Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до комунальної установи «Львівський драматичний театр ім. Лесі Українки» про визнання недійсним рішення комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника, визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним контракту. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 02.07.2015 року наказом Львівського драматичного театру імені [PERSON] №26 з відповідними додатками було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади художнього керівника. 03.08.2015 року на підставі наказу Львівського драматичного театру імені [PERSON] від 02.07.2015 року №26 мало розпочатись засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON]. На момент початку конкурсу до відома голови та членів конкурсної комісії було доведено про видання директором Львівського драматичного театру імені [PERSON] наказу від 27.07.2015 року №28 «Про внесення змін до наказу №26 від 02.07.2015р.», яким вважається недійсним погодження управління культури, а персональний склад конкурсної комісії затверджується директором театру. Конкурсна комісія затверджена у складі 21 особи, серед яких у пяти - членів художньої ради театру, які є членами трудового колективу театру, наявний конфлікт інтересів. Відповідно до п.8 розділу ІІ Порядку, засідання конкурсної комісії є правочинним за умови участі в них не менше як 2/3 складу конкурсної комісії. Тобто засідання конкурсної комісії, загальний склад якої затверджено у кількості 21 особи, є правочинним за умови участі не менше 14 осіб. Натомість, присутніми на засіданнях комісії було лише 13 осіб. Таким чином, засідання комісії мали вважатися неправомочним і не відбуватись. Проте, всупереч вищезазначеному, за результатами засідання оформлено протокол №2 засідання комісії, у якому, зокрема, вирішено питання про допуск претендентів до участі у конкурсі на вакантну посаду художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON], а протоколом №3 засідання конкурсної комісії переможцем конкурсу на посаду художнього керівника Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки визначено [PERSON]. 04.08.2015 року укладено контракт між Львівським драматичним театром ім. Лесі Українки та [PERSON], що підписаний в.о. директора Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки, а 06.08.2015 року видано наказ про призначення [PERSON] на посаду художнього керівника театру. Вважає, що в.о. директора Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки перевищив службові повноваження щодо укладення контракту з художнім керівником. У звязку з цим просить суд визнати незаконним рішення комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки; визнати незаконним та скасувати наказ Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки від 06.08.2015 року №62 про призначення [PERSON] на посаду художнього керівника Львівського драматичного театру ім. Лесі Українки; визнати недійсним контракт, укладений між Львівським драматичним театром театру ім. Лесі Українки та [PERSON] 27.11.2015 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON], звернувся до суду з позовом до комунальної установи «Львівський драматичний театр ім. Лесі Українки» про скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обов`язків, зобов`язання оплатити заробітну плату за фактично відпрацьований час, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 03 серпня 2015 року у Львівському драматичному театрі імені [PERSON] відбувся конкурс на заміщення вакантної посади художнього керівника театру. За результатами він був переможцем конкурсу та на підставі цього він був прийнятий на посаду художнього керівника театру і з ним був укладений контракт на пять років. 01.09.2015 року він вийшов на роботу і в цей же день його ознайомили з наказом №75 комунальної установи Львівського драматичного театру імені [PERSON] «Про відсторонення [PERSON] з посади художнього керівника театру» на підставі службового розслідування. Вважає, що вказаний наказ виданий із порушення законодавства та підлягає скасуванню. Крім цього, за період з 01.09.2015 року по день подання позову 27.11.2015 року він жодного разу не отримував заробітну плату. Не виплативши йому зарплату за відпрацьований день 01.09.2015р. театр порушиив ряд норм КЗпП України. Вважає, що невиплата заробітної плати є незаконною та підлягає стягненню з театру. Також зазначає, що дії театру завдали йому моральної шкоди, яка полягає у позбавленні його права на працю та такі дії відповідача завдали йому фізичних та моральних переживань. У звязку з цим просить суд скасувати наказ комунальної установи Львівського драматичного театру імені [PERSON] №75 від 01.09.2015р. «Про відсторонення від посади художнього керівника театру», як незаконний; зобовязати комунальну установу Львівський драматичний театр імені [PERSON] оплатити заробітну плату за фактично відпрацьований час до незаконного відсторонення від роботи в сумі 108,05 грн.; стягнути з комунальної установи Львівського драматичного театру імені [PERSON] на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.09.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі; зобовязати комунальну установу Львівський драматичний театр імені [PERSON] відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 7131 гривень. 27.11.2015 року вказані позови обєднані в одне провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала аналогічні пояснення викладенні у позові. Просила позовні вимоги задовольнити. Проти позовних вимог [PERSON] заперечила та пояснила, що рішення конкурсної комісії було прийняте за результатами неправомочного засідання, прийняття на посаду художнього керівника театру [PERSON] повинно здійснюватись з участю позивача, а відтак контракт укладений між театром та [PERSON] є незаконним. Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та надав аналогічні пояснення викладенні у ньому. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти позовних вимог [PERSON] заперечив та пояснив, що на засіданні мало бути 14 осіб, а були лише 13 осіб, таким чином засідання комісії є неправомочним. Прийняття на посаду художнього керівника театру [PERSON] повинно здійснюватись з участю позивача. Тому контракт укладений між театром та [PERSON] є незаконним. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали аналогічні пояснення викладенні у позові. Просили їх задовольнити. Проти позовних вимог до [PERSON] заперечили та пояснили, що засідання комісії відбувалося у складі 14 осіб та конкурс на заміщення вакантної посади відбувся відповідно до чинного законодавства. Просили у задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.07.2015 року департаментом гуманітарної політики управління культури Львівської міської ради видано наказ «Про забезпечення оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON]». 02.07.2015 року комунальною установою Львівського драматичного театру імені [PERSON] видано наказ «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON]». 27.07.2015 року комунальною установою Львівського драматичного театру імені [PERSON] видано наказ №28 «Про внесення змін до наказу №26 від 02.07.2015р. «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON]», згідно якого пункт 5 розділу ІІ додатку 2 до наказу №26 від 02.07.2015р. викладено в такій редакції: «Персональний склад конкурсної комісії та зміни до нього (у разі необхідності) затверджуються наказом директора театру». Підстава протокол засідання художньої ради театру №12 від 27.07.2015р. (а.с.12). 29.07.2015 року Львівським драматичним театром імені [PERSON] видано наказ №29 «Про внесення змін до додатку 3 №26 від 02.07.2015р. «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON]», згідно якого для проведення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON] України затверджено остаточний склад конкурсної комісії до якого входять голова комісії [PERSON], заступник голови комісії [PERSON] та двадцять членів комісії, тобто всього 22 члени комісії (а.с.13). Оголошення конкурсу було опубліковане на офіційному сайті Львівського драматичного театру імені [PERSON], на офіційному сайті Львівської міської ради та Міністерства культури України. Згідно протоколу № 1 від 03.08.2015 року засідання конкурсної комісії щодо претендентів, для проведення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON] проводилося у складі 22 членів конкурсної комісії, в т.ч. [PERSON] (а.с.16). Протоколом №2 від 03.08.2015 року Львівським драматичним театром імені [PERSON] у складі 14 членів конкурсної комісії, вирішено допустити до участі у голосуванні наступних претендентів, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (.с.19). Протоколом №3 від 03.08.2015 року Львівським драматичним театром імені [PERSON] у складі 14 членів конкурсної комісії за результатам підрахунків голосів, визначено [PERSON] переможцем конкурсу на посаду художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON] (а.с.20). Та обставина, що цей протокол вела [PERSON] і вона не мала права голосу не виключає її з кола членів комісії, які враховуються при підрахунку присутніх членів комісії, необхідних для кворуму, тобто для наявності повноважень на прийняття рішень. Разом з [PERSON] на засіданні конкурсної комісії з приводу визначення художнього керівника театру були присутніми 14 членів комісії. Цієї кількості осіб достатньо для необхідного кворуму. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що конкурс на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON] відбувся з дотриманням чинного законодавства і правові підстави для визнання недійсним рішення цієї комісії відсутні. В задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Щодо незаконності наказу №62 від 06.08.2015 р. про призначення [PERSON] на посаду художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON], суд виходить із наступного. 06.08.2015 року комунальною установою Львівським драматичним театром імені [PERSON] видано наказ №62 «Про прийняття на посаду [PERSON]В.» на підставі рішення конкурсного комітету щодо проведення конкурсу на заміщення вакантної посади художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON] на період з 01.09.2015 року по 31.08.2020 року за контрактом (а.с.14). Відповідно до п.4.1 статуту Львівського драматичного театру імені [PERSON], управління театром здійснює директор або художній керівник театру, з яким уповноважений засновника управління культури виконавчого органу міської ради укладає трудовий договір (контракт) терміном на пять років. Пунктом 8.3 статуту передбачено, що до виключної компетенції уповноваженого засновника (власника) театру відноситься призначення та звільнення директора або художнього керівника театру. Відповідно до ст.19 Закону України «Про театри і театральну справу» органи державної влади та органи місцевого самоврядування поряд з іншими засновниками беруть участь у координації діяльності державних і комунальних театрів у порядку, передбаченому законодавством. Керівництво діяльністю державних та комунальних театрів у порядку, передбаченому їх установчими документами, здійснюється директором або художнім керівником театру, з яким засновник (засновники) укладає трудовий договір (контракт) терміном до п'яти років, або на основі розмежування повноважень між директором і художнім керівником театру, з кожним з яких засновник (засновники) укладає трудовий договір (контракт) терміном до п'яти років. Директор театру або художній керівник театру, з яким засновником (засновниками) укладається відповідний договір (контракт), у межах наданих йому повноважень: приймає на роботу та звільняє з роботи працівників театру; розпоряджається майном і коштами; укладає угоди; застосовує до працівників заходи заохочення та заходи дисциплінарного впливу; приймає рішення щодо надання творчим працівникам театру відпусток для їх участі в конкурсах, фестивалях тощо відповідно до Положення про порядок проведення конкурсів, фестивалів та відповідно до Порядку формування творчих груп, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв; затверджує за погодженням з головним режисером, постановниками (режисером, художником, диригентом, балетмейстером, хормейстером тощо), керівниками виробничих цехів театру склади постановочних груп та виконавців, ескізи і макети оформлення вистав, плани роботи над новими постановками та виставами і визначає в установленому порядку їх готовність і терміни випуску; затверджує календарні плани публічного виконання та публічного показу вистав та інших заходів; організує і забезпечує проведення вистав та інших заходів; забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку в театрі. З вищезазначених норм не вбачається обов`язковість призначення та звільнення уповноваженим засновником (власником) театру художнього керівника театру. В них зазначається альтернативність при вирішенні цього питання (призначає або директора, або художнього керівника). В Львівському драматичному театрі імені [PERSON] України директор вже призначений уповноваженим засновником (власника) театру, Тому укладання контракту з художнім керівником театру директором цього театру відповідає чинному законодавству. Таким чином, суд вважає, що наказ Львівського драматичного театру імені [PERSON] України про призначення [PERSON] на посаду художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON], винесений із дотриманням чинного законодавства. В задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Щодо визнання недійсним контракту, укладеним між Львівським драматичним театром імені [PERSON] та [PERSON], суд виходить із наступного. 06.08.2015 року між Львівським драматичним театром імені [PERSON] та [PERSON] укладено контракт, згідно якого [PERSON] приймається на роботу за посадою художнього керівника, з посадовим окладом в розмірі 2377 гривень. Строк дії договору з 01.09.2015 року по 31.08.2020 року (а.с.15). Згідно з\~ст.23 КЗпП України\~трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3\~ст.21 КЗпП України). Суд, вважає, що контракт між Львівським драматичним театром імені [PERSON] та [PERSON] укладений відповідно до чинного законодавства та не підлягає скасуванню. Посилання позивача на вимоги ст. 215 ЦК України в цьому питанні є неспроможними, оскільки це питання відноситься до сфери трудових відносин і регулюється КЗпП України. Передбачених КЗпП України правових підстав для визнання цього контракту недійсним суд не вбачає. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління культури департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до комунальної установи «Львівський драматичний театр ім. Лесі Українки» про визнання недійсним контракту також є безпідставними та не підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про скасування наказу комунальної установи Львівського драматичного театру імені [PERSON] №75 «Про відсторонення [PERSON] з посади художнього керівника театру», суд виходить із наступного. Судом встановлено, що 01.09.2015 року комунальною установою Львівського драматичного театру імені [PERSON] видано наказ №75 «Про відсторонення [PERSON] від виконання ним обовязків художнього керівника Львівського драматичного театру імені [PERSON]», до прийняття судом рішення у справі про скасування наказу про призначення та визнання недійсним контракту, укладеного з [PERSON] (а.с.68). Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з ч.2 т.154 КПК України відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. В порушення цих вимог [PERSON] відсторонений наказом директора театру [PERSON] та без наявності вище перелічених правових підстав. Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ директора театру [PERSON] «Про відсторонення [PERSON] з посади художнього керівника театру» є незаконним та таким, що порушує його права, і тому наказ директора комунальної установи «Львівський драматичний театр ім. Лесі Українки» № 75 від 01.09.2015 р. про відсторонення [PERSON] з посади художнього керівника театру підлягає скасуванню. Щодо зобовязання оплатити заробітну плату за фактично відпрацьований час до незаконного відсторонення від роботи в сумі 108,05 гривень, суд виходить із наступного. Згідно контракту від 06.08.2015 року укладеного між Львівським драматичним театром імені [PERSON] та [PERSON], приймається на роботу за посадою художнього керівника, з посадовим окладом в розмірі 2377 гривень. Частиною 1 ст.94 КЗпП України, встановлено, що заробітна плата це винагорода, працівникові за виконану ним роботу. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] до відсторонення від посади відпрацював у театрі один день, 01.09.2015 року. В вересні 2015 року було 22 робочих дні, отже з театру підлягає стягненню заробітна плата за один відпрацьований день, виходячи із наступного розрахунку: 2377:2=108,05. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.09.2015 року по дату фактичного поновлення на роботі, виходячи із середньомісячної заробітної плати, суд виходить із наступного. Чинне законодавство не передбачає відсторонення від посади з зупиненням заробітної плати. В наказі про відсторонення не зазначається про зупинення виплати йому заробітної плати. [PERSON] працював і працює на цей час в театрі, він не звільнений з посади. Тобто, він повинен був отримувати заробітну плату в передбачені КЗпП України строки. Відсторонення його від посади без зазначення в наказі про відсторонення про зупинення виплати зарплати не є вимушеним прогулом. Тому суд не вбачає правових підстав для стягнення на його користь зарплати за час вимушеного прогулу. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог статті 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України, якою закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Пункт 6 ст. 3 ЦК України, вказує, що загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Оскільки [PERSON] не звертався до суду з вимогами про виплату йому затриманої заробітної плати - суд не може вийти за межі позовних вимог і самостійно, без позовних вимог про стягнення заробітної плати, стягнути на його користь невиплачену своєчасно заробітну плату. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд прийшов до висновку, що незаконним відстороненням відповідач грубо порушив трудові права позивача. Суд вважає, що усвідомлення факту незаконного відсторонення, невиплата заплати за відпрацьований 01.09.2015 р. день, дійсно відбивалось на психологічному стані [PERSON], пригнічувало, вивело з сталого укладу життя, він змушений був додавати додаткові зусилля для організації свого життя в суспільстві. Визначаючи розмір суми моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд керується конкретними обставинами справи. Заявлена позивачем вимога щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. Враховуючи глибину заподіяної моральної шкоди, ступеня вини відповідача, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлена в позові сума в розмірі 7131 грн. є завищеною. З урахуванням вищезазначених обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині присудження [PERSON] заробітної плати за відпрацьований 01.09.2015 р. робочий день в розмірі 108,05 грн., з яких підлягає утриманню прибутковий податок й інші обов'язкові платежі підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Таким чином, понесені Управлінням культури департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради судові витрати не підлягають стягненню з [PERSON] на користь Управління культури департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Outcome: partial