Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив розірвати шлюб, зареєстрований 07.06.2003 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 9; стягнути з позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. та судові витрати. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 10.03.2004 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 10), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. В мотивування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем виявилось невдалим із-за несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння, довіри та спільних інтересів. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, проживають окремо з лютого 2014 року, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивач вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому просить суд задовольнити його позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою не має спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги в частині розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини та судових витрат, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки з вказаними позовними вимоги може звернутися до суду лише безпосередньо [PERSON], так як саме вона є належним позивачем, а не [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: partial