Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.06.2020 р. між ним та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач успадкував цей будинок після смерті дружини, однак не завершив оформлення документів на нерухоме майно, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що він є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Позивач та його представник адвокат Златі Д.С. (ордер серії ОД № 458397 від 17.11.2020 р.) у підготовче судове засідання не з`явились, представник направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач по\~справі,\~у підготовче\~судове засідання\~не з`явився,\~направив до\~суду заяву\~з проханням\~розглянути справу\~у його\~відсутності,\~позовні вимоги\~визнає в\~повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 01.06.2020 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] ; розписка [PERSON] про отримання коштів у розмірі 28000 грн. за вищевказаний житловий будинок; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.03.2002 р.; технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] , власник [PERSON] , самочинних споруд, не має; акт приймання до експлуатації закінченого будівництвом жилого будинку від 28.07.1999 р.; рішення про ввід до експлуатації житлового будинку по [ADDRESS] ; свідоцтво про смерть [PERSON] , померла [INFO] ; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 01.06.2020 р. позивач домовився із відповідачем про покупку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав [PERSON] гроші у сумі 28000 грн., що підтверджується відповідною розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи, а відповідач передав позивачу ключі від житлового будинку. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідач повідомив, що не може це зробити, оскільки він успадкував цей будинок після смерті дружини, однак не завершив оформлення документів на нерухоме майно. Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірив позивача, що він є власником нерухомого майна. Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 01.06.2020 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу майно та документи на нього. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші у сумі 28000 грн., що підтверджується розпискою, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення вказаного об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. \~ \~ \~ \~Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки його право власності на житловий будинок не було оформлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного, \~ \~ \~ \~

Outcome: approved