Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», згідно якого просив зобов'язати відповідача видати позивачу готівкою одноразовою операцією через касу належні їй кошти, розміщені на депозитному рахунку згідно Договору № 263/146/571902 про відкриття Депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування, у сумі 671 516 доларів 00 центів США. Позов мотивовано тим, що 04 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про відкриття Депозитного рахунку (вклад «Стабільний») № 263/146/571902 (надалі - Договір). На виконання умов Договору 04 лютого 2014 року позивачем внесено на депозитний рахунок 200 000 доларів 00 центів США, строком зберігання до 04 лютого 2016 року та нарахуванням відсотків на суму вкладу із розрахунку 8 % річних. В подальшому, оскільки п. 2.9 Договором передбачено право позивача здійснювати поповнення вкладу, 20 лютого 2014 року позивачем було поповнено вклад на суму 471 516 доларів 00 центів США. Відтак, сума коштів внесених позивачем на депозит становить 671 516 доларів 00 центів США. Разом з тим, 30 квітня 2014 року позивач звернувся до банку з заявою про дострокове повернення його коштів по Договору. Однак, відповідач відмовив позивачу у поверненні його коштів, посилаючись на постанову Правління Національного банку України № 245 від 29 квітня 2014 року, згідно п. 5 якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (надалі - НБУ). Крім того, 08 вересня 2014 року, після втрати законної сили зазначеною постановою, позивач знову звернувся до відповідача з вимогою повернути йому його кошти, але до цього часу відповідач належні кошти позивачу так і не повернув. Крім того, у позовній заяві зазначено, що в частині обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті вказана постанова суперечить приписам Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та Конституції України, а, відтак, не може бути підставою для відмови у видачі депозитного вкладу. На підставі зазначеного, позивач вважає дані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права та умови укладеного між сторонами Договору, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Ліпська О.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та пояснила, що при обслуговуванні клієнтів банк керується вимогами чинного законодавства, в тому числі, нормативно-правовими актами НБУ. Так, постанова № 245 від 29 квітня 2014 року було прийнята Правлінням НБУ з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, сприяння стабільності банківської системи України, забезпечення розрахунків та діяла з 01 травня 2014 року по 01 червня 2014 року. При цьому, по закінченню дії постанови № 245, Правлінням НБУ була прийнята постанова № 328, яка діяла з 01 червня по 01 вересня 2014 року та містила положення, аналогічні тим, які вказані в постанові № 245, щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті. Крім того, ураховуючи суспільно-політичне напруження, наявність певних елементів ризику та невизначеності щодо подальшого розвитку ситуації, а також беручи до уваги економічні проблеми, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території України, з метою недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України 29 серпня 2014 року Правлінням НБУ було прийнято постанову «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» № 540, згідно п. 9 якої встановлено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. На підставі зазначеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» укладено Договір № 263/146/571902 про відкриття Депозитного рахунку (вклад «Стабільний») в рамках Договору щодо банківського обслуговування (а.с. 9). Згідно умов п.п. 1.1, 1.2 Договору його предметом є розміщення позивачем у відповідача грошових коштів у розмірі 200 000 доларів 00 центів США строком до 04 лютого 2014 року, шляхом перерахування з поточного (мультивалютного) рахунку № 26202017434770 у доларах США, відкритого в рамках Договору щодо банківського обслуговування. Також, відповідно до п.п. 1.3 Договору за користування розміщеними на рахунку вкладника коштами відповідач зобов'язався нараховувати і сплачувати проценти по вкладу із розрахунку 8 % річних. Крім того, відповідно до п. 2.9 Договору позивач має право поповнювати депозитний рахунок коштами, в сумі не менше 100 000 доларів США, один раз протягом всього строку розміщення вкладу, за виключенням випадків, передбачених цим Договором та/або умовами. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується Платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 12814970 від 04 лютого 2014 року (а.с. 13). Крім того, в подальшому позивачем було збільшено суму вкладу ще на 471 516 доларів 00 центів США, що також підтверджується Платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах № 19870817 від 20 лютого 2014 року (а.с. 12). Відтак, позивачем на владний рахунок було внесено всього 671 516 доларів 00 центів США. Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що 30 квітня 2014 року позивачем була подана заява відповідачу щодо дострокового повернення його депозитного вкладу у повному обсязі. Однак, відповідно до листа від 07 травня 2014 року відповідачем було повідомлено позивача про те, що 29 квітня 2014 року вступила в силу постанова Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 29 квітня 2014 року № 245, згідно п. 5 якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (а.с. 10). Також, 08 вересня 2014 року позивачем знову було подано до відповідача заяву про його намір дострокового отримати свій вклад по Договору (а.с. 11). Однак, не зважаючи на те, що дія постанови Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» № 245 від 29 квітня 2014 року закінчилась ще 01 червня 2014 року, відповідач залишив вказану заяву позивача без належної уваги і на сьогоднішній день грошові кошти позивачу так і не повернув. При цьому, як встановлено з пояснень представника відповідача, по закінченню дії Постанови № 245, Правлінням НБУ була прийнята постанова № 328, яка діяла з 01 червня по 01 вересня 2014 року та містила положення, аналогічні тим, які вказані в постанові № 245, щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті. Крім того, відповідно до п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 з 02 вересня 2014 року знову були запровадженні обмеження щодо видачі готівкових коштів. Так, відповідно до п. 5 постанови Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 29 квітня 2014 року № 245, яка діяла з 01 травня 2014 року по 01 червня 2014 року, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів НБУ. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як в межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку. Крім того, аналогічне положення містилось і у п. 7 постанови Правління НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» від 30 травня 2014 року № 328, яка діяла набрала чинності з 01 червня 2014 року та діяла до 01 вересня 2014 року. Також, положеннями п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, представником відповідача не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Окрім того, слід зазначити, що не зважаючи на те, що в письмових заперечення, наявних в матеріалах справи, представник відповідача вказує, що позивачем не надано до суду документів, які б підтверджували наявність відповідних коштів на рахунку, в судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що розмір неповернутого належного позивачу вкладу дійсно становить 671 516 доларів 00 центів США. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу не виконав, вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника відповідача на постанови Правління НБУ, у тому числі на постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, як на підставу для неповернення належних позивачу грошових коштів, є безпідставними, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами, в першу чергу, регулюються ЦК України та двостороннім договором, укладеним між сторонами, а відмова в видачі коштів порушує права позивача, регламентовані, у тому числі, ст. 41 Конституції України. Більш того, згідно вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти НБУ, у тому числі постанови Правління НБУ, не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 612, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved