Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Маразліївської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 06.12.2010 року, право власності на земельну ділянку площею 3,89 га за №245, що розташована у масиві №57 на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Позивач у судове засідання не зявився, в матеріалах справи є його заява про розгляд справи у його відстуності. Представник відповідача, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 06.12.2010 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №248269, видане виконавчим комітетом Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №37. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка, площею 3,89 гектарів в межах згідно з планом за №245, що розташована у масиві №57 на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 червня 2010 року, справа №2-2042/2010 рік, відповідно до якого було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після померлої 08.02.2007 року [PERSON] у вигляді вказаної земельної ділянки та визнано за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України до майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка відноситься майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування. З огляду на викладене, вказана земельна ділянка належала померлій на праві особистої приватної власності. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач та його батько [PERSON]. 20.05.2016 року батько позивача склав письмову заяву, посвідчену секретарем виконавчого комітету Маразліївської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстровану в реєстрі за №186, відповідно до якої відмовився від належного йому спадкового майна, яке залишилося після смерті дружини [PERSON] на користь сина померлої [PERSON]. Інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині немає, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса. На час відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем та був зареєстрований за адресою її місця проживання, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовлявся, а отже я у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Однак, не має можливості зареєструвати право власності на вказану спадкову земельну ділянку в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала у встановленому законодавством порядку право власності на неї. Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved