Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, та після уточнння своїх позовних вимог просить визнати за ним право власності на земельну ділянку № 62 масив № 1 площею 2,98 га., та на земельну ділянку № 6, масив № 11 площею 1,70 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого 16 вересня 2008 року, однак оформити свої спадкові права не має змоги, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на. земельну ділянку, яку була йому заповідана. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до наданої суду письмової заяви просить суд розглянути справу без його участі, уточнений позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не зявився, відповідно до наданої суду письмової заяви просить суд розглянути справу без його участі, з позовом погодився заперечень не має. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2008 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД 147597 від 17.0.2008 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №09. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку № 62 масив № 1, ділянку № 6, масив № 11, площею 4,68 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] сільської ради, яка належала померлому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 005327 від 21 лютого 2003 року. За життя [PERSON] склав заповіт від 03.08.2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно якого на випадок своєї смерті заповів земельну ділянку, загальною площею 4,68 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] сільської ради, яка належала йому на праві власності на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], площею 2,00 гектарів в межах згідно з планом, та [PERSON], площею 2,68 гектарів. Інших спадкоємців померлого [PERSON], які б претендували на спадщину, або мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, що підтверджується копією спадкової справи №79/2009. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені в заповіті. Відповідно до посвідченої секретарем виконавчого комітету Підігірненської сільської ради заяви, зареєстрованої в реєстрі за №33, [PERSON] відмовився від належного йому спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] на користь іншого спадкоємця за заповітом - [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Позивач у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], відмови від спадщини не заявляв. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зазначені обставини вказують, що позивач прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки №62 масив №1 та земельної ділянки №6 масив 11, загальною площею 4,68 гектарів в межах згідно з планом, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а тому відповідно до ст.328 ЦК України цей юридичний факт є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на зазначене майно. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Однак, [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Зазначені обставини були відображені у листі завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 01.12.2016 року №2580/02-17 та рекомендовано [PERSON] звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на успадковане майно (а.с.12). Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та права позивача, як спадкоємця за заповітом майна після смерті [PERSON] підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved