Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить cтягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики від 09.09.2019 року у розмірі 55 549 гривень 00 коп., проценти від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ за період з 10 вересня 2019 року по 12 січня 2021 року, що становить 7 011 гривень 32 копійки, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 січня 2020 року по 12 січня 2021 року у сумі 1 721 гривня 25 копійок, пеню за прострочення платежу за період з 01 січня 2020 року по 12 січня 2021 року у сумі 8 639 гривень 80 копійок, інфляційні збитки за період з 01 січня 2020 року по 12 січня 2021 року у сумі 2 721 гривень 68 копійок, а всього 75 643 гривні 04 копійки. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 908 гривень 00 копійок. В обґрунтування позову зазначено, що 09.09.2019 року між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 55 549,00 гривень, які зобов`язався повернути у строк до 01.01.2020 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав розписку. Після спливу кінцевого терміну повернення грошових коштів, 19.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, яка була залишена без задоволення. У зв`язку із тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору, окрім основної суми заборгованості за договором позики, позивач просить стягнути проценти від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ, 3% річних від простроченої суми заборгованості, пеню за прострочення платежу та інфляційні збитки. Позивач в судове засідання не з?явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Крім того, позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 55 549,00 гривень, проценти від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ в розмірі 2 695,67 гривень, 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1 721,26 гривень, інфляційні збитки в розмірі 2 773,19 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень. Відповідач в судові засідання, призначені на 17.03.2021 року на 09.30 годин та 13.05.2021 року на 14.00 годину не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, конверт з судовою повісткою та іншими документами, надіслані за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання: [ADDRESS] повернувся до суду, причина повернення «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 09 вересня 2019 року [PERSON] на ім`я [PERSON] була надана розписка про отримання ним від [PERSON] грошової суми у розмірі 55 549,00 гривень, яку він зобов`язується повернути в повному обсязі в строк до 01.01.2020 року. Вказані факти підтверджені розпискою [PERSON] від 09.09.2019 (а.с.9), оригінал якої було надано позивачем до матеріалів справи. Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-63-цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вказані висновки містяться також і в інших постановах Верховного Суду. В постановах Великої Палати Верховного Суду: 723/304/16-ц від 23.10.2019 року; № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року, викладено правові позиції, відповідно до яких суди повинні досліджувати договір позики чи розписку на наявність усіх ознак притаманних борговому документу. Лише за їх наявності та відсутності факту погашення боргу суд може стягнути суму коштів на користь позикодавця. Таким чином, досліджуючи боргову розписку від 09.09.2019 року, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов укладеного договору останньою датою повернення вищевказаних коштів є 01 січня 2020 року. Судом також встановлено, що у позивача [PERSON] мається оригінал боргової розписки, який було долучено останнім до матеріалів справи. В постановах Великої Палати Верховного Суду: 723/304/16-ц від 23.10.2019 року; № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року викладено правові позиції, відповідно до яких наявність боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боржник отримав кошти та не повернув їх. При цьому у самому тексті розписки може міститися інформація з приводу суми, строку та плати за користування позикою. Даний висновок слід враховувати, як кредитору так і боржнику. Адже, за відсутності розписки у позикодавця йому буде дуже складно підтвердити факт видачі позики та як наслідок її повернення. При цьому, якщо позичальник розрахується з кредитором, проте, не отримає від останнього оригінал своєї розписки або не попросить написати зустрічну, то не зможе довести факт погашення позики і доведеться платити один і той же борг двічі. Отже, факт написання відповідачем власноручної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, є підтвердженням отримання відповідачем грошової суми, вказаної в розписці та за умовами ст. 545 ЦК України вказує на відсутність виконання грошового зобов`язання відповідачем в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 55 549 грн. Крім того, відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що договір позики, укладений між сторонами не містить встановленої суми процентів за користування чужими грошима, однак, з урахуванням вимог ст. 1048 ЦК України, позивач має право на отримання процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року зроблено висновок про те, що після закінчення дії строку позики дія договору припиняється і кредитор не може нараховувати проценти вказані у борговому документів. При цьому, так як зобов`язання є грошовим, то кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно зі статтею 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні. Як встановлено судом строк дії договору позики становить з 10.09.2019 року по 01.01.2020 року, а тому лише за цей період позивач має право на отримання процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки Національного банку України. Відтак, сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за період дії договору з 10.09.2019 року по 01.01.2020 року складає 2 695,67 гривень. Також, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.01.2020 року по 12.01.2021 року (день подання позовної заяви) складають 1 721,26 грн., які обчислюються за такою формулою: розмір заборгованості Х 3% х кількість днів прострочення / кількість днів у році (55 549,00 грн. х 3% х 378 день : 365 днів). Інфляційні збитки за період з 01.01.2020 року по 12.01.2021 року (день подання позовної заяви) складають 2 773,19 грн. Отже, загальний розмір заборгованості за договором позики складає: 55 549,00 грн. + 2 695,67 грн. + 1 721,26 грн. + 2 773,19 грн., всього 62 739,12 грн. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що у визначений договором строк грошові кошти позивачу повернуті так і не були, відповідач умови договору не виконав, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 62 739,12 гривень. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved