Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просив суд постановити судове рішення яким визначити розмір ідеальної частки в праві спільної сумісної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в розмірі 1/3 частини. В обґрунтування поданого позову посилався на те, що 18 вересня 1997 року його дружина - [PERSON], що діяла від себе особисто та від імені неповнолітніх дітей [PERSON], 1989 року народження і [PERSON], 1991 року народження, за договором купівлі продажу придбала у спільну сумісну власність однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Право власності на дану квартиру зареєструвала в органах КП «ХМБТІ» однак частки у спільній сумісній власності не було виділено. Крім того, [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначену квартиру, однак в органах нотаріату позивач позбавлений можливості оформити спадщину, в зв'язку із відсутності документа, яким би було визначено частки співвласників, що і стало причиною звернення до суду із позовом. Також позивач просить суд визнати за ним -[PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутність, посилався на те, що позовні вимоги він підтримує, просить суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, надали суду заяви в яких просили суд розглядати справу у їх відсутності, проти позову не заперечують, просили позовні вимоги задовольнити. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, при цьому виходить із наступного….. Судом встановлено, що 21 вересня 1990 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON]. 18 вересня 1997 року [PERSON], що діяла від себе особисто та від імені неповнолітніх дітей [PERSON], 1989 року народження і [PERSON], 1991 року народження, за договором купівлі продажу придбала у спільну сумісну власність однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS](а.с. 8). Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ХМБТІ» за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № НЗЗ-7661, посвідченого 18.09.1997 року на ХТБ «Слобода» ( а.с.9). Як вказує позивач, хоча квартира і була придбана за час шлюбу, він не вважає її спільним майном подружжя, оскільки ця квартира була придбана на гроші, отримані від продажу іншої квартири, яка належала на праві спільної сумісної власності померлій дружині і дітям в результаті приватизації. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається із матеріалів цивільної справи в договорі купівлі-продажу квартири частки співвласників не вказані. Законодавчих норм, які б чітко визначали конкретний розмір частки учасника у праві спільної часткової власності, що був би відмінним від принципу рівності часток, не існує. Закон встановлює лише загальні підстави для зміни часток у праві спільної часткової власності, проте розмір часток визначатиметься на підставі домовленості учасників або у судовому порядку. Будь-які угоди чи договори, щодо визначення часток співвласників між сторонами не укладалися. Суд вважає, що частки всіх співвласників є рівними, тому підлягає задоволенню вимога, щодо визначення розміру ідеальної частки в праві спільної сумісної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в розмірі 1/3 частини. На підставі ст. 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя , який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Дана квартира є однокімнатною, ізольованою, житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 30,8 кв.м. Згідно відповіді №7748/02-14 від 25.12.2013р , що надійшла до суду із Четвертої Харківської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] у встановлений Законом шестимісячний строк до 4-ї Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік спадкодавця - [PERSON], [INFO], а діти спадкодавця - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] надали заяви про відмову від спадщини на користь чоловіка померлої, була заведена спадкова справа №5622012. Свідоцтво про право на спадщину ні за законом , ні за заповітом нікому не видавалося. Позивач стверджує , що інших спадкоємців першої черги немає. Також вказує, що оформити право на спадщину в нотаріальному порядку позбавлений можливості, оскільки, як пояснив державний нотаріус 4-ї ХДНК в листі від 03.09.2013 року в праві спільної сумісної власності не визначені частки усіх співвласників. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді, та підлягають задоволенню в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON], померлої [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved