Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою якою просить захистити його порушені права як споживача шляхом стягнення з відповідача на свою користь коштів у сумі 110520 грн. згідно платіжного доручення №1 від 16.06.2014 року; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ «Українські зернові технології» повернули позивачу грошові кошти у сумі 110520 грн. шляхом переказу через відділення №40 ПАТ «Міський комерційний банк», що підтверджується платіжним дорученням. Проте, вказану операцію банк в повному обсязі не виконав. Внаслідок чого позивач не отримав власні кошти. Позивач звернувся із письмовим зверненням до відповідача, на що отримав відповідь про визнання банком своєї провини у згаданій вище ситуації. У судове засідання учасники процесу не з'явились, про час та дату розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат за ордером [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Від відповідача заяв не надходило. Враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити у повному обсязі, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що ТОВ «Українські зернові технології» перерахували через ПАТ «Міський комерційний банк» на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 110520 грн., призначенням платежу зазначено повернення позики згідно договору №б/н від 01.05.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 16.06.2014 року та випискою по особовому рахунку. Позивач звернувся із письмовим зверненням до відповідача, в якому вказав, що операція по отриманню ним коштів в сумі 110520 грн. від ТОВ «Українські зернові технології» не виконана. Просив вжити заходів щодо врегулювання даної ситуації. На своє звернення [PERSON] отримав письмову відповідь від відповідача, де повідомлено про нестабільну політичну та загальноекономічну ситуацію в країні та щодо вжиття можливих заходів, щодо своєчасного виконання зобов'язань перед позивачем. Тобто, відповідач фактично визнав невиконання своїх зобов'язань перед позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученнямбанкзобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договоромабо звичаямиділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 1091 ЦК України банк, що прийняв платіжне дорученняплатника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. Відповідно до ч. 1 ст. 1092 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання платіжного дорученняклієнта банкнесе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаївділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» продукцією визначено будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування. Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, враховуючи фактичне визнання відповідачем у своєму листі невиконання своїх зобов'язань перед позивачем, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1105,20 гривень. Позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved