Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 53,6 м2, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Лісова, 23-А та на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 43,8 м2, житловою площею 20,4 м2, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: м. Харків, в-д. Інтернаціональний, б. 5. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Виконкому Харківської районної Ради депутатів трудящих №185 від 08 травня 1958 року, [PERSON], яка приходиться позивачу бабкою, надано в безстрокове користування земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Харків, в-д. Інтернаціональний, б. 5. З початку 80-х років, [PERSON] також користувалась житловим будинком, який розташований по вул. Лісовій, б. 23-А у м. Харкові. Зазначений житловий будинок не призначений до цілорічного проживання, оскільки в ньому відсутнє опалення, тому використовувався як садовий будинок, для літнього відпочинку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №512254, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, [PERSON] померла 22 жовтня 1993 року. Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкоємицею 1-ї черги за законом була мати Позивача [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але відповідне право не зареєструвала, до нотаріальної контори не зверталась. [PERSON] власним коштом утримувала житловий будинок, здійснювала у ньому поточний ремонт. У 1995 році вона власними зусиллями побудувала вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д» та огорожу № 3, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 512253, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, [PERSON] померла 28 січня 2000 року. Позивач є сином та єдиним спадкоємцем першої черги після її смерті. В 2016 році [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] За заявою Позивача була заведена спадкова справа № 40/2016, але державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. У встановлений законом строк Позивач фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном. 3 2000 року [PERSON] проживав [INFO] по в-д. Інтернаціональному в м. Харкові, де мешкає на теперішній час. Змоги належним чином користуватись житловим будинком по вул. Лісній, б. 23-А у м. Харкові [PERSON] не має, оскільки повністю відрізаний від енергосистеми та опалення. Можливості повторного підключення до комунальних послуг відсутні через втрату правовстановлюючих документів покійною [PERSON] [PERSON] цей період часу він самостійно та за власні кошти дбає про зазначені житлові будинки, здійснює поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити.. Представник Харківської міської ради у судовому засіданні пояснив, що позивачем не надано жодних доказів про належність його спадкодавцями житлового будинку по вул. Лісній, 23-А у м. Харкові, тому в цій частині у задоволені позову просив відмовити, в іншій частині позовних вимог просив справу розглянути за наявними у матеріалах справи доказами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. обґрунтованим є рішення, увалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Виконкому Харківської районної Ради депутатів трудящих №185 від 08 травня 1958 року, [PERSON], надано земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Харків, в-д. Інтернаціональний, 5, в безстрокове користування. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 512254, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, [PERSON] померла 22 жовтня 1993 року. Після її смерті відкрилась спадщина, відповідно спадкоємицею 1-ї черги за законом була мати Позивача [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але відповідне право не зареєструвала, до нотаріальної контори не зверталась. 28 січня 2000 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 512253, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ), [PERSON] є сином та єдиним спадкоємцем першої черги після її смерті. Відповідно до постанови №946/02-31 від 18.03.2016 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. В судовому засідання свідок [PERSON] дав свідчення про те, що позивач є його двоюрідним братом, а [PERSON] була рідною сестрою його бабусі. [PERSON] проживає по в-д. Інтернаціональній, 5, в м. Харкові, де зареєстрований та мешкає на теперішній час. В судовому засідання свідок [PERSON] дала свідчення про те, що позивач її похресник, проживає по в-д. Інтернаціональній, 5, в м. Харкові, де зареєстрований та мешкає з 2000 року. Відповідно до частин 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно юридичних осіб. Згідно положень Цивільного кодексу зазначений вище житловий будинок відносяться до об'єктів нерухомого майна, тобто до об'єктів, право власності на які підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до п.3.1 Постанови ВСУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №703 від 22 червня 2011 р документам, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Втім, за ненадання суду доказів належності житлового будинку по вул. Лісній, 23-А у м. Харкові позивачу, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженні доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial