Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 30 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області за актовим записом №77. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що подружнє життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, що призводило до постійних суперечок та сварок. З грудня 2016 року із відповідачем шлюбних відносин не підтримують, шлюб існує формально. Наміру зберігати сім'ю позивач не має, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 30 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 02 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №42 та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10 листопада 2009 року виконкомом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис №30. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у зв'язку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Шлюбні відносини припинилися через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, постійні сварки. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Беручи до уваги згоду сторін на розірвання шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнала. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 146 від 15 червня 2017 року. Вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача, оскільки позивач зазначив, що витрати по сплаті судовому збору просить покласти на нього. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110-114, 160 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved