Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що постановою б/н від 22.05.2002р. Управління по боротьбі з корупцією накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить позивачу [PERSON] . Вказаний арешт зареєстрований Першою запорізькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11.05.2005р., реєстраційний номер обтяження 1956406 (додаткові дані: архівний номер: 3663596ZAP11, архівна дата: 17.07.2002, дата виникнення: 17.07.2002, № реєстра: 97208-143, внутр. № 0E018F3228F349315A59, коментарій: N 48 від 17.07.2002). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.06.2015 року Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема Запорізьке міське управління ГУМВС України в Запорізькій області ліквідується, натомість утворюється Головне управління Національного поліції в Запорізькій області. При цьому, вказаною постановою визначено правонаступників. Із відкритих джерел - Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивачу відомо, що Запорізьке міське управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, ЄДРПОУ 08672408 не ліквідовано, а з 05.11.2015 року перебуває в стані припинення. Будь-яких відомостей про закриття кримінальної справи та скасування вказаного арешту у позивача немає, адже він ніколи не набував процесуального статусу учасника у цьому кримінальному провадженні. Наявність вказаного арешту обмежує право позивача на розпорядження своєю власністю. Відповідач-1 тричі повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився, будь-яких пояснень стосовно суті спору чи клопотань процесуального характеру не надав. Відповідач-2 надав суду копію постанови слідчого на підставі, якої накладено арешт, а також копію витягу з реєстру арештів (заборон) накладених на будинки судовими та слідчими органами. Також просив про розгляд справи без його участі. У судове засідання сторони не з`явились, позивач подав відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Постановою слідчого СВ УМВС України в Запорізькій області від 22.05.2002 року в межах кримінальної справи №2390201 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Головатенко О.В. 15.11.2011 року за №4076. Відомостей про закриття кримінальної справи №2390201 немає. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц). Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності, навіть якщо ці перешкоди не пов`язані з позбавленням права володіння. Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що існуюче обтяження нерухомого майна переслідує законну мету та на час розгляду цієї справи охороняє чиїсь законні інтереси. За таких обставин суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved