Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним рішення Перечинської міської ради № 216-Р «Про надання дозволів на виготовлення проектів приватизації земельних ділянок, призначених для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів в місті Перечин, внесених змін у рішення» від 05 грудня 2008 року в частині передачі відповідачу у власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки розміром 24 м.кв. в [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 451456 від 26 листопада 2009 року і його скасування, а також повернення вказаної земельної ділянки до земель запасу Перечинської міської ради. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинської міської ради Закарпатської області № 68-Р від 27 липня 2007 року відповідачу передано у власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку площею 100 м.кв. в [ADDRESS] для обслуговування індивідуального гаражу, на підставі якого 31 березня 2008 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування індивідуального гаражу серії ЯД № 544127. Згодом, 05 грудня 2008 року рішенням Перечинської міської ради № 216-1 відповідачу [PERSON] передано у власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку площею 24 м.кв. в [ADDRESS] для обслуговування індивідуального гаражу, на підставі якого 31 березня 2008 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування індивідуального гаражу серії ЯЕ №451456. Оскільки при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0024 га в [ADDRESS], позивача не було повідомлено про те, що [PERSON] використав своє право безоплатної приватизації, а згідно ст. 121 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, тому просить позов задовольнити. Представник позивача Мадяр Ю.М. у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з'явився, тому, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинської міської ради Закарпатської області № 68-Р «Про безоплатну передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва індивідуальних гаражів» від 27 липня 2007 року відповідачу [PERSON] передано у власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку, площею 100 кв.м. в [ADDRESS] для обслуговування індивідуального гаражу, на підставі якого [PERSON] 31 березня 2008 року видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД № 544127, кадастровий номер 2123255100:01:006:0055. Також встановлено, що рішенням Перечинської міської ради № 216-Р «Про надання дозволів на виготовлення проектів приватизації земельних ділянок, призначених для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів в місті Перечин, внесення змін у рішення» від 05 грудня 2008 року, [PERSON] передано у власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку, площею 24 м.кв. в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, на підставі якого відповідач [PERSON] 26 листопада 2009 року отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЕ № 451456, кадастровий номер 2123255100:01:004:0084. Таким чином, рішенням Перечинської міської ради № 216-Р від 05 грудня 2008 року, відповідачу [PERSON] повторно передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів. При цьому загальна площа земельних ділянок, отриманих ним безоплатно у власність для будівництва індивідуальних гаражів становить 0,0116 га. Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Статтею 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Згідно частини 4 статті 116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Одноразовість приватизації означає те, що громадянин, який скористався своїм правом і отримав безоплатно у власність земельну ділянку меншої площі від граничної, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не може отримати безоплатно у власність земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що становить різницю між граничною та раніше приватизованою. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язани діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог абзацу першого пункту 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи або держави щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). На підставі вищенаведеного спірний державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визанню недійсним. Аналогічні правові позиції містяться в Постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-103цс12, які є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved