Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій вказав, що 04.01. 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2755. Згідно п.п. 1.1., 1.2, договору позичальнику банком було надано кредит на споживчі потреби в сумі 150000 грн. зі сплатою 15,5 % річних строком на 10 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 04.01.2018 року. Згідно п. 1.5 вказаного договору позичальник зобовязався щомісячно до 01 числа кожного місяця, починаючи 05 лютого 2008 року за звітним періодом, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1250 грн. та сплачувати проценти нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку, або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в банку. Позичальник, отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушував свої договірні зобовязання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, в звязку з чим рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23.06.2011 року з нього стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 22.06.2011 року в розмірі 230136,82 грн. Станом на 19.08.2015 року позичальник повернув банкові 7148,36 грн. кредитних коштів, сплатив 34033,79 грн. процентів за користування кредитними коштами та 89,72 грн. пені. Станом на 19.08.2015 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором не сплачена позичальником та не стягнута судом сума становить 149011,66 грн., з яких: 12235,79 грн. проценти за користування кредитними коштами; 136775,87 грн. пені за простроченим основним боргом та процентами; А також 11537,95 грн. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та 85882,67 грн. сума інфляційних витрат. В звязку з невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором позивач просить стягнути з нього на свою користь вказані суми заборгованості. В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав письмове заперечення проти позову в якому зазначив, що кредитний договір припинив свою дію з моменту набуття законної сили рішенням суду про стягнення з [PERSON] заборгованості від 23.06.2011 року та передачі виконавчого листа на виконання до державної виконавчої служби, яка здійснює виконання рішення суду. З цих підстав він просить відмовити в задоволенні позову. Представник відділу державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] пояснив, що на виконанні відділу ДВС Іллінецького районного управління юстиції перебував виконавчий лист № 2-285 від 23.06.2011 року. Всього за період з 18.01.2012 року по 09.03.2016 року частково стягнуто боргу в сумі 22584,76 грн. Залишок несплаченого боргу становить 207552,06 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши представлені докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як видно з матеріалів цивільної справи 04.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 2755, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 150000 грн., зі сплатою 15,5 % річних строком на 10 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 04.01.2018 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що - порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що - за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З цього слідує обовязок відповідача нести відповідальність за невиконання своїх зобовязань перед відповідачем. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23.06.2011 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 230136,82 грн. Вказане рішення суду відповідачем не виконане в повному обсязі, що підтверджується поясненнями представника відділу ДВС Іллінецького районного управління юстиції [PERSON] та наданими ним в судовому засіданні копіями платіжних доручень. Згідно розрахунку суми боргу станом на 19.08.2015 року (а.с.10-17) відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 149011,66 грн., з яких: 12235,79 грн. проценти за користування кредитними коштами; 136775,87 грн. пені за простроченим основним боргом та процентами, а також 11537,95 грн. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та 85882,67 грн. інфляційних витрат. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 227607,31 грн., з яких 12235,79 грн. проценти за користування кредитними коштами; 136775,87 грн. пені за простроченим основним боргом та процентами, та 85882,67 грн. інфляційних витрат. Суд не бере до уваги як підставу для відмови в позові заперечення представника відповідача, в якому він просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що вже наявне рішення суду про стягнення з відповідача суми заборгованості за цим договором, оскільки відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке невиконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. При цьому суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 18824,99 грн. як 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, слід відмовити за її безпідставністю, оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що вказана ставка застосовується лише у випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а договором між позивачем та відповідачем визначено розмір процентів, що підлягають стягненню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2276,31 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved