Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: УДМС у Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: в квартирі [ADDRESS], в якому вказує, що їй на праві власності належить вищевказана квартира; в вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач, яка не проживає з січня 2015р. та до теперішнього часу відповідач у квартирі не зявляються. У звязку з наведеним просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за адресою: в квартирі [ADDRESS] та зняти з реєстрації відповідача за адресою в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.03.2002р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується довідкою ОСББ «40 років Жовтня, 173-А» №66 від 15.09.2015р. однак, на теперішній час не проживає, відповідач залишилась зареєстрованою за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою ОСББ «40 років Жовтня, 173-А» №67 від 15.09.2015р Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно частин 1 і 2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved