Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом 27.10.2016року, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги водопостачання за період з 01.10.2014 по 30.09.2016 року в сумі 1353,32 грн. , за послуги водовідведення за той же період в сумі 2124,55 гривень, стягнути інфляційні витрати 565,95 гривень, 3% річних за користування чужими грошовими коштами в сумі 102,14 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати, мотивуючи тим, що відповідачі тривалий час своїх обовязків не виконують, добровільно заборгованість не погашають. В судовому засіданні 20.01.2017 року представник позивача за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. В судове засідання 09.02.2017 року не з»явилася, просила суд розглядати позов за відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 20.01.2017 року позовні вимоги визнала в повному обсязі, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що сім»я опинилася в скрутному становищі, бо вона хворіла і всі кошти витрачала на ліки, донька не працювала. Просила суд відкласти судове засідання для надання доказів по справі. В судове засідання 09.02.2017 року не з»явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістила. Відповідачка [PERSON] в судове засідання 20.01.2017 року та 09.02.2017 року не з»явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістила Суд, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні 20.01.2017 року , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований частково та підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Відповідачі є власниками житлового приміщення, згідно ст. 64 ЖК України повнолітні члени сімї наймача житлового приміщення несуть солідарну відповідальність з наймачем по зобовязанням, що випливають із договору найма. Згідно зі ст.525 ЦК України однобічна відмова від виконання зобовязань не допускається. З вимог ст. 64 ЖК України випливає, що розмір оплати за користування житлом встановлюється Кабінетом Міністрів України, ст. 68 ЖК України вказує, що наймач повинен своєчасно вносити квартирну платню та комунальні платежі. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованість відповідачів заборгованість по водопостачанню за період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року в розмірі 1353,32 гривень , заборгованість по водовідведенню за той же період в сумі 2124,55 гривень . Судом неодноразово роз»яснені сторонам вимоги ч 3 ст.10,ч1 ст.11,ст.60 ЦПК України стосовно того, що обов»язок доказуванням покладається в цивільному процесі на сторони, а судом докази тільки оцінюються і суд не має можливості вийти за межі позовних вимог. Суд вважає, що позивач обґрунтованість своїх вимог частково довів наданими суду належними доказами . На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд приходить до висновку, що відповідачі обґрунтованість своїх доводів належними та допустимими доказами суду довели тільки в частині пропуску позивачем строку позовної давності , в іншій частині обгрунтованості своїх доводів відповідачі належними доказами суду не довели. Згідно вимог п.8.9. Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1497 від 30.12.1997 року, та Правилами від 21.07.2005 року, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 позивач є виробником послуг, тобто підприємством водопровідно-каналізаційного господарства, комунальної енергетики тощо. Обов»язок на укладення договору з споживачами Правила покладають на виконавця послуг тобто власника будинку або житлово-експлуатаційне управління, в веденні якого знаходиться будинок, де мешкають відповідачі за первинним позовом. На підставі вищевикладених Правил суд вважає, що споживач має право укласти договір безпосередньо з житлово-експлуатаційним управлінням , як це передбачено діючим законодавством ,що регулює відносини між виробником послуг, виконавцем послуг та споживачем. Ці норми передбачені ст..7 Закону України Про житлово-комунальні послуги та ст..19 Закону України Про питну воду та питне водопостачання Суд вважає, що доводи відповідачки в частині відсутності договору між ними, як споживачем і виробником послуг ,яким є КП «Харківводоканал» є необґрунтованими та безпідставними. Договір між виробником послуг та виконавцем послуг комунальними підприємствами м. Харкова з усіма мешканцями Харківської міської територіальної громади укладено як публічний договір на надання комунальних послуг Доказів тим обставинам, що цей публічний договір оскаржено відповідачами по справі або анулювано рішенням суду надано не було. На підставі ч 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли він помякшує або відміняє відповідальність особи Період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року в позовних вимогах по стягненню заборгованості за водопостачання та водовідведення, бо позов було пред»явлено з порушенням вимог ст.95,ч6 ст.119 ЦПК України і в цій частині провадження підлягає закриттю, як безпідставно відкрите ,бо позивач не скористався своїм правом на звернення за видачею судового наказу. Таким чином суд вважає , що виключенню підлягає сума заборгованості за водопостачання за цей період 169,86 гривень за вересень 2016 року та сума заборгованості за водовідведення 123,88 гривень за вересень 2016 року + 100,13гривень штучно збільшеної суми заборгованості за водовідведення ( в ухвалі суду від 23.09.2016№638/15360/16-ц вказана сума 2024,42 гривень) за 2013 рік, що дорівнює 224,01 гривень. Відповідно до ст. 67 ЖК України, наймач зобовязаний вносити плату за комунальні послуги (електрична енергія, газ та ін.), на підставі ст.66 ЖК України квартиронаймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату за користування житлом. На підставі ст.68 ЖК України квартиронаймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. відповідності зі ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов'язань не допускається. Згідно з ч 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов»язаний виконати свій обов» язок. Відповідачі по справі є споживачами послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надає позивач, у відповідності з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» мають право на надання якісних послуг і на сплату послуг згідно з встановленими цінами та тарифами. Згідно зі ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) обєднання в громадські організації споживачів (обєднання споживачів). 2. Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. 3. Споживачі зобовязані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності розяснення умов та правил використання товару до початку використання товару звернутися за розясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації\~ дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду. Згідно зі ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» 1. Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровя і життєдіяльності. 2. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. 3. Захист прав споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди. На підставі вимог ст.20,31 Закону України «Про житлово-комунальне господарство» власники житла несуть витрат по сплаті комунальні послуги та по ремонту житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що за спожиті послуги відповідач повинен сплачувати саме стільки ,скільки ці послуги коштують за тарифами і жодне необґрунтоване донарахування вже сплачених споживачами послуг не може бути прийняте судом, бо є необґрунтованим та безпідставним. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат в сумі 5653,95 гривень та про стягнення 3% річних за користування чужими грошовими коштами102,14 гривень суд вважає необґрунтованими вимогами діючого законодавства та такими ,що стягненню не підлягають Крім того, відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 гривень в рівних часткаї з кожного відповідача. На підставі ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214 - 215, ЦПК України , ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.16, 257, 267, 525,527 ЦК України ,- С У Д

Outcome: partial