Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі - 62 000, 00 грн., відсотки на рівні облікової ставки НБУ у розмірі - 17 044, 47 грн., три відсотки річних у розмірі 6 776, 40 грн., інфляційні збитки у розмірі 6 686, 94 грн., а всього - 92507, 81 грн. В обґрунтування позову зазначив, що надав 29.03.2010 року в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 79200,00 грн. Відповідач надав розписку, згідно якої зобов'язався повернути грошові кошти у строк до 01.06.2010 року (включно). Надання відповідачем розписки є підтвердженням укладання договору позики, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. На момент подання позову до суду відповідач частково повернув кошти в сумі 17200 грн., іншу частину так і не повернув, на неодноразові звернення щодо повернення боргу не реагує. Ухвалою суду від 20.03.2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення відсотки на рівні облікової ставки НБУ у розмірі - 17 044, 47 грн., три відсотки річних у розмірі 6 776, 40 грн., інфляційні збитки у розмірі 6 686, 94 грн. закрито. В судовому засіданні позивач та його представник підтвердили вищезазначені обставини та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що частково повернув борг, але не у сумі 17200,00 грн., а у сумі 32000,00 грн., однак такі докази у нього відсутні. При подальшому розгляді позов визнав у повному обсязі, про що надав заяву про визнання позову про стягнення боргу в сумі 62000,00 грн. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач надав в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 79200, 00 грн., що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. (а.с.5). Згідно до розписки відповідачБронін А.В. зобов'язувався повернути грошові кошти у строк до 01.06.2010 року (включно). На теперішній час кошти відповідачем повернуті частково у сумі 17200,00 грн., у іншій частині не повернуті. Також, у судовому засіданні у якості свідка допитаний [PERSON], який пояснив, що у червні 2010 року надав у позику [PERSON] кошти в сумі 79200,00 грн. У період з 2010 по 2012 роки відповідач частково повернув кошти в сумі 17200,00 грн. Відповідач неодноразово обіцяв повернути кошти, однак по день розгляду справи так і не повернув. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач умови повернення позики не виконав, кошти не повернув. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем виконані всі умови щодо надання позики, а відповідачем вказані вимоги порушені, кошти не повернуті, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved