Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розділ майна подружжя, в якому з урахуванням уточнень просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] по ? частині за кожним, право власності на будинок та земельну ділянку, розташовані по [ADDRESS] просить визнати за ним, а за відповідачем визнати право власності на грошові кошти, отримані від продажу автомобілів DAEWOO Matiz державний номерний знак [NUMBER] та Mercedes-Benz державний номерний знак [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовує наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.01.1997. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 17.01.2012 шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають двох неповнолітніх дочок - близнюків, [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Дочка [PERSON] проживає разом із позивачем, дочка [PERSON] проживає разом з відповідачем. За період перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль DAEWOO Matiz державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску, який було зареєстровано на [PERSON], та вартість якого згідно проведеної оцінки складає 54672грн., автомобіль Mercedes-Benz державний номерний знак [NUMBER], 1983 року випуску, який також зареєстрований на ім'я [PERSON] та вартість якого складає 18983грн., житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], який відповідно до договору купівлі-продажу від 30.03.2000 зареєстрований на ім'я [PERSON], вартість якого згідно проведеної оцінки складає 24570грн. Крім того в травні 2010 року на ім'я [PERSON] було придбано земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS], попередня вартість яких складає 158000грн., точну вартість вказаного майна встановити не виявилося можливим, оскільки відповідачем не надано правовстановлюючих документів. На теперішній час, автомобілі DAEWOO Matiz та Mercedes-Benz, які знаходилися у володінні відповідача продані, а житловий будинок та земельна ділянка розташовані за адресою: [ADDRESS] досі знаходяться у володінні та користуванні відповідача. В досудовому порядку сторонами не досягнуто домовленості, щодо порядку поділу спільної сумісної власності, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Зі свого боку відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій також з урахування уточнення, просить визнати об'єктом спільної власності подружжя незакінчений будівництвом будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідача на свою користь ? частки автомобіля ISUZU IMPULSE RS1987 в сумі 10000грн. та визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] вартістю 80000грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона дійсно перебувала у шлюбі із [PERSON] та за час перебування у шлюбі сторонами за договором купівлі-продажу був придбаний жилий будинок А-1 з надвірними прибудовами, розташований по [ADDRESS]. Відповідно до наданого [PERSON] звіту ринкова вартість вказаного будинку складає 24570грн., однак відповідач приховав від суду ту обставину, що придбаний 30.03.2000 будинок [ADDRESS] не відповідав потребам сім`ї та був придбаний з метою будівництва нового сучасного будинку, достатньої площі. Так протягом чотирьох років було побудовано новий двоповерховий будинок загальною площею 150кв.м з усіма зручностями, а старий будинок повністю знесли та вивезли як будівельне сміття. З 2004 року сторони проживали в новому будинку. На даний час на думку [PERSON] готовність спірного будинку складає понад 95%, в ньому можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво. Вартість будинку в цілому є значно більшою ніж вартість будівельних матеріалів, які були використані при його будівництві, у зв'язку з чим позивач [PERSON] просить визнати незакінчений будівництвом будинок об'єктом спільної власності подружжя., та поділити його між сторонами, виділивши останній ? його частини. Також за час шлюбу сторонами було придбано земельну ділянку з житловим будинком, розташовану за адресою [ADDRESS] був старим та незручним у зв'язку з чим [PERSON] його зніс. Вартість земельної ділянки без житлового будинку складає 80000грн. Надані [PERSON] звіти про оцінку домобудівель не відповідають дійсності та були складені без огляду цього майна. Право власності на вказану земельну ділянку просить визнати за нею. Крім того, зазначила, що у власності їх родини знаходився автомобіль ISUZU IMPULSE RS 1987 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який відповідач продав у 2011 році за 20000грн., оскільки на той час сім`я фактично вже розпалася, то відповідач грошей від продажу зазначеного автомобілю не надав, на сімейні нужди їх не витрачав, у зв'язку з чим позивач [PERSON] також просить стягнути з відповідача на свою користь ? частку вартості автомобіля ISUZU IMPULSE RS, яка дорівнює 10000грн. У судовому засіданні позивач за первісним [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові та уточненнях до позову. Зустрічний позов визнали частково не заперечували проти визнання за кожним по ? частині за кожним на житловий будинок [ADDRESS]. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] ? частки вартості автомобіля ISUZU IMPULSE RS 1987 року випуску, зазначив, що за час сімейного життя такого автомобілю у сторін не було. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні первісний позов визнали частково при цьому посилалися на обставини викладенні у зустрічному позові, який в свою чергу з урахуванням уточнень підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період часу з 11.01.1997 по 17.01.2012, що підтверджується рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 17.01.2012. В судовому засіданні встановлено, проти чого сторони не заперечували, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано наступне майно: - автомобіль DAEWOO Matiz державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску; - автомобіль Mercedes-Benz державний номерний знак [NUMBER], 1983 року випуску; - житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]; - земельну ділянку та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень Пленуму Верховного Суду України, п.п. 23,24 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями,що виникли в інтересах сім'ї (ч.1 ст.65 СК України). З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час автомобілі DAEWOO Matiz державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску та Mercedes-Benz державний номерний знак [NUMBER], 1983 року випуску, які було зареєстровано за [PERSON] та які були спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, продано останньою за 14000грн. та 12000грн. відповідно. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації половини вартості зазначеного майна, а навпаки просить визнати право власності на грошові кошти, отримані від продажу автомобілів за [PERSON], що не суперечить вимогам діючого законодавства, а тому у цій частині позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо вимог сторін про поділ спільного нерухомого майна, такого як житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], який за час спільного життя подружжя було перебудовано, та земельна ділянка з житловим будинком, розташовані за адресою: [ADDRESS] то суд вважає вказані вимоги необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до ст.331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Положення ст. 328 діючого Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.13-1 постанови від 9 вересня 2009 р. N 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Оскільки матеріалами справи встановлено, що право власності на об'єкти нерухомості та земельну ділянку, які є предметами даного спору у встановленому законом порядку не зареєстровані, а отже і не можуть бути об'єктами цивільних прав - правових підстав для задоволення вимог сторін щодо поділу такого майна на даний час не вбачається. Також не вбачається підстав для задоволення зустрічного позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] ? частини вартості автомобіля ISUZU IMPULSE RS 1987 року випуску, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів щодо вартості спірного автомобіля, а також не надано відомостей щодо джерела та часу його придбання, згоди щодо вартості цього спірного майна сторони під час судового розгляду не дійшли. Таким чином, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial