Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 05 лютого 2008 року Ужгородською міською радою Закарпатської області було прийнято рішення №621 «Про надання земельних ділянок», яким йому надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0617 га (поз.293) в районі вулиці Озерної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З метою оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку позивачу було повідомлено, що на підставі та у відповідності до рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішенням від 21.02.2007 року №245, він повинен сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів з моменту підписання рішення сесії міським головою та надати відповідний розрахунок внесення коштів. Позивач зазначає, що у разі несплати вказаної суми та ненадання копії квитанції, у оформленні державного акту на земельну ділянку було б відмовлено, а рішення міськради про виділення земельної ділянки втратило б чинність. Позивач помилково вважаючи, що зазначені умови оформлення державного акту є правомірними, 15 грудня 2008 року через АТ «Банк Таврика» здійснив оплату до бюджету міста у розмірі 15425,00 грн. з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури району вул. Озерної поз. 293». 23 грудня 2008 року після внесення позивачем коштів на рахунок Ужгородської міської ради, йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №458690. Однак, 01 червня 2016 року, з Єдиного державного реєстру судових рішень позивач дізнався, що 20.03.2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом винесено постанову у справі №876/6629/13, якою залишено без змін постанову Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». У звязку з тим, що позивач сплатив 15425,00 грн. на підставі рішення Ужгородської міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, просить суд стягнути з Ужгородської міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету перераховані ним на рахунок міської ради згідно квитанції №КП1563/1 від 15.12.2008 року кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 15425,00 грн., як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Позивач у судове засідання не зявився, однак представник позивача [PERSON] надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, згідно наявних в матеріалах справи заперечень вбачається, що позивачу було відомо про рішення міської ради від 23.11.2006 року №99, пункт перший якого передбачав передплату до бюджету розвитку 25 грн. за 1 кв. м. протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення сесії та встановлено, що 50 відсотків одержаних коштів спрямовується на розвиток інфраструктури даного мікрорайону. Тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Управління ДКС України у м. Ужгороді Закарпатської області в судове засідання не зявився, згідно наявних в матеріалах справи заперечень вбачається, що органи Державної казначейської служби самостійно відповідають за власними зобовязаннями та не несуть відповідальності за дії інших органів, в тому числі Ужгородської міської ради при здійсненні ними своїх владних повноважень. В задоволенні позову просять відмовити. Дослідивши матеріали справи на надані суду заперечення, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 лютого 2008 року Ужгородською міською радою Закарпатської області було прийнято рішення №621 «Про надання земельних ділянок», яким [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0617 га (поз.293) в районі вулиці Озерної, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року № 245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. 15 грудня 2008 року через АТ «Банк Таврика» [PERSON] здійснив оплату до бюджету міста у розмірі 15425,00 грн. з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури району вул. Озерної поз. 293». Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №458690 від 23.12.2008 року позивачу [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0617 га в м. Ужгороді, вул. Озерна, поз. №293 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». Даною постановою встановлено, що всі питання, повязані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з цим витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів від 24.01.2007 року №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Відповідно до\~ст. 118 Земельного кодексу України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена\~ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2\~ст. 14 ЦК України\~особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Частиною 3\~ст. 61 ЦПК України\~визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз.293), до моменту оформлення ним права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України\~регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород по вул. Озерна (поз.293) в розмірі 15425,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вказане, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551,20 грн. В стягненні витрат понесених позивачем на правову допомогу [PERSON] слід відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Outcome: approved