Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 16.06.2011р. уклав із відповідачем кредитний договір за яким відповідач отримав кредит в розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 07.07.2019р. становить 21146,82 грн. та складається з 7232,21 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4637,67 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. процентів, 7693,76 грн. пені за прострочене зобов`язання, 100 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. фіксованого штрафу та 983,18 грн. процентної складової штрафу. Ухвалою від 06.08.2019р. позов було залишено без руху у зв`язку з тим, що позивачем не виконано вимоги п.п. 5 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме не викладено всіх обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено всіх доказів, якими обґрунтовано позов: серед вимог заявлено про стягнення 7232,21 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4637,67 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Позивачу необхідно зазначити остаточну суму грошових коштів, якими користувався відповідач в якості кредиту та в який період; оскільки заборгованість за тілом кредиту вказана вище, ніж вказаний в позові кредитний ліміт, позивачем не зазначено коли та в яких розмірах кредитний ліміт було підвищено. 13.08.2019р. позивач подав заяву у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху, а також довідки про зміну умов кредитування та виписки з кредитної справи (а.с. 42-62) Ухвалою суду від 21.08.2019р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача не надходило клопотань про розгляд справи в загальному порядку. Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В судовому засіданні 15.10.2019р. під час огляду матеріалів справи, було встановлено їх неповну визначеність, в зв`язку з чим позивачу було направлено лист та запропоновано надати відповіді на наступні запитання: яким чином нараховано заборгованість за тілом кредиту (яка визначена у 7232,21 грн.)?; яким чином нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту (яка визначена у 4637,67 грн.)?; яким чином сукупна заборгованість з тіла кредиту та простроченого тіла кредиту може бути вище кредитного ліміту (максимальна ставка вказана у 10 000 грн.)? Окрім того, позивачу зазначено, що додану до позову копію «довідки про умови кредитування», зроблено неякісно та нечитабельно, і в ньому не вказано, яка особа його підписала. У відповідь на даний запит, позивач направив на адресу суду відповідь, що надійшла 28.11.2019р., де вказано, що заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, у тому числі й понад розмір кредитного ліміту нарахована наступним чином: за п.2.1.1.12.2 умов договору, сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмір нарахованих відсотків. У разі, якщо в дату нарахування відсотків, клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Відповідно до п.2.1.1.12.1 під борговим зобов`язанням за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. При непогашенні кредиту в строки, встановлені у Заяві та Умовах, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16.06.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник виявив бажання оформити платіжну кредитну карту «універсальна». Також, анкета не містить розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів і пені. В анкеті зазначено, що договір між позичальником та банком складається з заяви, пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів. (а.с. 14). Згідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна 55 днів пільгового періоду», яка містить дату 16.06.2011 та підпис, який можна прочитати як «Левин», базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) 2,5%, обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості; пеня нараховується за формулою базова процентна ставка по договору поділити на 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) додати 1% від заборгованості але не менше 30 грн. на місяць (нараховується один раз на місяць). (а.с. 15) Згідно до п.2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право в будь-який момент зменшити або збільшити кредитний ліміт (а.с. 22). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , 16.06.2011р. йому було встановлено кредитний ліміт 0,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, та мав найбільший розмір з 15.06.2018р. 10000 грн., а в подальшому, 18.01.2019р. знижений до 0,00 грн. (а.с. 43-44) Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Як підтверджується матеріалами справи, банк надавши відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивачем надано розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 07.07.2019р. заборгованість відповідача становить 21146,82 грн. та складається з 7232,21 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4637,67 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. процентів, 7693,76 грн. пені за прострочене зобов`язання, 100 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. фіксованого штрафу та 983,18 грн. процентної складової штрафу. (а.с. 8-13) Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. (зворотній бік а.с. 5) З цього приводу суд вказує таке. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, суд приймає в якості допустимого доказу довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна 55 днів пільгового періоду», від 16.06.2011р., яка містить підпис споживача та основні умови кредитного договору. Разом із цим, суд не приймає в якості належного доказу витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку з поміткою «ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/» в зв`язку з наступним. Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.06.2011р. шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. За таких обставин, є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, а також сплату неустойки у вигляді пені та штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Розрахунок заборгованості із тіла кредиту 7232,21 грн. та простроченного тіла кредиту 4637,67 грн. понад вказаний у справі кредитний ліміт у 10000 грн. позивач обґрунтував тим, що в розмір непогашеного тіла кредиту банк додає розмір несплачених відсотків і на цю суму в подальшому також нараховуються відсотки і це зазначено в Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Проте, судом встановлено, що відповідач не підписував надані до суду позивачем Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Тому, суд не може вважати обґрунтованим включення розміру несплачених відсотків у тіло кредиту, що складатиме суму понад кредитний ліміт.Законодавство України не містить визначення поняття «кредитний ліміт». Разом із цим, у банківському праві кредитним лімітом вважається максимальна сума кредиту, яку може видати банк позичальнику. Тому, позивачем не наведено доказів, які б давали підстави вважати що до тіла кредиту можна включити суму понад 10000,00 грн. В зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню тіло кредиту в розмірі 10000 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача пені та штрафів за невиконання умов договору, суд зазначає наступне. Кожне з цих нарахувань, відповідно до умов договору (які зазначені в «Тарифах обслуговування кредитних карт» та в пункті 2.1.1.7.6 «Умова та правил надання банківських послуг») застосовується у разі порушення позичальником строків відповідних платежів за кредитом. У своїй постанові від 21.10.2015р. по справі №6-2003цс15 Верховний Суд України зазначив наступне: «Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.» Враховуючи положення п.6 ст.3 ЦК України стосовно загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності, слід навести висновок про те, що покладення на відповідача пені та штрафів за умовами даного кредитного договору буде подвійним притягненням до цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначений в позові сукупний розмір штрафних санкцій (7693,76 грн.+100,00 грн.+500,00 грн.,+983,18грн.) дорівнює 9276,94 грн. і становить майже 90% розміру кредитного ліміту. Тому суд, враховуючи, що обґрунтованим у позові є розмір заборгованості з тіла кредиту 10000 грн., вважає необхідним відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені за прострочене зобов`язання 7693,76 грн., пені у розмірі 100,00 грн. та штрафу 500,00 грн., оскільки усі ці види цивільно-правової відповідальності передбачені за порушення строків повернення кредиту. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», що регламентує розмір пені у договорах про споживчі кредити та з положеннями ч.3 ст.551 ЦК України, за якою, суд може зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків. Суд вважає співмірним та достатнім стягнення з відповідача лише процентної складової штрафу за порушення строків платежів за грошовим зобов`язанням в розмірі 983,18грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі кредитного ліміту 10000,00 грн. та штрафу 983,18 грн., що разом становить 10983,18 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суму задоволених вимог 10983,18 грн. необхідно помножити на суму сплаченого судового збору 1921,00 грн. та поділити на суму первісних вимог 21146,82 грн., що дорівнюватиме 997,72 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial