Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій вказує що наказомпозивача № 68-Ост 10 серпня 2012 року «Про зарахування на навчання» [PERSON] була зарахована до складу студентів другого курсу денної форми навчання за державним замовленням, за спеціальністю «Лабораторна діагностика». 31 серпня 2012 року між сторонами було укладено угоду № 185 про підготовку фіхівців із вищою освітою, за умовами якої медичний коледж зобов'язується забезпечити студентові якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити працевлаштування в державному секторі. Відповідно до умов зазначеної угоди відповідач зобов'язаний оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої діяльності за спеціальністю, прибути після закінчення вищого закладу на місце направлення і відпрацювати за направленням в державному секторі не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно\~до державного\~або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. 30.06.2015\~р.\~наказом №\~72-Ост\~відповідачеві було\~присвоєно кваліфікацію\~«лаборант (медицина)»\~та виданий\~диплом молодшого\~спеціаліста з\~відзнакою Е\~15\~120412\~з подальшим\~відрахуванням зі\~складу студентів\~коледжу у\~зв'язку\~із закінчені\~повного курсу\~навчання за\~спеціальністю «\~Лабораторна діагностика». Відповідача відповідно з відомістю персонального розподілу молодих фахів Лабораторна діагностика, які закінчили КВНЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР відповідача під особистий підпис було повідомлено про її місце працевлаштування для відпрацювання згідно до умов угоди, а саме\~відповідача було\~розподілено до\~Березнегуватської ЦРЛ. На запит медичного коледжу від 09.03.2017 року вих. № 222 до Березнегуватської ЦРЛ стосовно відпрацювання відповідача за умовами угоди, 15.03.2017 року головним лікарем [PERSON] була надано відповідь, яка свідчила про те, що [PERSON]О дійсно працювала на посаді фельдшера-лаборанта клініко- діагностичної лабораторії Березнегуватської ЦРЛ з 01.09.2015р. по 31.12.2015р. та була звільнена з займаної посади 17.02.2015 року за власним\~бажанням,\~що с\~порушенням умов\~угоди. 12.04.2017\~року медичний\~коледж направив\~на адресу\~відповідача лист-запит,\~і надання\~інформації стосовно\~її працевлаштування\~та просив\~надати відповідь\~до квітня\~2016\~року,\~але відповідь\~на цей\~лист-запит\~на адресу\~медичного коледжу\~надходила. 13.04.2018р.\~позивач направив\~на адресу\~відповідача вимогу\~про відшкодування\~вартості навчання\~за державним\~замовленням у\~розмірі 33160,17\~грн. Але станом на дату звернення позивача до суду відповідь від відповідача надходила та грошові кошти не відшкодовані. Просять стягнути з відповідача на їх користь в грошові кошти в розмірі 33 160 грн. 17 коп., витрачених державою на її навчання, та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 24.07.2018 р. прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відкрито провадження у справі. У зазначений в ухвалі строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх\~\~сукупності та\~\~взаємозвязку, приходить до наступного: Наказом позивача № 68-Ост від 10.08.2012 р відповідача зараховано студентом 2 курсу денної та вечірньої форм навчання за державним замовленням (а.с.9) 38.10.2012 р за № 185 сторони уклали угоду про підготовку фахівців із вищою освітою, п.2 якого зазначає, що студент зобов`язується прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у розі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання (а.с.10) Наказом позивача за № 72-Ост від 30.06.2015 р відповідача було відраховано у зв`язку із закінченням навчання (а.с.12) Факт того, що відповідач проходила навчання в Запорізькому медичному коледжі за державним замовленням та отримала диплом молодшого спеціаліста підтверджується довідкою позивача № 642 від 07.11.2016 р (а.с.32) Згідно відомості персонального розподілу молодих фахівців, які закінчили КВНЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР та картки працевлаштування випускника № 11 відповідача було направлено розподілено до Березнегуватської ЦРЛ, яка була підписана [PERSON]О (а.а.11) Відповідач працювала у Березнегуватській ЦРЛ з 01.09.2015 р по 31.12.2015 р, звільнилась за власним бажанням, про що свідчить повідомлення головного лікаря Березнегуватської ЦРЛ № 417-04 від 15.03.2016 р (а.с.14 зв.бік) 12.04.2016 р за № 373 позивач направив на адресу відповідача лист-запит про надання інформації щодо її працевлаштування, але відповідь не надійшла (а.с.140 13.04.2018 р за № 197 позивач направив на адресу4 відповідача вимогу про відшкодування вартості навчання за державним замовленням (а.с.7-8) Вартість навчання у комунальному вищому закладі відповідача підтверджується довідкою позивача № 479 від 25.06.2018 р (а.с.29) Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України) Частина 1 ст.22 ЦК України вказує, що особа, якій завдано у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. ст. 526. 527. 530 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором законом. Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна стор зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплати виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.(ст..629 ЦК України) Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема відшкодування збитків. У відповідності зі ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стаття 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року регламентує: випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо - кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на робочу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Згідно із п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р, N 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, згідно із угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Відповідно до п.8, 14 вказаного Порядку випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Судом встановлено, що відповідач проходив навчання у закладі позивача за державним замовленням на підставі наказу та угоди, згідно якої після закінчення навчання студент зобов`язаний відпрацювати за місцем його направлення не менше трьох років. Відповідач закінчила навчання, отримала диплом та була направлена до районної лікарня на працевлаштування, але, не відпрацювавши трьох років, звільнилась, чим порушила умови контракту. Сума витрат на навчання підтверджується розрахунком позивача. Тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати на навчання в розмірі 33 160 грн 17 коп. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір, тому з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України належить стягнути на користь позивача суму судового збору, що складає 1762 грн.00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved