Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №327. Згідно п.1.1,1.3, 1.4 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 33084 євро 10 центів, термін користування кредитом до 11.07.2033 року. Річна ставка за користування кредитними коштами становить-12,5. Додатковою угодою №1 від 11.07.2008 року внесені зміни до кредитного договору, а саме п.1.4 виклали в новій редакції: «за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5». Додатковий договір від 03.12.2009 року банком та відповідачем укладено договір до кредитного договору: «за умовами якої за користування кредитними коштами встановлюється плата 15%». Відповідач порушив свої зобов»язання щодо повернення кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитом, а також плату за управління кредиту. загальна сума заборгованості відповідача перед банком станом на 12 серпня 2015 року становить 1157714 гривень 25 копійок, з яких: 32913,87 євро- заборгованість за кредитом; 14934,15 євро- відсотки за користування кредитом; 9306,19 гривень-заборгованість за комісією за обслуговування кредитом; 33348,52 грн.- пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та комісії. В забезпечення виконання зобов»язань позичальника за вказаним договором укладений іпотечний договір від 11.07.2008 року. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавцем передано в іпотеку банку двокімнатну квартиру загальною площею 74,05 кв.м., житловою площею 51,20 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Тому просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей іид майна на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності під час його реалізації. Представник позивача в судове засідання не з»явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов*язаний виконати свій обов*язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов*язання боржником він зобов*язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №327. Згідно п.1.1, 1.3, 1.4 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 33084 євро 10 центів, термін користування кредитом до 11.07.2033 року. Річна ставка за користування кредитними коштами становить-12,5. Додатковою угодою №1 від 11.07.2008 року внесені зміни до кредитного договору, а саме п.1.4 виклали в новій редакції: «за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5». Додатковий договір від 03.12.2009 року банком та відповідачем укладено договір до кредитного договору: «за умовами якої за користування кредитними коштами встановлюється плата 15%» (а.с.12-15). В забезпечення виконання зобов»язань позичальника за вказаним договором укладений іпотечний договір від 11.07.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Висєканцевою Т.С. Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавцем передано в іпотеку банку двокімнатну квартиру загальною площею 74,05 кв.м., житловою площею 51,20 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 16-18). Відповідач порушив свої зобов»язання щодо повернення кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитом, а також плату за управління кредиту. загальна сума заборгованості відповідача перед банком станом на 12 серпня 2015 року становить 1157714 гривень 25 копійок, з яких: 32913,87 євро- заборгованість за кредитом; 14934,15 євро- відсотки за користування кредитом; 9306,19 гривень-заборгованість за комісією за обслуговування кредитом; 33348,52 грн.- пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та комісії. Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності якщо інше не встановлено цим Законом. Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки відповідає зазначеним ознакам, тобто належить відповідачу [PERSON] на праві власності, може бути ним відчужений і зареєстрований у встановленому порядку як окремий об'єкт права власності. За законом та іпотечним договором (п.7.2) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і за рішенням суду. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Разом з тим діючим законодавством передбачено, що рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом позасудового застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу. Звертаючись до суду з позовом, банк просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент передачі його на реалізацію. Враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через неналежне виконання відповідачем свого основного зобов'язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного,

Outcome: approved