Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом від 05.08.2015 року № 17-к/2 т.в.о. директора ДП «Центр капітального будівництва» (далі - Відповідач) він був звільнений з посади машиніста крану автомобільного за власним бажанням. В день звільнення Відповідач не провів з ним розрахунок. Згідно довідок Відповідача від 09.02.2016 року №№ 5, 5/1 заборгованість по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 14 426,38 грн., заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку складає 1 714,17 грн. В зв'язку з викладеним, просить стягнути з Відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2015 року по 28.03.2016 року в сумі 36 374,68 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 714,17 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просить задовольнити, не заперечує проти заочного рішення по справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 05 серпня 2015 року [PERSON] був звільнений з посади машиніста крану автомобільного Державного підприємства «Центр капітального будівництва» за власним бажанням, що підтверджується наказом від 05.08.2015 року № 17-к/2 т.в.о. директора ДП «Центр капітального будівництва» (а.с.15). Судом встановлено, що заборгованість ДП «Центр капітального будівництва» перед [PERSON] по виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 14 426,38 грн., заборгованість по виплаті компенсації за невикористану відпустку складає 1 714,17 грн., що підтверджується довідками ДП «Центр капітального будівництва» від 09.02.2016 року №№ 5, 5/1 (а.с.16-17). Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що Відповідач має перед Позивачем заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 14 426,38 грн. та компенсації за невикористану відпустку у сумі 1 714,17 грн. Оскільки Відповідачем не здійснено до цього часу виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку позивачу, тому суд задовольняє вимоги останнього, та стягує на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2015 року по 28.03.2016 року в сумі 36 374,68 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 714,17 грн. Відповідно до ст. 237-1 КзПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, суд відмовляє Позивачу в стягненні з Відповідача моральної шкоди, оскільки Позивачем не надано доказів завдання їй такої шкоди. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. ст. 115 - 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved