Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом, в якому просить встановити земельний сервітут на право проходу через земельну ділянку [ADDRESS] , яка належить до комунальної власності Клюківської сільської ради та якою користується відповідач для забору води з криниці, як належить на праві приватної власності [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що він проживає в [ADDRESS] та є власником земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,2207 га для ведення особистого селянського господарства. По сусідству із ним у житловому будинку [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON] , до надвірних будівель якого відноситься криниця, що розташована на неприватизованій земельній ділянці, у будівництві якої приймали участь позивач із дружиною, який забороняє нею користуватися. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позивач вказав суду, що спірну криницю будувала його сім?я разом із бабусем і дідусем відповідача для користування на дві сім?ї, але на даний час, через неприязні відносини відповідач забороняє йому користуватися криницею. Визнав, що має на своєму подвір?ї власну криницю, але вона не задовольняє його потреб у заборі води. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. (а.с.-34) Представник відповідача Клюківської сільської ради Клєвцов Є.М. вирішення спору покладає на розсуд суду. Разом з тим, вказав суду, що йому як сільському голові Клюківської сільської ради відомо про спір між сторонами щодо користування криницею, яка належить [PERSON] , та на балансі сільської ради не рахується. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] відповідно Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку від 06.07.2012 року є власником двох земельних ділянок в [ADDRESS] : площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,2207 га для ведення особистого селянського господарства. (а.с.-7-8) Із копії паспорта [PERSON] встановлено, що місце його проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.-5-6) Із копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , до надвірних будівель якого відноситься криниця. (а.с.-13) Із копії розписки від 05.05.1994 року вбачається, що [PERSON] позичав гроші у [PERSON] на будівництво криниці.(а.с.-43). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які являються родичами позивача, ствердили суду, що позивач із дружиною приймали участь у будівництві криниці разом із бабусею і дідусем відповідача, а вони також допомогали сім?ї позивача в цьому. Сервітутні відносини регулюються нормами ст.ст. 401 -406 ЦК України. Із зазначених норм вбачається, що сервітут це обмежене платне або безоплатне користування чужим нерухомим майном, у данному випадку земельною ділянкою, з метою задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Зміст права земельного сервітуту полягає в тому, щоб саме власник або користувач однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою з метою усунення недоліків власної ділянки. Відповідно до п. 38 Постанови № 5 від 07.02.2014 року ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до ч.3 ст. 402 ЦК України він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном. Пленум ВСУ в п.22-2 Постанови № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначив, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суду суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Враховуючи, що позивач облаштував криницю на власній земельній ділянці, та вищевказані обставини суду не довів, суд вважає, що факт порушення прав позивача є недоведеним. Окрім того, суд звертає увагу на те, що складовою вимог про встановлення сервітуту є план земельної ділянки з визначеними на місцевості межами дії сервітуту та відповідна технічна документація, які в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 81 ЦПК УКраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене обгрунтування, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав їх недоведеності.

Outcome: dismissed