Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла його дружина, [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, із земельної ділянки площею 0,0623 га, розташованої в Новоазовському районі Донецької області, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої - ведення садівництва. Право власності спадкодавця на земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого Новоазовським районним відділом земельних ресурсів 18 лютого 2005 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Дружина позивача склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом 15 листопада 2012 року, реєстр № 2815, відповідно до якого спадкодавець заповідала належну їй земельну ділянку позивачу. У встановлений законом строк позивач прийняв спадщину після смерті своєї дружини, подавши заяву приватному нотаріусу. Однак 19 серпня 2015 року, коли позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,0623 га, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку її площа зазначена 0,06 га, а у витягу з державного земельного кадастру - 0,0623 га. Вважає, що площа, зазначена в цих документах є правильною та ідентичною, однак має місце різне округлення числового значення. Внаслідок того, що площа в правовстановлюючому документі на земельну ділянку позивача та в державному земельному кадастрі відрізняється, то він не має змоги оформити спадкові права. Таким чином просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану в м. Маріуполі Донецької області площею 0,0623 га за кадастровим [NUMBER] в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач та його представник, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву з проханням вирішити вказаний спір у їх відсутність, наполягаючи на задоволенні поданого позову в повному обсязі та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Представники відповідача в судове засідання повторно не з'явились за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не надавши суду заяву з можливістю вирішити спір у їх відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим 28 жовтня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 2052 від 28 жовтня 2014 року (а. с. 8). Відповідно до заповіту від 15 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом 15 листопада 2012 року, реєстр № 2815, вбачається, що [PERSON] заповідала належну їй земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану в Новоазовському районі Донецької області за кадастровим номером [NUMBER] [PERSON] (а. с. 9-10). За свідоцтвом про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] 17 липня 1995 року, актовий запис № 407 від 17 липня 1995 року, виконаний Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану міста Маріуполя Донецької області (а. с. 11). При цьому матеріалами спадкової справи, наданої суду приватним нотаріусом, Пахниць Н. В., вбачається, що позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] від 3 листопада 2015 року про прийняття такої спадщини та іншими матеріалами вказаної спадкової справи (а. с. 12-13, 35-83). Натомість відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 серпня 2015 року за заявою [PERSON] про видачу йому свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом, Пахниць Н. В., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яку позивачу заповідала [PERSON], на підставі того, що розміри площі земельної ділянки у правовстановлюючому документі на неї не відповідає розміру земельної ділянки у витягу з державного земельного кадастру (а. с. 20). Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 лютого 2005 року, виданого на підставі розпорядження Новоазовської райдержадміністрації від 7 лютого 2005 року № 38, де зазначено, що спадкодавець є власником земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої: Виноградненська сільська рада, Новоазовський район, Донецька область, цільове призначення - ведення садівництва, який був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 010516400064. При цьому у вказаному акті зазначені розміри меж цієї земельної ділянки, відповідно 16,55 м., 40,18 м., 13, 77 м., 4,23 м., 34,14 м. (а. с. 14). Натомість у витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 червня 2015 року вбачається, що відділ Держземагенства у Новоазовську районі Донецької області зареєстрував 18 лютого 2005 року право власності на земельну ділянку площею 0,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої: Виноградненська сільська рада, Новоазовський район, Донецька область, цільове призначення - ведення садівництва, за [PERSON]. При цьому до вказаного витягу додано кадастровий план земельної ділянки, де зазначено розміри меж спірної земельної ділянки, відповідно 16,55 м., 40,18 м., 13, 77 м., 4,23 м., 34,14 м. (а. с. 15-19). Таким чином суд встановив, що в державному акті на право власності на земельну ділянку ([NUMBER]) від 18 лютого 2005 року зазначена площа однієї та тієї ж земельної ділянки - 0,06 га, а у витягу з державного земельного кадастру зазначено відповідно - 0,0623 га. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ч. 1 ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки, сформований як викопіювання з кадастрової карти (плану) території відповідної адміністративно- територіальної одиниці. При цьому згідно із ст. 3 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр базується на принципах об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі. За ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. На підставі ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру, крім іншого, включаються такі відомості про земельні ділянки, як кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа, міри ліній по периметру, координати поворотних точок меж та цільове призначення. Згідно із ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. На підставі ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються, крім іншого, площа земельної ділянки, зовнішні межі земельної ділянки, лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки. Оскільки відомості з витягу з державного земельного кадастру є офіційною, об'єктивної та точною інформацією про конкретну земельну ділянку, то на підставі наведених правових норм суд дійшов висновку, що [PERSON] на момент її смерті належала земельна ділянка для ведення садівництва загальною площею 0,0623 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Виноградненська сільська рада, що також підтверджується розмірами меж такої земельної ділянки, тому до складу спадкового майна після її смерті входить право власності на вказану земельну ділянку. Таким чином суд дійшов висновку, що позивач фактично прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка складається із спірної земельної ділянки площею 0,0623 га за кадастровим [NUMBER], на підставі чого набув право власності на неї. Суд зазначає при цьому, що встановлення невідповідності площі спірної земельної ділянки у державному акті про право власності на земельну ділянку від 18 лютого 2005 року та у витягу з державного земельного кадастру не може слугувати підставою для позбавлення отриманого позивачем на відповідній законній підставі права власності у порядку спадкування, бо суд встановив, що у державному акті про право власності на дану земельну ділянку зазначена неповна інформації про належну на час смерті [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Виноградненська сільська рада. З урахуванням переліченого, з метою захисту спадкових прав позивача суд вважає необхідним задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги шляхом визнання за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,0623 га за кадастровим [NUMBER].

Outcome: approved