Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», в якій просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 02032 від 18 грудня 2017 року, а також стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 24000 грн., сплачені ним за цим договором фінансового лізингу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 02032, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати позивачеві автомобіль марки «Lada-219010-011-50» 2017 року випуску, вартістю 8288,26 доларів США, що еквівалентно на дату підписання договору 232900 грн. За користування автомобілем позивач зобов'язався сплачувати щомісячні періодичні лізингові платежі. Так, відповідачем було видано квитанції на суму 9001,00 гривень та 14999,00 гривень, у якій вказано призначення платежу - авансовий платіж. В день укладення договору фінансового лізингу позивач сплатив в банківському відділенні Приватбанк за адресою: м. Харків, проспект Юрія Гагаріна, 43/1, кошти у розмірі 24000 грн. на рахунок відповідача як авансовий платіж за автомобіль «Lada-219010-011-50» 2017 року випуску. Крім того, ним були сплачені кошти за банківські послуги у сумі 90,01 грн. та 149,99 грн. Представник ТОВ «Сігма Автолізинг» пояснила йому, що з договором та квитанціями необхідно звернутися за адресою, зазначеною у договорі. Як вбачалось з тексту договору, автомобіль знаходиться за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Строітельна, 1, але вищезазначеної вулиці в місті Краматорську не існує, а за адресою: вул. Будівельна 1 знаходиться приватний будинок, мешканці якого нічого не чули про ТОВ «Сігма Автолізинг». 26.12.2017 року позивач звернувся до представників ТОВ «Сігма Автолізинг» з проханням врегулювати цей спір, але зрозумів, що отримати авто не зможе за тими домовленостями, які були озвучені до підписання договору, окрім того усні домовленості мали розбіжності з тими, що були прописані в Договорі. Представники відповідача запропонували йому написати заяву про розірвання договору і тим самим пообіцяли повернути кошти. Згідно отриманої відповіді, йому було запропоновано отримати з 24000 грн. суму у розмірі 568 грн. На думку позивача, вищевказаний договір був укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», містить несправедливі умови та ознаки нечесної підприємницької діяльності, що є підставою для визнання його недійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» у судове засідання не з'явився без поважних причин, хо\-ча про да\-ту, час, та мі\-с\-це слу\-хан\-ня спра\-ви був по\-ві\-до\-м\-ле\-ний на\-ле\-ж\-ним чи\-ном че\-рез ого\-ло\-шен\-ня на офі\-цій\-но\-му пор\-талі Су\-до\-вої вла\-ди Укра\-ї\-ни від 22.01.2019 р. Ні\-яких за\-яв та ві\-дзив на по\-зов до су\-ду не на\-д\-хо\-ди\-ло. Проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року), у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огля\-ду на на\-ве\-де\-не, ке\-ру\-ю\-чись ст.ст.223, 280 ЦПК Укра\-ї\-ни, суд вва\-жає, що ві\-д\-по\-ві\-дач на\-ле\-ж\-ним чи\-ном був по\-ві\-до\-м\-ле\-ний про час та мі\-с\-це ро\-з\-г\-ля\-ду спра\-ви, а то\-му, за зго\-дою по\-зи\-ва\-ча, є пі\-д\-с\-та\-ви за\-оч\-но\-го ро\-з\-г\-ля\-ду спра\-ви у ві\-д\-су\-т\-ність ві\-д\-по\-ві\-да\-ча, на пі\-д\-с\-та\-ві на\-я\-в\-них у спра\-ві до\-ка\-зів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 грудня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» у письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 02032 (а.с.10-24) строком на 60 місяців, за умовами якого відповідач повинен був передати [PERSON] в лізинг транспортний засіб «Lada-219010-011-50», об'єм/тип двигуна 1600, тип КПП 5 МТ, привід 2 wd, вартістю 8288,26 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 232900 гривень з ПДВ. За користування автомобілем зобов'язався сплачувати щомісячні періодичні лізингові платежі, відповідно ст. 10 Договору № 02032 фінансового лізингу. Крім того, договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати автомобіль: - у користування не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 договору (п. 4.1. ст. 4 Договору), - у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат (п. 11.3 ст. 11 Договору). [PERSON] було видано квитанції на суму 9001,00 гривень та 14999,00 гривень, у яких вказано призначення платежу - авансовий платіж згідно Договору Фінансового Лізингу № 02032 від 18 грудня 2017 року. В день укладення договору фінансового лізингу № 02032, тобто 18 грудня 2017 року, позивач сплатив на рахунок відповідача 9001,00 гривень та 14999,00 гривень, призначення платежу: авансовий платіж (а.с.26). Окрім того, позивачем сплачено на той же рахунок відповідача комісії за прийняті платежі у сумі 90,01 грн. та 149.99 грн. (а.с.26). 26 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Сігма Автолізинг» із заявою про розірвання договору та повернення йому сплачених коштів. Станом на день звернення до суду кошти відповідачем не повернуті. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 Цивільного кодексу України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 Цивільного кодексу України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, договір фінансового лізингу № 02032, укладений 18 грудня 2017 року між сторонами, є змішаним договором, містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, і згідно зі статтею 799 Цивільного кодексу України, підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки однією зі сторін договору є фізична особа. Однак оспорюваний договір нотаріально не посвідчений, а отже, є нікчемним. Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Такої позиції додержується Верховний Суд України, і її викладено у правовому висновку у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року та підтверджено правовим висновком у справі № 6-648цс16 від 18 січня 2017 року. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ТОВ «Сігма Автолізинг» не надало суду доказів щодо отримання ними ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. За таких умов договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, може бути визнаний судом недійним. У зв'язку з цим, суд не вважає за необхідне досліджувати інші фактичні обставини справи, а саме: щодо справедливості договору з позиції прав споживача, законності умов договору та інше. Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України. Згідно положень вказаної статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Положення статті 216 Цивільного кодексу України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Приймаючи рішення про визнання договору фінансового лізингу № 02032, укладеного 18 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем, недійсним, суд вважає за потрібне задовольнити і позовні вимоги про повернення позивачу сплачених коштів за даним договором в сумі 24000,00 гривень. Також, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 768,40 грн. та вимогу майнового характеру у розмірі 768,40 грн, а в загальному розмірі 1536,80 грн., оскільки позивача від сплати судового збору за подання цього позову звільнено.

Outcome: approved