Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № LVH9GA00000059 від 01.02.2007 року в розмірі 12131,86 доларів США, та понесені судові витрати в розмірі 1378 доларів США Позов мотивує тим, що 01.02.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № LVH9GA00000059. Відповідачу надано кредит у сумі 11000 доларів США на термін до 01.02.2017 року на умовах визначених у договорі. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, в результаті чого станом на 18.11.2016 року виникла заборгованість в розмірі 770,89 доларів США, (20081,68 доларів США за курсом НБУ станом на 18.11.2016 року), яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Від представника позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судові засідання 10.02.2017 року, 21.03.2017 року, 13.04.2017 року не прибув, із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим і від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, тому суд розглядає справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником [PERSON] (відповідачем) 01.02.2007 року укладено договір № LVH9GA00000059 (а.с. 13-15). Банк надав [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 01.02.2007 по 01.02.2017 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 10000 доларів США на ремонт квартири, а також 1000 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою: - відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, - винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту - винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати - відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Пунктом 7.1 зазначеного договору встановлено, що погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді здійснюється щомісяця в період з 01 по 05 число у сумі 158,85 доларів США. Згідно п. 7.4 кредитного договору № LVH9GA00000059 від 01.02.2007 року, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 11, 2.2.4, 2.3.3 зазначеного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,40 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору № LVH9GA00000059 від 01.02.2007 року, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п 2.2.2, 2.2.3 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється лише у грошовій одиниці України гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ на дату сплати. Позивачем на підтвердження заборгованості відповідача наданий суду розрахунок заборгованості станом на 18.11.2016 року в розмірі 770,89 доларів США, (20081,68 грн. за курсом НБУ станом на 18.11.2016 року) (а.с. 6-11), який складається з заборгованості за кредитом 701,21 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 20,50 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 40 доларів США, заборгованості за пенею нарахованої за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 9,18 доларів США. Враховуючи наведене вище, суд встановив, що позовні вимоги банку складаються з різних видів нарахувань: суми основного боргу, відсотків за користування кредитом, пені, комісії. Вивчивши матеріали справи суд встановлює, чи відповідає кожен конкретний вид нарахувань вимогам закону, кредитного договору. У даному випадку суд дійшов висновку про те, що вимога банку про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 701,21 доларів США та заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 20,50 доларів США підлягає задоволенню, оскільки такі читко визначені п. 7.1, п. 7.4 кредитного договору № LVH9GA00000059 від 01.02.2007 року. Однак, що стосується вимог банку про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором та комісії за користування кредитом, то в цій частині позовних вимог суд відмовляє з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ст. 1013 ЦК України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Банки, відповідно до п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року (далі Правила), зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо. Крім того, банки, відповідно до п. 3.4. Правил, зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). При цьому, банки, відповідно до п. 3.6. Правил, не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Таким чином, суд дійшов висновку, що законною буде не будь-яка комісія, яка передбачена в кредитному договорі, а лише та, що відповідає певним умовам, а саме: комісія повинна бути платою за конкретну послугу, тобто матеріальне або нематеріальне благо, яке надається банком позичальнику за замовленням останнього; кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії. У п. 6.5 кредитного договору № LVH9GA00000059 від 01.02.2007 року зазначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п. 6.2, 7.1 цього договору: сума кредиту, відсотках, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки. Здійснивши аналіз кредитного договору, в тому числі пунктів 6.2, 7.1 суд встановив, що банком не визначено суму та порядок сплати комісії за користування кредитом, кредитодавець не надав суду даних про те, які саме послуги за вказану комісію були надані позичальникові, при цьому кредитний договір не містить обґрунтований розрахунок розміру комісії. Тому, сума заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 40 доларів США не підлягає стягненню. Розділом четвертим кредитного договору встановлена відповідальність сторін у виді сплати пені тій стороні, яка допустила порушення взятого на себе зобовязання. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. При цьому, у п. 4.1 кредитного договору № LVH9GA00000059 від 01.02.2007 року, зазначено, що у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні Як вбачається з доданого позивачем розрахунку пені, така була нарахована у валюті кредиту (доларах США). Розрахунку пені за кожен день прострочення виконання у гривні позивач не надав, тому в цій частині вимог суд відмовляє. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема відповідно до вимог ч. 1 даної статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення № BOJ64B15PU від 24.11.2016 року (а.с. 4), позивачем при предявленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1378 грн. Позовні вимоги задоволені на 93,62 %. Тому, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1290,08 грн.

Outcome: approved