встановлено, що межа згідно документів не порушена, огорожа зруйнована (повалена), відсутні стовпчики. Присутніми під час складання акту були також [PERSON], [PERSON] [PERSON], в присутності членів комісії сказала, що завалила огорожу, витягнула стовпчики, не віддасть їх і не дасть встановити паркан а також відмовилась взяти акт. Вона, як сільський голова має право скликати комісію за заявою громадян. Свідок [PERSON] суду показала, що працює землевпорядником у сільській раді. На спірну ділянку разом з комісією прийшла і відповідачка [PERSON], однак на ділянку [PERSON] не заходила, при цьому сказала що це її город, стовпчики повалила і огорожу городити не дасть. Паркан був припертий до стайні. Нею було складено акт В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що була присутня коли до позивачки прийшла комісія у складі Романів Н.В., дільничного інспектора та землевпорядника. Разом з комісією прийшла і [PERSON] яка на запитання дільничного відповіла що завалила огорожу, забрала стовпчики і не віддасть їх. Огорожа була повалена позаду стайні та були відсутні стовпчики. Комісія просила відповідачку повернути стовпчики та вирішити конфлікт по доброму. Нею був підписаний складений акт. Свідок [PERSON] суду показав, що допомагав встановити [PERSON] огорожу, яка складалася з металевих стовпчиків, які були забиті у землю та дерев'яних прогонів. Відстань від стайні до огорожі яку вони встановили становить приблизно 1 м. Приблизно через три дні після встановлення позивачка сказала, що паркан завалений. Був присутній коли на місце конфлікту прийшла комісія. На його думку відповідачка не могла витягнути стовпчики. Допитаний в ході розгляду справи свідок [PERSON] суду показав, що працює дільничним інспектором Долинського РВ УМВС. До нього зателефонувала сільський голова і повідомила, що необхідно прийти. На місці [PERSON] сварилася з [PERSON] за стовпчики. Позаду стодоли лежала огорожа і були відсутні стовпчики. Пригадує, що [PERSON] говорила, що забрала і не буде віддавати стовпчики. Акт складався на місці. На його думку відповідачка не могла самостійно витягнути стовпчики. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Згідно ст. 126 зазначеного Кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст.152 вказаного Кодексу власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником земельної ділянки та домоволодіння по [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] належить позивачці на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29 квітня 2014 року (а.с.10) Межі земельної ділянки [PERSON] встановлені в натурі, погоджені у встановленому законом порядку, що підтверджується Актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки та кадастровим планом (а.с.9,12) Домоволодіння за вказаною адресою належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про спадщину за законом виданого 15 грудня 2012 року ВТА №508769 та зареєстроване ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації 24 грудня 2012 року (а.с.13). Статтею 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Відповідно до ст.42 вище зазначеного Закону сільський голова веде особистий прийом громадян , забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань. Актом від 24 квітня 2015 року складеним комісією в складі сільського голови с. Підбереж Романів Н.В., землевпорядника [PERSON], дільничного інспектора Новошицького Н.В. в присутності сусідів [PERSON], [PERSON] а також [PERSON] та [PERSON] встановлено наступне. Огорожа [PERSON] зруйнована, металеві стовпчики відсутні. [PERSON] категорично проти встановлення огорожі [PERSON] та заявляє, що огорожу зруйнувала вона, металеві стовпчики приховала і не віддасть. Комісія прийшла до висновку, що межа не порушена (а.с.66). З відповіді Підберезької сільської ради від 27 квітня 2015 року за №65 на скаргу [PERSON] від 23 квітня 2015 року вбачається, що комісія сільської ради дійшла висновку, що жодних порушень із сторони [PERSON] з межівником [PERSON] не виявлено. Так як спірне питання не знайшло свого вирішення рекомендовано заявнику вирішувати дане питання в судовому порядку (а.с.7). Таким чином в ході судового засідання встановлено, що відповідачкою було зруйновано встановлену [PERSON] огорожу шляхом виймання стовпчиків та її поваленням. Про це у судовому засіданні заявила сама [PERSON], яка сказала, що «друлила паркан». Суд визнає покази свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідачка за своїм віком не могла витягнути стовпчики тобто зруйнувати огорожу як такі, що є їхньою суб'єктивною думкую щодо її фізичного стану та суперечать показам даними [PERSON] у судовому засіданні. Щодо розбіжностей у показах свідків по кількості витягнутих стовпчиків, наявності заглиблень на їх місці то суд відзначає, що предметом позову не є встановлення кількості стовпчиків і відшкодування їх вартості а відновлення порушеного права позивачки шляхом приведення огорожі до попереднього стану. Нормами ст.14 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. У відповідності до ст.15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Суд вважає, що твердження представників відповідачки, що комісія, яка виходила на місце конфлікту 24 квітня 2015 року та склала відповідний акт не мала відповідних повноважень такими, що суперечать загальним принципам забезпечення посадовими особами дотримання законодавства у межах їх повноважень так і нормам Законів України «Про звернення громадян», «Про місцеве самоврядування в Україні». У зазначених Законах не передбачено, що на кожне звернення, скаргу чи заяву громадянина необхідно видавати розпорядження керівника по скликання комісії, оскільки це би суперечило принципам своєчасного, повного, та об'єктивного розгляду звернення. Наявність чи відсутність печатки в акті від 24 квітня 2015 року не впливає на правомірність його складанння, відповідність встановлених обставин та зроблених висновків фактичним обставинам, оскільки всі учасники підтвердили, що акт складався та підписувався ними. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків зроблених у зазначеному акті (а.с.8,66). У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право користування. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється. Ні відповідачкою ні її представниками не надано суду належних і допустимих доказів того, що земельна ділянка, на якій [PERSON] встановила огорожу, надавалась у власність чи у користування їй чи членам її сім'ї. На час розгляду справи в суді та винесення рішення право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS], не скасоване, позивачка є належним землекористувачем, має право на встановлення огорожі а тому її порушене право підлягає захисту. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом відновлення (приведення до попереднього стану) зруйнованої огорожі домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] підлягає до задоволення. Нормами ст.84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 81,125,126,152 Земельного кодексу України, ст.ст.14,15 Закону України «Про звернення громадян» ст.ст.12,42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.3,83,84,88 ЦПК України, та

Outcome: approved