Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.04.2013р із відповідачки на його користь були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] у розмірі 800 гр щомісячно,починаючи з 15.02.2013р і до повноліття дитини. На виконання зазначеного рішення суду постановою державного виконавця від 16.05.2013р було відкрито виконавче провадження.Станом на вересень 2014р відповідачка аліменти не сплачує,від утримання сина ухиляється,внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам,яка складається із аліментів визначених рішенням суду та пені у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення . Позивач просить стягнути із відповідачки на його користь заборгованість по аліментам та пеню за несвоєчасну сплату аліментів у суммі 41305гр. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала,просила у позові відмовити,поскільки вона проживає у Макарівському р-ні,доглядає за мамою. Про ті обставини,що з неї на утримання дитини були стягнуті аліменти вона не знала,дізналася лише у липні 2014р,подала заяву про перегляд заочного рішення суду,але їй було відмовлено. Вона не працювала,коштів не має,а тому просить у позові відмовити. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,оглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи №367/1453/13-ц,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.04.2013р із відповідачки на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] у розмірі 800 гр щомісячно,починаючи з 15.02.2013р і до повноліття дитини. На виконання зазначеного рішення суду був виписаний виконавчий лист і переданий на виконання до виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції. Постановою державного виконавця від 16.05.2013р було відкрито виконавче провадження (а.с.6). Також,у судовому засіданні було встановлено,що відповідачкою аліменти на утримання неповнолітньої дитини не сплачуються,станом на час подачі позову до суду заборгованість по сплаті аліментів складає 15600гр.Дані обставини справи не заперечувались відповідачкою по справі у судовому засіданні. Позивач просить стягнути із відповідачки заборгованість по аліментам .Дані позовні вимоги не підлягають до задоволення,поскільки як уже зазначалось виконавчий лист про стягнення аліментів із відповідачки перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції,відкрите виконавче провадження та проводяться виконавчі дії по його виконанню. Тому у даному випадку стягнення із відповідачки існуючої по виконавчому листу заборгованості по аліментам повинно здійснюватись державним виконавцем у межах виконавчого провадження та у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».У зв»язку з даними обставинами,суд відмовляє позивачу у зазначених позовних вимогах. Згідно позовної заяви позивач просив стягнути із відповідачки заборгованість по аліментам із урахуванням пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 1% від суми заборгованості за кожний прострочений день згідно поданого розрахунку за період з лютого 2013р по вересень 2014р у суммі 25705 гр. Дані позовні вимоги також не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.. 196 СК України « При виникненні заборгованості з вини особи,яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду,одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів ». У судовому засіданні було встановлено, що аліменти із відповідачки на користь позивача були стягнуті заочним рішенням Ірпінського міського суду від 03.04.2013р.29.07.2014р відповідачка звернулась до Ірпінського міського суду із заявою про перегляд даного заочного рішення суду. Ухвалою Ірпінського міського суду від 10.10.2014р було відмовлено у заяві про перегляд вказаного заочного рішення суду. Суду не було надано доказів тих обставин,що відповідачка знала про заочне рішення суду від 03.04.2013р і не сплачувала аліменти,стягнуті із неї на утримання сина. У судовому засіданні було встановлено,що про існування заочного рішення суду відповідачка дізналась лише у липні 2014р,у зв»язку із чим і подала до суду заяву про перегляд вказаного рішення. Враховуючи викладені обставини,а також ті обставини,що позивач просить стягнути із відповідачки пеню за період з лютого 2013р по вересень 2014р,суд вважає за необхідне відмовити у даних вимогах позивачу,поскільки ухвала суду про відмову у перегляді заочного рішення суду набрала законної сили лише у жовтні 2014р,з якого у позивача може виникнути право на стягнення із відповідачки пені,передбаченої ст.. 196 СК України, у разі несплати останньою аліментів на утримання неповнолітнього сина у встановленому рішенням суду порядку та розмірах. На підставі ст.195,196 СК України,

Outcome: dismissed