Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 07 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №559. Позовні вимоги мотивовані тим, що матері позивача [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. 05 квітня 2003 року мати позивача [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно заповіла позивачу - [PERSON]. 07 травня 2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування зазначеної квартири. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач вважає, що [PERSON] уклала оскаржуваний договір дарування під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. На час укладання договору, померла знаходилась у похилому віці - 82 роки та не знаючи української мови, помилилася щодо природи оскаржуваного правочину. Тому, оскаржуваний договір дарування квартири повинен бути визнаний недійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що оскаржуваний договір укладений правомірно, оскільки померла мати позивача мала намір саме подарувати спірну квартиру відповідачу, оскільки остання допомагала померлій, а позивач не приділяв уваги матері. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 грудня 1999 року, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с.12). Згідно заповіту від 05 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1-1078, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і у чому б не полягало, яке на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, своєму сину [PERSON] (а.с.13). Згідно договору дарування квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №559, укладеного 07 травня 2012 року, [PERSON] подарувала зазначену квартиру [PERSON]. (а.с.14). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 липня 2013 року, серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до ч.1.3.4 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права на власний розсуд, особа може відмовитися від свого майнового права за відплатним чи безвідплатним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність. Дарування майна іншим особам належить до виключного права власника майна, що є предметом договору дарування. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач по справі не є власником майна, яке передано за договором дарування. Не був стороною договору дарування. Оспорюваним договором дарування не були порушені будь-які речові права позивача. Посилання позивача на заповіт, складений померлою [PERSON], як обґрунтування порушення прав, не приймаються судом до уваги. Оскільки складення заповіту це право особи розпоряджатись власним майном, однак це не позбавляє особу права вчинити певні дії щодо відчуження цього майна при житті на користь іншої особи. Крім того, суд приймає до уваги пояснення допитаного у судовому засіданні у якості свідка приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], який зазначив, що [PERSON] мала намір укласти саме договір дарування, під час укладання договору дарування дарувальнику було роз'яснено сутність договору, який укладався, та, згідно власноручного запису [PERSON] на екземплярі договору дарування нотаріуса, останній було роз'яснено правові наслідки договору дарування, відмінності від договору довічного утримання та договору купівлі-продажу, заповіту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed