Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40741,26 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 05.08.2010 року надав кредит в сумі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 30.06.2016 року складає 40741,26 грн. і складається з наступних сум: 3600,00 грн. заборгованість за кредитом; 31125,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1916,25 грн. штраф (процентна частина). У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності. Надав додаткові пояснення, згідно з якими позиція позивача полягала в тому, що строк позовної давності не минув, оскільки згідно з п.1.1.7.31 Умовам і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, строк позовної давності за вимогами банку щодо сплати заборгованості за кредитом, процентами, штрафом і пенею складає 50 років. Відповідач у судове засідання, не зявився, надала заяву у якій просила розглянути справу за її відсутності, позов не визнала, оскільки з лютого 2013 року вважала, що сплатила кредит, крім того, просила застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним заяву задовольнити частково, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір від 05.08.2010 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання передбачені в договорі по поверненню кредиту, сплаті відсотків не виконує, станом на 30.06.2016 року має заборгованість перед позивачем по кредитному договору в розмірі 40741,26 грн. Вказана заборгованість, згідно розрахунку, складається з наступних сум: 3600,00 грн. заборгованість за кредитом; 31125,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1916,25 грн. штраф (процентна частина). Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Також, відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, судом встановлено, що позивач дійсно має відповідну заборгованість перед банком за тілом кредиту та за процентами. Однак, згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», м. Попасна відноситься до переліку таких населених пунктів. Отже, оскільки місце проживання відповідача зареєстроване в зоні АТО, а штраф у сумі 2416,25 грн. та пеня в сумі 2600 грн., як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, були нараховані після 14 квітня 2014 року, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення указаних сум за необґрунтованістю. У той же час суд приходить до висновку, що до 14.04.2014 року банк правомірно нарахував пеню в сумі 1000 грн. Проте позивачем подано письмову заяву про застосування строку позовної давності. Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями частин 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Однак у цій справі умови щодо збільшення позовної давності містилися в окремому документі «Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)». Зокрема, в цій справі ВСУ прийшов до висновку, ці «Умови…» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не могла бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні цього спору. У цій справі, як і в справі № 6-16цс15, розглянутій ВСУ, умова щодо збільшення позовної давності міститься в окремому документі, який не було підписано відповідачем. У справі відсутні належні та допустимі докази того, що на момент укладання договору позивач було ознайомлена з цією умовою та погодила її своїм підписом, а тому суд відхиляє посилання представник позивача на п.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг щодо збільшення строку позовної давності до 50 років і вважає за необхідне застосувати загальний і спеціальний строки позовної давності, визначені в статтях 257-258 ЦПК України. У постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів. У цій справі умовами договору також було передбачено щомісячну сплату визначеної договором суми коштів, у звязку з чим в розрахунку заборгованості по кредиту, наданому позивачем, заборгованість за тілом кредиту окремо рахувалася як «поточна» та «прострочена», так само окремо на ці суми нараховувалися проценти. Таким чином, позовна давність повинна застосовуватися до суми простроченої заборгованості, що виходить за межі позовної давності, а також до процентів, нарахованих на цю заборгованість. Так, зі штампу на конверті (а.с.35) вбачається, що позовна заява була надіслана до суду в серпні 2016 року (число нерозбірливе) та отримана судом 18.08.2016 року. Відповідно до умов кредитування строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.7). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.5) остання сплата відповідачем по кредиту мала місце 08.02.2013 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності не переривався та в межах загального строку позовної давності знаходяться сума поточної заборгованості за тілом кредиту, що існувала станом на 01 липня 2013 року, а також проценти, нараховані після 01 липня 2013 року на поточну заборгованість (оскільки сплата чергового платежу за липень 2013 року мала бути здійснена до 25 серпня 2013 року). Натомість позовна давність має бути застосована до суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, що була нарахована до 01.07.2013 р., а також на всі проценти, нараховані на цю суму. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача суму поточної заборгованості, що рахувалася за відповідачем станом на 0107.2013 року в сумі 2325,24 грн., проценти в сумі 1949,58 грн., які були нараховані на цю заборгованість після 01.07.2013 року (згідно з розрахунком позивача на а.с.4-5, жодного іншого розрахунку щодо розрахунку заборгованості в межах позовної давності позивачем надано не було). При цьому необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 2416,25 грн. та пені в сумі 2600 грн. за необґрунтованістю та решти сум за спливом строку давності. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в розмірі 144,59 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial