Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Схід плюс Захід» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначив, що 20.02.2012 року він з ТОВ «Схід плюс Захід» уклав договір на отримання кредиту в сумі 200000 грн. для придбання житла. Згідно з умов договору позивач сплатив реєстраційний платіж у розмірі 12000,00 грн. З березня 2012 року по січень 2013 року щомісячний платіж склав 1531,11 грн. та комісійний збір у розмірі 15,31 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою виконати умови договору. У м.Полтава керівництво ТОВ «Схід плюс Захід» запропонували позивачу зменшити суму договору з 200000,00 грн. до 150000,00 грн. У квітні 2013 року йому запропонували внести одноразово двадцять щомісячних платежів у розмірі 14166,61 грн. та комісійний збір у розмірі 141,67 грн. За весь період усього сплачено 51437,57 грн. Позивача було визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12012030370000240 від 10.12.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати позивачу завдану шкоду, у звязку з чим просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 51676,95 грн. та моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 22.07.2015 року відкрито провадження по справі. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.10.2015 року позов [PERSON] задоволено частково та на користь позивача з ТОВ «Схід плюс Захід» стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 51437,57 грн., моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.. Вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 25.05.2017 року заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21.10.2015 року скасовано. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07.06.2017 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Селидівського міського суду Донецької області. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.07.2017 року дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. 23.03.2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява якою фактично змінено предмет позову. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.05.2018 року дану уточнену позовну заяву повернуто позивачеві на підставі ст. 49 ЦПК України. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справу повідомлений належним чином. Раніше надав заперечення проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Відповідно до пункту 9 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Отже після набрання чинності Законом № 2147-VІІІ справа розглядається за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147- VIII. На підставі п. 1 ч.. 3 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.02.2012 року між сторонами укладено договір №201592, згідно якого Адміністратор ТОВ «Схід плюс Захід», за згодою Клієнта [PERSON] зобовязався вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у [PERSON] №1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Голд Фінанс», що міститься в [PERSON] №2, в тому числі: сформувати групу Клієнтів, забезпечити її адміністрування, присвоїти Клієнту його код у Групі; організувати та проводити Тендер, здійснити оплату Товару на користь Клієнта або надати Клієнту відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші право чини, погоджені Сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього. Згідно з п. 1.2. Договору, товар, вартість та строки розрахунків по даному Договору зазначаються у відповідних додатках до нього. [PERSON] №1 до Договору вбачається, що товаром є нерухомість, вартість товару складає 200000,00 грн., реєстраційний платіж 12000,00 грн. На виконання умов Договору [PERSON] на рахунок ТОВ «Схід плюс Захід» внесено кошти у розмірі 51467,13 грн., що підтверджується наданими суду копіями квитанцій. В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначав, що злочином, а саме шахрайськими діями ТОВ «Схід плюс Захід», йому завдано матеріальну шкоду у розмірі в розмірі 51676,95 грн. та моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із приписами статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 1177 ЦПК України передбачено відшкодування (компенсація) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, згідно якої шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. З аналізу зазначеної статті вбачається, що відшкодування шкоди здійснюється тільки особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. У якості доказу завдання матеріальної шкоди позивачем надано копію вироку Октябрського районного суду м.Полтави від 15.04.2015 року, ухваленого у справі №554/13150/14-к, яким встановлено, що угоди між потерпілими, зокрема [PERSON] та ТОВ «Схід плюс Захід» не є нікчемними в силу закону, тому з моменту їх укладення і до їх розірвання були чинними та обовязковими для сторін. Суд також дійшов висновку, що діяльність Адміністратора з адміністрування коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Даний вирок суду надано позивачем із відміткою, що вирок не набрав законної сили. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, за пошуком справи №554/13150/14-к, вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 грудня 2015 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2015 року, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, зазначеною статтею визначено, що вирок в кримінальному провадженні є обовязковим для суду тільки за умови набрання ним законної сили. З огляду на те, що вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 15.04.2015 року не набрав законної сили та позивачем не надано інших належних та допустимих доказів того, що йому саме злочином завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., суд дослідивши надані докази, вважає, що дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки є похідною вимогою від відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, в задоволенні якої позивачу відмовлено. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed