Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії, в якому зазначив, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], який знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне» Оболонського р-ну м. Києва. Однак, відповідач дану квартиру використовує не за призначенням, а саме, в зазначеній квартирі розташований хостел «Малібу». Позивач зазначає, що дозвільних документів у відповідача на вказаний хостел не було, крім того, від мешканців даного будинку надходили скарги з приводу порушення їх прав, а тому позивач неодноразово направляв на адресу відповідача приписи щодо дотримання Правил використання житлових приміщень та гуртожитків їх відвідувачів. Посилаючись на зазначене, позивач просить суд зобов'язати відповідача використовувати належне йому приміщення за призначенням, а саме, дотримуватись Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, не порушуючи права мешканців зазначеного будинку та стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім цього не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5). Актами ЖЕК №503 КП «Житлосервіс «Приозерне» від 10.09.2014 року та від 19.09.2014 року було встановлено, що в зазначеній вище квартирі дійсно розташований хостел «Малібу», зазначена квартира приватизована позивачем в березні 2013 року, крім того, там розташовано 26 ліжко місць, лічильники газу в квартирі не встановлені (а.с.6, 9). Позивачем на адресу відповідача були направлені приписи від 15.09.2014 року та від 08.12.2014 року з вимогою дотримуватись Правил користування житлових будинків та гуртожитків (а.с.7-10). Однак представник позивача зазначає, що дані приписи відповідачем були проігноровані. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на численні скарги на дії відповідача пов'язані із діями відповідача по утримання хостелу, позивач вважає що його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З таким твердженням позивача суд погодитись не може у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.6 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Статтею 10 ЖК Української РСР визначено, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї родини, інших осіб та не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, власники квартири зобов'язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що нормами чинного законодавства України на відповідача вже покладено обов'язок дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, а зобов'язання рішенням суду дотримуватися цих Правил, суд вважає неналежним способом захисту. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача не було доведено ті обставини, на які вона посилається в позовній заяві, оскільки суд не вбачає в діях відповідача використання житла для промислового виробництва та інших цілей, не сумісних з нормальними умовами життя людини. Позивач використовує належну їй квартиру [ADDRESS] за призначенням, промислове виробництво в ній не здійснює та не використовує зазначену квартиру на шкоду інтересам суспільства, а тому суд вважає правильним позовні вимоги залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed