Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] в якому просив суд розірвати між ними шлюб зареєстрований 08 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 161, а також просив визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], за місцем проживання батька. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей. З'ясувавши, що між ними не має поваги та любові, вони з 04 червня 2016 року припинили шлюбно-сімейні відносини між ними, спільного господарства не ведуть, та вказує на те, що вони за спільною згодою вирішили розірвати шлюб. Сторони до зали судових засідань не з'явились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити, відповідач позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу, а також щодо встановлення місця проживання дитини з [PERSON] (а.с. 18,19) Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 08.08.2008 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис 161, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Згідно ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо, того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір може бути вирішений судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків та інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні взаємини подружжя, строк окремого проживання та вік дитини, а також те, що те що позивач сумлінно виконує свої батьківські обов'язки, має житло, забезпечує дитині сприятливі умови для виховання та розвитку, враховуючи те, що відповідачем не надано заперечень на позовну заяву, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені остаточно та вважає доцільним визначити місце проживання дитини з батьком, отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи.

Outcome: approved