Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що [PERSON] уклала з акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» договір про надання кредиту № 11231187000. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] передала в іпотеку квартиру незавершеною реконструкцією під перукарню готовністю 95 %, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 12.12.2011р. АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-колект» відповідно до договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобовязаннями позичальника за кредитним договором. 12.04.2017р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки накладено арешти постановою від 14.11.2011р. № 9-29806900, виданою Міським відділом ДВС Ужгородського МРУЮ, функціональним правонаступником якого є Ужгородський міський відділ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, а також постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.09.2012р. № 9-34181382, виданою Міським відділом ДВС Ужгородського МРУЮ, функціональним правонаступником якого є Ужгородський міський відділ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Мотиви подання позову порушення державним виконавцем вимог ст. ст. 1, 3, 33 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки накладаючи арешт на нерухоме майно, державний виконавець не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, розяснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Представник позивача у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву відповідно до якої проти задоволення позову заперечує просить відмовити у його задоволенні . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що майно, на яке накладено арешт, відповідно до договору іпотеки № 11231187000 від 12.10.2007р., належить [PERSON]. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В даному випадку позивач подає позов з підстав незаконних, на його думку, дій державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно з ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. У справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням\~Закону України «Про виконавче провадження». Такі вимоги сторони виконавчого провадження\~розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.\~Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби\~стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оскільки в даному випадку питання про зняття арешту з майна ставить не власник майна і це не пов'язано зі спором про право на це майно, а тому, дане питання підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Як зазначено в п. 1 ч. 1\~ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вирішення питання про яке просить позивач підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України, а тому, дане питання не підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Згідно з п.5 ч.1\~ст. 7 ЗУ «Про судовий збір»\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що у ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами встановлено, що позивач подав позов без належних правових підстав, суд вважає, що позов з позовними вимогами, зазначеними позивачем, не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed