Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просив визнати недостовірною, наклепницькою та такою, що не відповідає дійсності інформацію, викладену відповідачем у скаргах від 09.08.2017 року та 11.08.2017 року; зобовязати відповідача спрямувати до Генерального прокурора України, Міністра внутрішніх справ України, прокурора Житомирської області, начальника слідчого управління ГУНП в Житомирській області та начальника Житомирського Управління Департаменту внутрішньої безпеки заяви про те, що викладена у його скаргах від 09.08.2017 року та 11.08.2017 року інформація є недостовірною, наклепницькою та такою, що не відповідає дійсності. Крім того просив зобовязати [PERSON] в присутності керівництва ГУ НП в Житомирській області попросити у нього вибачення та стягнути понесені позивачем судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що він працює в слідчому управлінні ГУ НП в Житомирській області. У вересні 2017 року позивач дізнався, що на підставі скарг [PERSON] відносно нього проводиться службове розслідування за фактом вимагання незаконної винагороди. Така скарга була надіслана відповідачем чотирьом адресатам: Генеральному прокурору, Міністру внутрішніх справ, прокурору Житомирської області та начальнику СВ ГУ НП в Житомирській області. Зміст скарг зводиться до того, що позивач нібито здійснював психологічний тиск на відповідача під час проведення слідчої дії, неправильно її провів та вимагав від нього грошові кошти в сумі 100 000 грн. за закриття кримінального провадження. Зазначає, що відомості, поширені у вказаній скарзі є неправдивими. Таке звинувачення серед керівництва ганьбить честь позивача, гідність та ділову репутацію. Таку поведінку відповідача вважає недопустимою та змушений звернутись до суду з питанням про захист своєї честі та гідності та спростування недостовірної інформації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали. Позов вважали безпідставним та просили відмовити в його задоволенні. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що були присутні при проведенні слідчого експерименту по відтворенню обстановки та обставин події ДТП 18.08.2016 року, учасником якої був [PERSON] [PERSON] є сином загиблого водія гужового транспорту внаслідок вказаної ДТП. Повідомили, що слідчу дію проводили два слідчих Семенюк О.П. та Мельничук П.Г. Ніякого психологічного тиску на [PERSON] зі сторони [PERSON] вони не помітили. Всі дані вимірювали рулеткою і записували за участі понятих. У достовірності зазначених даних [PERSON] переконувався особисто, оскільки внаслідок ДТП загинув його батько. Свідок [PERSON] повідомив, що разом з слідчим Семенюком О.П. проводив слідчий експеримент по відтворенню обстановки та обставин події ДТП 18.08.2016 року. Всі дії були проведені в рамках кримінально-процесуального законодавства. Дані вносились до протоколу за участі понятих. Ніякого психологічного тиску до [PERSON] ніхто не вчиняв. Крім того, [PERSON] підписав протокол проведення слідчого експерименту, заяв, заперечень щодо його змісту чи форми не повідомляв. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. На адресу Міністра внутрішніх справ України [PERSON], Генерального прокурора України [PERSON], начальника слідчого управління ГУ НП в Житомирській області [PERSON], прокурора Житомирської області Війтовича Л.М. надійшла скарга на неправомірні дії працівників поліції від [PERSON] Текст скарги надрукований і є ідентичний кожному адресату. Скарги різним адресатам підписані 09.08.2017 року і 11.08.2017 року. Зміст скарги зводиться до того, що [PERSON] є свідком по кримінальному провадженню по факту ДТП, яка сталась 18.08.2016 року близько 21:30 години. Вантажним автомобілем Вольво, під керуванням [PERSON], здійснено наїзд на гужовий транспорт, в результаті чого водій гужового транспорту загинув. Зазначає, що в ході проведення слідчого експерименту по відтворенню обстановки та обставин події ДТП [PERSON] діяв не відповідно до вимог КПК України, а саме: не проводилися заміри видимості дорожньої розмітки та гужового возу; також вимагав неправомірну вигоду у розмірі 100 000 грн. за результати експертизи, яка буде підставою для закриття кримінального провадження щодо нього. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що особисто сам підписував всі чотири скарги і направляв їх вищевказаним адресатам. Всі чотири скарги були отримані канцеляріями Генеральної прокуратури України, Національної поліції України, СУ ГУНП в Житомирській області, прокуратури Житомирської області, тобто поширена серед широкого загалу співробітників всіх вищевказаних установ. Поширена у статті інформація щодо порушення правил проведення слідчої дії [PERSON] та вимагання ним неправомірної вигоди є фактичним твердженням, вона не має характеру оціночного судження подій відповідачем. Це повідомлення автора скарги про конкретні порушення закону конкретною особою. На підтвердження недостовірності інформації, зазначеної скарзі, позивачем надано копію висновку по матеріалах службового розслідування за вищезазначеною скаргою [PERSON], де встановлено, що факти, викладені у скарзі не підтвердилися в результаті службового розслідування. Зазначений висновок затверджений начальником СУ ГУНП в Житомирській області 01.09.2017 року та в ньому зазначено, що факти описані, у скарзі від імені [PERSON], не відповідають дійсним обставинам справи та спростовані показами понятих та учасників проведеного слідчого експерименту, тому службове розслідування за вказаними скаргами закінчене, а викладені автором відомості визнані такими, що не знайшли підтвердження (а.с. 43-48). Аналогічні пояснення в судовому засіданні дали і допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Кожен повідомив, що вимірювання відстаней проводилися за допомогою рулетки; при проведенні слідчої дії були присутні чотири понятих; також в ході проведення слідчого експерименту [PERSON] не спілкувався з [PERSON] наодинці. Відповідач не надав суду жодного доказу на доведення протилежного. Таким чином, встановлено, що інформація, викладена позивачем у скаргах, є недостовірною. Також з тексту скарг чітко зрозуміло, що вказана інформація стосується [PERSON], якого в скарзі [PERSON] називає експертом. Тому суд приходить до висновку, що вказана стаття порушила особисті немайнові права позивача: право на повагу до його честі та гідності, кинула тінь на його ділову репутацію як працівника поліції з 17-ти річним стажем, як підполковника поліції, як заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області. Таким чином, судом встановлено, що інформація, викладена у скаргах на адреси Міністра внутрішніх справ України [PERSON], Генерального прокурора України [PERSON], начальника слідчого управління ГУ НП в Житомирській області [PERSON], прокурора Житомирської області Війтовича Л.М. від 09.08.2017 року та від 11.08.2017 року є неправдивою (недостовірною) та такою, що порушує особисті немайнові права позивача. Згідно вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно вимог ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно вимог ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Тому вимоги [PERSON] щодо зобовязання відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення заяв про те, що викладена у його скаргах інформація є недостовірною (такою, що не відповідає дійсності) ґрунтуються на положеннях закону. Суд звертає увагу, що в порядку спростування недостовірної інформації відповідачу необхідно такі заяви направити на адресу керівників тих установ, куди ним були направлені зазначені скарги, тому безпідставною є вимога позивача про направлення такої заяви на адресу начальника Житомирського управління Департаменту внутрішньої безпеки. Одночасно суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом чи договором (ст. 5 ЦПК України), тому вимоги позивача про визнання інформації, викладеної у скаргах, наклепницькою та зобовязання [PERSON] в присутності керівництва ГУ НП в Житомирській області попросити вибачення у [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрав невідповідний спосіб захисту своїх порушених особистих немайнових прав. Суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Відтак суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial