Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою №2 в будинку №8 по вул.. Івана Вазова в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником спільної сумісної власності вищевказаної кімнати на підставі свідоцтва про право власності від 12.10.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав номер витягу № 36390019 від 23.11.2012 року. У вказаній кімнаті зареєстрований відповідач по справі [PERSON], [INFO], колишній чоловік позивача , який не проживає з серпня 2016 року та по даний час, про що складено акт майстром КП «Центр» [PERSON] У звязку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме кімнатою №2 в будинку №8 по вул.. Івана Вазова в м. Херсоні. Позивач в судове засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 12.10.2012 року [PERSON] та члену сімї [PERSON] Сергійовичу13.07.2008 р.н., належить на праві приватної спільної сумісної власності по 1/2 частці житлового приміщення №232, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул.. І. Вазова,8 , що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, номер витягу № 36390019 від 23.11.2012 року . Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача по справі , що підтверджується копією рішення від 30.09.2016 року по справі №766/7830/16 року про розірвання шлюбу. Відповідно до довідки за №2625 виданої КП «Центр», в кімнаті №232 за адресою: м. Херсон, вул. І. Вазова,8 крім позивача [PERSON] значаться зареєстрованими колишній чоловік [PERSON], син [PERSON]. Відповідно до Акту від 27.09.2017 року складеного майстром КП «Центр» [PERSON], спільно з мешканцями вищевказаного будинку [PERSON], встановлено, що в кімнаті №232 житлового будинку №8 по вул.. І. Вазова, в м. Херсоні значаться зареєстрованим але не проживає [PERSON]. з августа 2016 року по теперішній час. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved