Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що 05.02.2009 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №7426/01/09-НВ від 05.02.2009 р. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, - банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України в межах загальної суми 1000000,00 грн. строком по 11.01.2021 р. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконував належним чином, дотримувався графіків погашення тіла кредиту та сплачував нараховані проценти. 26.06.2013 р. за договором купівлі продажу права вимоги новим його кредитом став ПАТ «Дельта Банк», про що його письмово повідомлено не було, доказів переходу прав нового кредитора не надано. 19.10.2009 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) на суму 30000,00 дол. США. В цей же день на відкритий в межах цього договору рахунок [PERSON] внесла кошти в розмірі 40000,00 дол. США, кошти з рахунку по цей час не повернуто. Також позивач зазначає, що, достеменно знаючи про перебування у шлюбі позивача з [PERSON], ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», які є фінансовими установами підконтрольними [PERSON], з метою виведення актів ПАТ «Кредитпромбанк», в даному випадку кредиту [PERSON], який також забезпечений іпотекою, та з метою заволодіння спільними коштами [PERSON] та [PERSON] в сумі 70000, 00 дол. США, станом на 23.07.2015 р. становить 1540700,00 грн., тобто в сумі, яка значно перевищує гарантовану виплату фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уклали договір відступлення, хоча обєктивно такої необхідності не було, так як цей кредит не був «проблемним». У звязку з цим позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу права вимоги від 26.06.2013 р., укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк», щодо передачі прав та обовязків кредитора за кредитним договором №7426/01/09-НВ від 05.02.2009 р., укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні вищевикладеному, просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що укладаючи спірний договір продажу прав вимоги, і ПАТ «Кредитпромбанк», і АТ «Дельта Банк» були діючими, окремо один від одного, котрі мали необхідні дозволи та ліцензії НБУ, їхніми статутами право на вчинення таких дій не було заборонено, а отже договір було укладено на законних підставах та з дотриманням вимог чинного законодавства. Спірний договір купівлі продажу прав вимоги було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 26.06.2013 р. за реєстраційним номером 1441. Обовязок нотаріуса перед посвідченням правочину здійснити перевірку правовстановлюючих документів та дозволів на укладення угоди, що в даному випадку і було зроблено, адже зауважень не надходило, а договір укладено на законних підставах. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №7426/01/09-НВ від 05.02.2009 р. Згідно п.п.1 вказаного договору,- банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України в межах загальної суми 1000000,00 грн. строком по 11.01.2021 р. включно (а.с.12). 26.06.2013 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк» укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого та з урахуванням вимог чинного законодавства, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, а саме набув статусу нового кредитора (а.с.6-10). Згідно копії іпотечного договору №7426/01/11/09-НВ від 05.02.2009 р. Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» надало [PERSON] кредит в розмірі 1000000,00 грн. (а.с.16-17). Відповідно до ст. 514 ЦК України,- до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 516 ЦК України передбачає порядок заміни кредитора у зобовязанні, зокрема, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України,- якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Листом від 04.07.2013 р. №6768/КРК/04072013-0308 позивача було повідомлено про наявність укладеного договору, за яким було здійснено відступлення прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк». Таким чином, на даний час, кредитором є саме АТ «Дельта Банк» (а.с.59-64). Відповідно до ч.1 ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,- кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п.1 ч.6 ст.36 цього закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п.17 ч.5 ст.12 цього закону; вимоги вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом. Тобто посилання позивача на те, що нібито [PERSON] шляхом укладання договору купівлі продажу прав вимоги привласнив кошти позивача та його дружини є необґрунтованими. Так як згідно ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такі кошти відшкодовуються в порядку черговості. Згідно ст. 60 ЦПК України,- кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України,- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, а також беручи до уваги, що укладаючи спірний договір продажу прав вимоги, і ПАТ «Кредитпромбанк», і АТ «Дельта Банк» були діючими, окремо один від одного, котрі мали необхідні дозволи та ліцензії НБУ, їхніми статутами право на вчинення таких дій не було заборонено, а отже договір було укладено на законних підставах та з дотриманням вимог чинного законодавства, отже суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю заявлених вимог.

Outcome: dismissed