Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] померла її матір - [PERSON], про що видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 08 жовтня 2012 року, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з належної останній земельної ділянки площею 13,480 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯЛ № 068310, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011012300680 від 07 жовтня 2010 року, виданого на ім'я [PERSON]. За життя померла залишила заповіт від 05 липня 2012 року, посвідчений секретарем Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 13, по якому все належне їй майно, а також те, на що вона матиме право заповідала їй, тому вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, при цьому інших спадкоємців за заповітом не має. Для оформлення свідоцтва на спадщину вона звернулась до нотаріальної контори, де їй в письмовій формі від 23 липня 2013 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду, в зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилась, до суду надала заяву (а.с. 26), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, до суду надано заяву (а.с. 16), в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 3) - [PERSON], про що видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 08 жовтня 2012 року (а.с. 5), після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з належної останній земельної ділянки площею 13,480 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯЛ № 068310, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011012300680 від 07 жовтня 2010 року, виданого на ім'я [PERSON] (а.с. 8). За життя померла залишила заповіт від 05 липня 2012 року, посвідчений секретарем Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 13 (а.с. 7), по якому все належне їй майно, а також те, на що вона матиме право заповідала позивачці, тому вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, при цьому інших спадкоємців за заповітом не має. Для оформлення свідоцтва на спадщину позивачка звернулась до нотаріальної контори, де їй в письмовій формі від 23 липня 2013 року (а.с. 6) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду, в зв'язку з чим, позивачка звернулась до суду з даним позовом (а.с. 1, 2). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст.ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, при цьому заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. У відповідності до ст.ст. 1268, 1273, 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при цьому спадкоємець за законом чи за заповітом може відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги протягом строку для прийняття спадщини подавши заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Право позивача на спадщину в порядку спадкування за заповітом підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи в їх сукупності та які були приведене вище. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов і визнати за позивачем право власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах про належність земельної ділянки спадкодавцю, суд вважає за необхідним постановити рішення про визнання за позивачем права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved