Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, вказуючи, що 27 жовтня 2014 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] , о 17 годині 25 хвилин рухався по автошляху Олександрівка - Краматорськ та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих травм помер на місці. Відносно відповідача було порушено кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України, за яким вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року та ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року [PERSON] було визнано винним На цей час відповідач відбуває призначене покарання у місцях позбавлення волі. Позивач посилається, що померлий [PERSON] є його сином ,загибель якого завдала непоправного горя йому, як батькові. Він пережив та на цей час переживає тяжкі моральні страждання через смерть сина , в той час як відповідач [PERSON], не виявляє каяття, намагається усіляко уникнути відповідальності. Позивач, будучи потерпілим по справі, вимушений був неодноразово приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, за участю відповідача, що завдавало додаткових страждань з огляду на те, що відповідач цинічно себе поводив. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 000 грн. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір моральної шкоди до 2 304 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди загибеллю сина в сумі 2 304 000 грн.,посилаючись, окрім викладених у позові підстав ,на те, що не справдилися його мрії та плани на майбутнє, пов'язані із його сином, який мав успіхи у навчанні та спорті, неодноразово відзначався за місцем навчання як здібна та талановита людина. Позивач втратив надію на благополучну старість. Окрім того,через загибель сина , він втратив здоров'я : підвищився тиск, почастішали серцеві напади, перестав бачити на ліве око . Через погіршення свого зору позивач втратив додатковий заробіток. [PERSON] не може позбутися думок про загиблого сина, втратив інтерес до життя, переживає депресію. Відповідач позов визнав частково - в сумі 130 000 грн., яку позивач заявляв під час слідства безпосередньо відповідачу. Вважає, що позивач не зазначив в чому конкретно полягають його моральні страждання. Посилання позивача на те, що він отримав моральну шкоду внаслідок своєї участі під час досудового та судового провадження є безпідставними, бо позивач був присутній з власної ініціативи. Погіршення стану здоров'я, якщо воно відбулось внаслідок загибелі сина, не підтверджено медичними документами. Крім того, цивільна відповідальність [PERSON] застрахована і позивач отримав виплати від страхової компанії. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши надані докази по справі, суд встановив наступне. Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України за таких обставин. 27 жовтня 2014 року, близько 17 годині 25 хвилин,у темний час доби, [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], рухаючись по автошляху Олександрівка-Краматорськ в напрямку м. Краматорська зі швидкістю не менш ніж 61,3 км/год, порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] проявив неуважність, чим порушив п. 2.3(б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. На 2 км + 200 м. від с.м.т. Олександрівка Олександрівського району Донецької області зазначеного автошляху, [PERSON], маючи об'єктивну можливість виявити перешкоду для руху та запобігти наїзду на пішохода , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода [PERSON], що рухався у попутному напрямку по проїзній частині дороги та котив справа від себе велосипед «Phoenix TK 610.3.0(S17)». Внаслідок ДТП потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент завдання та знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті, а саме саме: садно правої поперекової області, тринадцять саден задньої поверхні правого стегна в середньої треті, садно задньо-зовнішньої поверхні правого стегна в нижній третині, чотири садна задньої зовнішньої поверхні правої гомілки в верхній третині, два садна нижньої треті правої гомілки по задньо-зовнішній поверхні, шість саден задньої поверхні лівого стегна в середній третині , двадцять п'ять саден задньо-внутрішньої поверхні лівого стегна в нижній треті та лівої гомілки в верхній треті, чотири садна задньої поверхні лівого гомілковостопного суглоба; закритої черепно-мозкової травми: крововилив в м'які тканини голови в правій потиличній області, переломи кісток склепіння та основи черепа, крововилив під м'які мозкові оболонки головного мозку, розтрощення правої півкулі мозочка; тупа травма грудної клітини - переломи третього, четвертого ребер справа, перелом правої ключиці, перелом правої лопатки, крововилив в тканини правої легені. Від отриманих травм [PERSON] помер на місці ДТП , біологічна смерть констатована о 17 годині 40 хвилин 27 жовтня 2014 року . Вироком Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року залишено без змін вирок Олександрівського районного суду Донецької області в частині встановлення обставин скоєного правопорушення та кваліфікації його дій і призначено більш суворе покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 3 роки. По даному кримінальному провадженню позивач, який є рідним батьком [PERSON] , визнаний потерпілим. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів . Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала , за наявності її вини. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] має право на відшкодування, завданої йому загибеллю сина, моральної шкоди, що повинна бути стягнута з відповідача, як заподіювача шкоди. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази,що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача,розмір завданої шкоди,а також докази того,що відповідач є завдавачем шкоди або особою,яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Задовольняючи позовні вимоги частково ,суд виходив із того, що моральна шкода, спричинена позивачу, виявилась у тяжких моральних стражданнях невідворотністю смерті сина, втрачених надіях та сподіваннях на майбутнє сина та позивача, як батька загиблого, які позивач переживає і на цей час, порушенні нормальних умов та ритму життя . Суд не може прийняти до уваги посилання позивача щодо суттєвого погіршення його здоров'я через загибель сина, бо надані позивачем медичні документи не мають свідчень про наявність саме таких наслідків , що могли бути пов'язані із загибеллю сина. Відповідно до виписки із амбулаторної карти позивача ( а.п. 37), він звертався за медичною допомогою у 2016 році ( майже через 2 роки після загибелі сина) , був оглянутий лікарями, але від проходження подальшого обстеження та лікування відмовився. В судовому засіданні позивач пояснив, що відмовився від медичної допомоги через брак коштів та небажанням лікуватися через депресивний стан, що він пов'язує зі смертю сина. Також суд не приймає до уваги помилкове посилання позивача про завдання моральної шкоди його участю в якості потерпілого у кримінальному провадженню відносно відповідача, бо така шкода завдана саме загибеллю сина, а не вимушеністю приймати участь в якості учасника провадження, що є скоріше правом, а не обов'язком позивача. На підставі викладеного суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 250 000 грн . Як вбачається з Полісу № АС/5888192 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застраховано цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на забезпечений транспортний засіб - автомобіль «ЗАЗ-1103», державний номер [NUMBER], в ПАТ НАСК « Оранта». а.п. 73 Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З матеріалів справи вбачається, що за полісом обов'язкового страхування , в зв'язку з настанням страхового випадку ,страхова компанія ПАТ НАСК « Оранта» 20 жовтня 2016 року виплатила позивачу , у відшкодування моральної шкоди - 14616 грн. а.п.68,69,72 Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 235 384 ( 250000 - 14616 = 235384) грн. Відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial