Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що за час сумісного проживання з відповідачкою без реєстрації шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка в даний час проживає разом з позивачем в житловому будинку по [ADDRESS] , який на праві власності належить [PERSON] . Відповідачка легковажно відносить до виховання доньки та її утримання, крім того проживає окремо від дитини. Позивач офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризуюсь позитивно, має регулярний дохід, у зв`язку з чим може забезпечувати дитину матеріально. Однак до цього часу сторони не дійшли згоди щодо місця проживання доньки, а тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання доньки разом з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, проте письмовою заявою просила суд розглядати справу без її участі, з позовом згідна. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте письмовою заявою просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи - Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явилась, проте письмовою заявою просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2019 року вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідачка у встановлений судом строк відзиву не надала. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідачка їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області 22 березня 2016 року (а.с.8). Малолітня [PERSON] в даний час проживає разом з батьком [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] , який на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 жовтня 2000 року (а.с.12). Мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] проживає окремо від дитини; зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області №01-21/456/1 від 08 травня 2019 року (а.с.17). Згідно актів обстеження умов проживання служби у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації від 17 квітня 2019 року та від 24 червня 2019 року, для малолітньої [PERSON] створені належні умови проживання, в кімнатах належний санітарний стан, наявна необхідна кількість продуктів харчування, кімнати облаштовані необхідною кількістю меблів, дитина має місце для спання та гри, достатня кількість іграшок, одяг, взуття (а.с.10). Відповідно до характеристики наданої Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» Гірничо - транспортний цех № 2, [PERSON] працює машиністом навантажувача у складі УСДПК ГТЦ № 2 з 2018 року. В колективі користується повагою та авторитетом, визначені робочою інструкцією обов`язки виконує добросовісно. За час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, приймає активну участь в трудовій діяльності, а також виробничих та культурно-масових заходах (а.с.9). Згідно характеристики Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Петрівського району Кіровоградської області, [PERSON] працює на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Петрівського району з 03 вересня 2018 року по теперішній час. На протязі усього періоду роботи скарг від клієнтів на [PERSON] не надходило, але свої посадові обов`язки вона виконує не в повну міру своїх сил, порушуючи Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників територіального центру, тому потребує постійного контролю (а.с.11). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Петрівської районної державної адміністрації 26 червня 2019 року було прийняте рішення № 9, про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . На підставі чого згідно висновку Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, як органу опіки та піклування №01-44/134/2 від 05 липня 2019 року, було прийняте рішення про доцільність визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.39-40). Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між сторонами конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації, адже відповідачка своєю заявою не заперечила проти проживання дитини з батьком. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ, ст.161 СК України вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Однак, враховуючи вік малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. На підставі викладеного та

Outcome: approved