Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.05.2012р. між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу «Об'єкта незавершеного будівництва: недобудована будівля цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1 готовністю 43% », що розташований за адресою: [ADDRESS], який був нотаріально посвідчений ПН Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 23.05.2012р. за № 11356589. Ним було отримано договір користування земельною ділянкою №6/4815, декларацію на проведення будівельних робіт та технічний паспорт КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька. Окрім того, з моменту придбання нерухомого майна, об'єкт було добудовано та згідно технічного паспорту КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька від 01.03.2013р., готовність об'єкта - будівлі цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS], становить 100%. 19.03.2013 року він звернувся з заявою для проведення реєстрації права власності на будівлю цеху з виробництва теслярних виробів, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Ворошиловського районного Управління юстиції у м. Донецьку, де йому було повідомлено, оскільки постановою ВДВС Київського РУЮ у м. Донецьк від 18.02.2013 року на вищевказане нерухоме майно накладено арешт в межах виконавчого провадження, оскільки власником нерухомого майна значиться боржник у виконавчому провадженні - [PERSON] Просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно - будівлю цеху з виробництва теслярних виробів загальною площею 377,5 кв.м., літ. А-1, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS] та звільнити нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва: недобудовану будівлю цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1 готовністю 43%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з-під арешту. Позивач в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві та на полягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі ПАТ «КБ Приватбанк», [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Третя особа ВДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23 травня 2012 року [PERSON] придбав у [PERSON] об'єкт незавершеного будівництва: недобудована будівля цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1 готовністю 43%, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер РПВН -36673349. Відчужуваний предмет договору складається з недобудованої будівлі цеху з виробництва теслярних виробів готовністю 43% літ. «А1»; та огородження «№1-3» загальною вартістю 191871 грн., згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП БТІ м. Донецька 17 травня 2012 року за № 34167328. Предмет договору зареєстрований КП БТІ м. Донецька 17.05.2012 року № запису 10653 в книзі 22чн-149, витяг №34167288 від 17 травня 2012 року.(а.с. 5) Згідно копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №2424657 від 21 травня 2013 року (а.с. 4) [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності щодо об'єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] (незавершене будівництво, недобудована будівля цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1 готовністю 43%), оскільки на зазначене майно постановою ВДВС Київського РУЮ м. Донецька від 18.02.2013 року накладено арешт та оголошено заборону його відчуження. Постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ м. Донецька від 16 січня 2012 року було відкрито виконавче провадження ВП №30642831 за виконавчим листом щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей.(а.с.28). Також, постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ м. Донецька від 15 листопада 2012 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 7278,24 грн. Згідно постанови державного виконавця ВДВС Київського РУЮ м. Донецька від 18 лютого 2013 року було накладено арешт на об'єкт незавершеного будівництва - недобудована будівля цеху з виробництва теслярських виробів літ. А-1 готовністю 43%, за адресою: [ADDRESS] на виконання виконавчого листа № 2-3427, виданого Київським районним судом м. Донецька 18.02.2013 року щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей.(а.с.32). Постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ м. Донецька від 18.12.2013 року виконавчий лист щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ Приватбанк» боргу повернуто стягувачеві, оскільки у боржника [PERSON] відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] було надано довідку ПАТ «КБ Приватбанк» від 20.01.2012 року № 1155643 про те, що станом на 2014 рік він не має заборгованості перед ПАТ «КБ Приватбанк». Відповідно до копії листа заступника начальника КП БТІ м. Донецька від 23 лютого 2012 року за №17257 КП БТІ було виготовлено технічний паспорт 01.03.2013 року на будівлю цеху по виробництву будівельних виробів А-1, яка розташована по [ADDRESS] з повною готовністю, власником якого є [PERSON] (а.с.29, 10-12). Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 23.03.2014 року визначено, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів в період з 17.10.2011 року по 31.01.2014 року складає 15 598,08 грн. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав від 28 травня 2012 року (а.с.7) [PERSON] було відмовлено у реєстрації об'єкту, оскільки йому необхідно надати документи, які посвідчують право на земельну ділянку та дозвіл на виконання будівельних робіт на його ім'я. Відповідно до копії договору користування земельною ділянкою №6/4815 від 30 листопада 2012 року (а.с.8-9) Донецька міська рада надала дозвіл [PERSON] використовувати земельну ділянку загальною площею 0,1200га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В користування передаються земельна ділянка загальною площею 1200 кв.м. без виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На земельній ділянці знаходиться будівля цеху з виробництва теслярських виробів, а також інші об'єкти інфраструктури. Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які вважають, що описане майно належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом до стягувача і боржника про визнання права на описане майно і про виключення цього майна з опису. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Наведене свідчить, що правовою підставою для звільнення майна з-під арешту є те, що арештоване майно належить на праві власності не боржнику [PERSON], а іншій особі, а саме [PERSON] Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може звернутися з позовом до суду про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За приписами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації,право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, [PERSON] розпорядився своїм майном (об'єктом незавершеного будівництва) на власний розсуд та з дотриманням вимог статей 655, 657 ЦК України, здійснив відчуження нерухомого майна на користь [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, який є чинним.(а.с.5). Отже, з огляду на положення статті 346 ЦК України право власності [PERSON] на об'єкт незавершеного будівництва: недобудовану будівлю цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1 готовністю 43%, розташовану за адресою: [ADDRESS], припинилося з моменту його відчуження та станом на час накладення арешту на нерухоме майно державним виконавцем, власником даного об'єкту [PERSON] не був. Право власності [PERSON] на спірне майно набуте на законних підстав та з дотриманням норм чинного законодавства. Факт відсутності реєстрації права власності за [PERSON] в органах державної реєстрації не є підставою для накладення на нерухоме майно арешту, як на майно [PERSON] Така ж правова позиція підтримана Верховним судом України (ухвала Верховного суду України від 04.02.2009р. по справі № 6-23305св08). Окрім того, на момент придбання спірного майна діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затверджений постановою КМУ від 26.05.2004р. № 671 (далі Порядок № 671), згідно з яким державна реєстрація правочинів проводилась відповідно до вимог ЦК України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Реєстраторами правочинів були визначені державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси. Порядком № 671 встановлено, що державній реєстрації підлягають, зокрема, договори купівлі-продажу, міни земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Отже, державну реєстрацію договорів з відчуження нерухомого майна здійснюють нотаріуси після проведення нотаріального посвідчення таких договорів. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже зі змісту даної статті вбачається, що державній реєстрації підлягають права на нерухоме майно, які вже виникли у набувача нерухомості на підставі певного договору. Тобто, державна реєстрація договору про відчуження майна та державна реєстрація права власності на нерухому річ є окремими видами реєстрації. Ухвала Верховного суду України від 18.02.2009р., якою підтримана дана правова позиція міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав на нерухоме майно, окрім іншого, належать нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно ч. 5 Прикінцевих положень вищевказаного закону, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру, реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту від 07.02.2002р. № 7/5. Таким чином, право власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу виникає у набувача цих прав (позивача) з моменту державної реєстрації нотаріально посвідченого договору нотаріусом. У подальшому державній реєстрації в Державній реєстраційній службі (раніше комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації) підлягає саме право власності на нерухоме майно, яке вже виникло у позивача (набувача) після державної реєстрації договору нотаріусом. Отже, право власності на спірне майно було набуте позивачем в момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та внесення нотаріусом відповідного запису до реєстру правочинів, тобто 23.05.2012р. До того ж накладення арешту на нерухоме майно, було здійснено з порушенням вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною статтею передбачено, що накладенню арешту має передувати отримання державним виконавцем документального підтвердження від відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, оскільки на час накладення арешту на нерухоме майно, не було отримано інформаційну довідку органів державної реєстрації речових прав, яка є єдиним допустимим доказом належності майна боржнику у виконавчому провадженні. Отже, незважаючи на те, що позивачем [PERSON] було набуте право власності на спірний об'єкт на законних підставах, але через накладення арешту на об'єкт незавершеного будівництва: недобудовану будівлю цеху з виробництва теслярних виробів літ. А-1 готовністю 43% », що розташований за адресою: [ADDRESS], він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на будівлю цеху з виробництва теслярних виробів в органах державної влади у встановленому законом порядку та розпоряджатися своїм майном, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved