Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить розірвати шлюб між ним та відповідачем - [PERSON] , а також визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з ним, його батьком, мотивуючи тим, що він з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В останній час їхнього проживання між ними існують погані стосунки, постійні сварки та скандали, які виникають по вині відповідача. Вона не поважає його як чоловіка та батька дитини, вчиняє дії, які завдають йому душевних страждань. Останній час відповідач фактично проживає в с. Тхорин. Крім того, незважаючи на його прохання, вона виїжджає за кордон на заробітки, що так само не змінює їх і так погані стосунки. Так, вона перебувала за кордоном з 17.10.2019 по 11.04.2020, потім знову поїхала 27.10.2020 і по даний час перебуває у Польщі. Він багато разів просив її припинити такі дії, нормально вести себе в сім`ї, однак таку поведінку вона не припиняє. Крім того, при останній розмові відповідач повідомила його, що буде намагатись залишитись за кордоном якнайдовше. Він перебував за кордоном з відповідачем більше місяця, але повернувся, та бажання туди їхати знову немає. Тому він вважає, що їхнє подальше спільне проживання не можливе, а збереження шлюбу - недоцільне. Спір про майно між ними не виникає. Весь час коли дружина перебуває за кордоном, дитина знаходиться з ним. Вона ж хоче дитину забрати та залишити на своїх батьків, проти чого він категорично заперечує. Він хоче, щоб син проживав з ним. Відзиву на позовну заяву відповідач не надала. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Щодо задоволення позову не заперечує, зазначивши категорично, що строк на примирення їм не потрібен, так як вони спільно вже жити не зможуть. Представник третьої особи вважає, що позовну заяву слід задовольнити. В ч.11 постанови №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Однак, оскільки рішення стосується інтересів малолітньої дитини, суд вважає за доцільне навести дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та оцінку всіх доказів. Так, вислухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши писмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.11.2013 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 22.11.2013 (актовий запис №49). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В п. 10 Постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та близько року проживають окремо, а саме після повернення позивача самого із Польщі в жовтні місяці 2020 року. Відповідач категорично не бажає примирення. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. За втановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження дитини (а.с.7). Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що обидві сторони не мають власного житла. Позивач зареєстрований та проживає із своїми батьками по [ADDRESS] . Дитина весь період після припинення спільного проживання між сторонами проживає разом з батьком в будинку батьків останнього, тобто діда та баби з боку батька. Під час проведення обстеження умов проживання дитини органом опіки та піклування 18.08.2021 було встановлено, що дитина має належні умови для проживання, виховання та розвитку. Забезпечена всім необхідним: одягом, взуттям, продуктами харчування. Хлопчик має місце для відпочинку, ігор. Мати [PERSON] 10 місяців тому поїхала на заробітки, а повернулася лише в середині серпня 2021 року. Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються довідкою виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №7-61 від 21.01.2021 (а.с.8), висновком виконавчого комітету Овруцької міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] №02-09/2829 від 02.09.2021. Відповідач в судовому засіданні не заперечує щодо визначення місця проживання сина з батьком - відповідачем. При цьому вказала, що на даний час в неї не має власного житла. В її батьків - в с. Тхорин, проживати з дитиною не можна. Вона планує, працюючи в Польщі, заробити на власне житло, так як син проситься до неї. В правовій нормі ст. 171 СК України знайшло законодавче закріплення врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зокрема, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Оскільки, відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання їх сина по місцю проживання батька, обгрунтовуючи свою позицію відсутністю житла, питання з`ясування думки дитини не піднімалося. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку виконавчого комітету Овруцької міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] №02-09/2829 від 02.09.2021 вбачається, що виконавчий комітет Овруцької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з його батьком - [PERSON] . У суду відсутні підстави не погодитися в даному випадку з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є досить обґрунтованим, узгоджується з іншими матеріалами справи та встановленими обставинами. Приймаючи рішення по справі, суд враховує і положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Проживання сина сторін тривалий період (близько року) по місцю проживання батька, з дідом та бабою по лінії батька, відсутність у відповідача житла, придатного для проживання дитини, на переконання суду є тими винятковими обставинами, при яких на даний час є неможливим проживання дитини з матір`ю. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову і в частині визначення місця проживання дитини. Водночас, суд звертає увагу сторін, що в ст.ст. 141, 157 СК України законодавець закріпив, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З метою дотримання положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року щодо забезпечення дітей любов`ю і розумінням, що необхідні для повного і гармонійного розвитку особистості дитини, зростання їх під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а також моральних принципів, сторони мають обов`язок будувати свої відносини на почуттях прощення, взаємної поваги та людської любові. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1816 грн. 00 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved