Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що 29 серпня 2016 року мало місце ДТП, в результаті протиправних дій відповідача він отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого внутрішньо-суглобового уламкового перелому дистального метаепіфізу правої гомілки зі зміщенням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 29 від 10.01.2017 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя, на строк більше ніж 21 добу. Вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.04.2017 відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільний позов у кримінальному провадженні він не предявляв. Діями відповідача йому, як потерпілому, було завдано моральну шкоду, яка полягає в фізичних та емоційних стражданнях, які він зазнав внаслідок дій відповідача. Після первинного огляду лікарем було визначені тілесні ушкодження, які він отримав в результаті ДТП, та йому було рекомендовано операцію. Внаслідок скрутного матеріального становища він не мав змоги погодитись на запропоноване оперативне лікування, тому матеріальна шкода в розумінні фактично понесених витрат відсутня. Моральна шкода виразилася у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав, психологічній травмі, повязаними із отриманими тілесними ушкодженнями. На даний час він вимушений періодично звертатися до лікаря зі скаргами з приводу ушкоджень, завданих в результаті ДТП. Він постійно відчуває біль, стан здоровя не відновився, не може ходити, як здорова людина. Його звичайний уклад життя порушено та вимагає додаткових зусиль до його організації. Розмір моральної шкоди обґрунтовує ступенем тяжкості вчиненого злочину, яким було заподіяно шкоду та шкідливістю наслідків, та оцінює в 50 000 грн., які просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилались на обставини зазначені в позовній заяві. Позивач зазначив, що у звязку з відсутністю у нього коштів, він не мав можливості зробити операцію, яка йому була рекомендована. Добровільно відповідач коштів на лікування не надавав. Представник позивача вказала, що позивач був вимушений звертатись до лікаря із-за психічних травм, які були завдані йому наслідками ДТП. На даний час фізичний стан позивача потребує операційного втручання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Вислухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження № 1-кп/750/194/17, справа № 750/2949/17 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.04.2017 відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 5100 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 43-45 кримінальне провадження № 1-кп/750/194/17, справа № 750/2949/17). Вказаним вироком встановлено, що 29 серпня 2016 року, близько 18 год. 00 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ-2705», реєстраційний номер [NUMBER], рухався в м.Чернігові по вул.77-ї Гв. Дивізії зі сторони вул.Рокосовського в напрямку вул.Київська. Рухаючись у вказаному напрямку, на регульованому перехресті вул. 77-ї Гв. Дивізії - вул.Київська, під час виконання маневру повороту ліворуч на вул.Київську, [PERSON] проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, перед початком зміни напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, під час виконання маневру повороту ліворуч на дозволяючий рух, зелений сигнал світлофора, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яке він буде виїжджати вільна від транспортних засобів, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де не надав дороги велосипеду марки «Альтаір» жовтого кольору, який перебував під керуванням [PERSON] та рухався по своїй смузі руху у зустрічному напрямку, на дозволяючий зелений сигнал світлофора. В результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого внутрішньо-суглобового уламкового перелому дистального метаепіфізу правої гомілки зі зміщенням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 29 від 10.01.2017 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров»я, на строк більше ніж 21 добу. В даній дорожній обстановці [PERSON] порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3(6), 10.1, 10.11, 16.6 Правил дорожнього руху України, що стало причиною настання події зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільний позов у кримінальному провадженні [PERSON] заявлено не було. Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч.ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 2 cт. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.95р.№4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови, згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що доводи позивача про те, що йому, як потерпілому, від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого [PERSON] було завдано моральної шкоди, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому суд враховує, характер і обсяг спричинених позивачу фізичних та душевних страждань, порушення його звичного укладу життя. Згідно з рентгенологічним висновком № 3944 від 06.06.2017 у [PERSON] наявна посттравматична деформація правого ступеневого суглобу та правої стопи з ознаками остеомієліту ускладненим артритом правого ступеневого суглобу. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста- лікаря ортопеда-травмолога КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», [PERSON] від 30.06.2017 показано оперативне лікування ( а.с. 11). Відповідно до копії з медичної картки хворого, 17.07.2017 [PERSON] звертався за консультацією до лікаря-психоневролога зі скаргами на періодично поганий сон, дратівливість, плаксивість, поганий настрій, які повязує з ДТП, що мало місце в серпні 2016 року. З урахуванням наведеного, враховуючи засади співмірності та справедливості та інші обставини, що відповідає розясненням, які містяться в постанові №4 від 31.03.95р Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 гривень моральної шкоди.

Outcome: approved