Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду, посилаючись на те, що він з 2011 року, згідно рішення Дарницького районного суду м.Києва, є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частини Будинку є відповідачка, яка являється його бувшою дружиною. Позивач в позові стверджує, що відповідачка одноособово володіє вказаною квартирою, не допускає його в квартиру, чинить всякі перепони щодо користування ним його власністю. Квартира є двохкімнатною, має загальну площу 72,5 кв.м., житлову площу 38 кв.м. та дві кімнати, одна з яких 19,7 кв.м. та 18,3кв.м. В зв'язку з неправомірними діями відповідачки він звернувся до суду та просить, вселити його у вищевказану квартиру, зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод в користуванні квартирою та встановити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування кімнату площею 18,3 кв.м. приміщення загальні залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що з приводу чинення відповідачкою перешкод в користуванні квартирою, позивач звертався до органів внутрішніх справ. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, пояснюючи, що відповідачка ніколи не перешкоджала позивачу в користуванні належною їй йому частиною у праві власності та не забороняла вселятись у вказане приміщення. Відповідачка, яка в судовому засіданні надала свої пояснення в якості свідка проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що позивач жодного разу не звертався до неї з проханням та намаганням вселитись, жодних перешкод щодо його вселення вона не чинила, не чинить і не має наміру чинити в подальшому. Після їх розлучення та поділу майна позивач взагалі переїхав на постійне проживання до м.Миколаїв, де і проживає зараз. Про наявність спору між нею та позивачем вона узнала лише в суді, та до неї вже під час слухання даної справи в суді телефонував дільничний міліції з приводу заяви позивача щодо чинення йому перешкод в користуванні належною йому власністю, якому вона повідомила, що жодних перешкод не чинить та не збирається чинити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів цивільної справи вбачається, що згідно рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25.01.2011 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.04.2011 року, позивачу та відповідачці кожному належить на праві власності по ? частині квартири [ADDRESS]. За правилом ч.3 ст. 319 ЦК усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є частковою власністю. Відповідно де ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом. Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири (будинку) не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім′ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що відповідачка начебто чинить перешкоди позивачу в користуванні належною йому частиною квартири. На підтвердження своїх тверджень, представник позивача надав висновок про результати розгляду звернень громадян від 24.09.2015 року, згідно якого, вбачається, що позивач звертався до правоохоронних органів з приводу його не допуску відповідачкою в належну їм квартиру, а саме, те що він намагався потрапити до спірної квартири та не зміг цього зробити, оскільки відповідачка нібито змінила замки на вхідних дверях. Виходячи з наявності даного звернення позивача до правоохоронних органів, суд приходить до висновку, що між сторонами існує певна конфліктна ситуація з приводу користування належним їм майном, та позов в частині зобов'язання відповідачки не чинити перешкод позивачу в користуванні належною йому ? частиною квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В той же час, суд вважає, що вимоги позивача щодо примусового вселення в спірну квартиру, є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено в судовому засіданні, що він намагався вселитись в спірну квартиру, однак не зміг цього зробити з тих або інших причин. Крім того, представник позивача в судовому засіданні підтвердив той факт, що позивач не намагався самостійно потрапити до квартири, речей своїх туди не привозив, та наразі проживає постійно в м.Миколаєві. Не підлягають задоволенню, на думку суду, також і позовні вимоги, щодо встановлення порядку користування квартирою, оскільки ні позивачем, ні його представником не було надано суду належних доказів на підтвердження технічної характеристики квартири, в зв'язку з чим суд не може бути впевнений в заявленому позивачем розмірі житлової та загальної площі квартири, отже і не може виділити позивачу в користування ту чи іншу кімнату в квартирі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень За встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення. На підставі ст.88 ЦПК України, суд також вирішує питання розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial