Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із позовною заявою про стягнення середнього заробітку посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 23 січня 2012 року і до 10 липня 2017 року. У зв`язку з початком проведення антитерористичної операції на сході України, 07 червня 2014 року позивач був призваний на військову службу та у складі окремого підрозділу в/ч [NUMBER] Національної гвардії України був направлений безпосередньо в зону проведення антитерористичної операції. За наслідками поранень, отриманих при виконанні своїх військових обов`язків, позивач був звільнений з військової служби 26 червня 2015 року за станом здоров`я. Після звільнення з військової служби, позивач приступив до виконання обов`язків юрисконсульта у Торгово-промисловій компанії «НОВА». Відповідно до ст.. 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що за особами призваними на військову службу на особливий період зберігається не тільки місце роботи та посада, а й середній заробіток. Оскільки за позивачем були збережені місце роботи та посада, позивач почав звертатись безпосередньо до директора відповідача Торгово-промисловій компанії «НОВА», [PERSON] , який був одночасно й засновником (власником) відповідача, з проханням виплатити середній заробіток за весь час перебування позивача на військовій службі, тобто з 07.06.2014 року по 26.06.2015 року. Починаючи з червня 2015 року та протягом наступних двох років позивачу не був виплачений під різними приводами середній заробіток за весь час його перебування на військовій службі, саме з цього приводу позивач був змушений звільнитись з роботи, для чого перед цим, ним була надіслана на юридичну та фактичну адресу відповідача цінним листом заява про звільнення за власним бажанням з 10.07.2017 року. В день звільнення позивача, а саме 10.07 2017 року, відповідачем не був проведений повний та остаточний розрахунок з позивачем, тобто відповідачем не був виплачений позивачу середній заробіток за час перебування останнього на військовій службі. За цих обставин позивач змушений був звернутись до Головного управління Держпраці у Харківській області, на що останній у своєму листі від 11.08.2017 року повідомив позивачу, що згідно довідки відповідача за період червень 2014 року червень 2015 року, заробітна плата позивачу виплачувалась, проте відповідачем не надано під час перевірки доказів про виплату позивачу середнього заробітку за час його знаходження на військовій службі. Згідно відомостей Пенсійного фонду України щодо сум заробітку для нарахування пенсії, розмір нарахованої заробітної плати позивача в період перебування на військовій службі тобто з червня 2014 року по червень 2015 року становив: у червні 2014 року 968,84 грн.; у липні 2014 року 1250,00 грн.; у серпні 2014 року 1769,40 грн.; у вересні 2014 року 1726,42 грн.; у жовтні 2014 року 1691,69 грн.; у листопаді 2014 року 1664,70 грн.; у грудні 2014 року 1623, 34 грн.; у січні 2015 року 1250,00 грн.; у лютому 2015 року 1514,57 грн.; у березні2015 року 1358,59 грн.; у квітні 2015 року 1272,12 грн.; у травні 2015 року 1254,02 грн.; у червні 2015 року 1250,00 грн., а всього 18593,69 грн. Головним управлінням Держпраці у Харківській області під час перевірки відповідача були встановлені з його боку порушення положень ст.. ст.. 115, 116, 47, 117, 119 Кодексу законів про працю України, а також Закон України «Про оплату праці», з метою усунення цих порушень, Головним управлінням Держпраці у Харківській області був складений та наданий відповідачу припис № 20-01-4315/1420-1457 від 07.08.2017 року. В порушення відповідачем вищевказаного припису, позивачу до теперішнього часу не виплачений середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 07.06.2014 року по 26.06.2015 року. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь нарахований, але не виплачений середній заробіток за весь період перебування останнього на військовій службі, виплати здійснити через установу банку та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкові від 02 квітня 2019 року позовна заява [PERSON] , була залишена без руху, з наданням часу для усуненні вказаних недоліків. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та визначено вказану справу розглядати у спрощеному позовному провадженні у відповідності до вимог\~ст. 274 ЦПК України. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог\~ст. 178 ЦПК України\~і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, перевіривши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом [PERSON] працював в Торгово-промисловій компанії «НОВА» на посаді юрисконсульта за сумісництвом з 23 січня 2012 року по 10 липня 2017року / а. с. 34 /. 07 червня 2014 року згідно повідомлення Військової частини № [NUMBER] , позивача [PERSON] , на підставі ст.. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прийнято до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України для проходження служби у військовому резерві /а. с. 38/. Відповідно до витягу з наказу №120 від 16.06.2014 року встановлено, що відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача [PERSON] було зараховано для проходження служби у військовому резерві та укладено контракт про проходження служби у військовому резерві Національної гвардії України. Зазначену службу позивач проходив в період з 07.06.2014 року по 26.06.2015 року /а. с. 39-40/. Адміністрацією Торгово-промислової компанії «НОВА» за час знаходження позивача [PERSON] на військовій службі, збережено за ним місце роботи. Відповідно до ст.. 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що за особами призваними на військову службу на особливий період зберігається не тільки місце роботи та посада, а й середній заробіток. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Як вбачається з листа Головного Управління Держпраці у Харківській області, Направленого на адресу позивача [PERSON] , під час здійснення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, адміністрацією ТОВ Торгово-промислової компанії «НОВА» надано пояснення, що кадрові та бухгалтерські документи за період 2011-2016 року вкрадено, а саме: штатні розклади, табелі обліку використання робочого часу, відомості нарахування та відомості виплати заробітної плати, проте будь-яких підтверджуючих документів щодо звернення підприємства до органів поліції за фактом крадіжки бухгалтерської та кадрової документації, не надано /а. с. 45-46/. З метою встановлення фактичного здійснення сплати адміністрацією ТОВ Торгово-промислової компанії «НОВА» середнього заробітку за час знаходження позивача [PERSON] в зоні АТО з червня 2014 року по червень 2015 року, ГУ Держпраці у Харківській області направлено запити до ГУ ДФС у Харківській області та ГУ ПФУ в Харківській області про надання виписок позивача персоніфікованих даних щодо сплати ТОВ Торгово-промислової компанії «НОВА» за період за червень 2014 року по червень 2015 року. При розгляді цього спору судом встановлено, що позивачу [PERSON] за період червня, липня, серпня, вересня, жовтня, листопада, грудня 2014 року, січня, лютого, березня, квітня, травня та червня 2015 року була нарахована заробітна плата в загальній сумі 18593 грн. 69 коп., що підтверджується відомостями ГУ Пенсійного фонду України (форма ОК-5) щодо сум заробітку для нарахування пенсії, розмір нарахованої заробітної плати позивача [PERSON] в період перебування його на військовій службі /а. с. 52-57/. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Згідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак вказана заробітна плата не була видана відповідачем позивачу та не була ним отримана. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вказані місяці в загальній сумі 18539 грн. 69 коп. Крім того, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1921, 00 грн.

Outcome: approved