Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить постановити рішення, яким зобов'язати відповідача, мешканку квартири [ADDRESS] за власні кошти демонтувати самовільно встановленого металевого гаража на прибудинковій території будинку [ADDRESS] та впорядкувати прибудинкову територію. Свій позов мотивує тим, що відповідач по справі самовільно встановила металевий гараж на прибудинковій території. Франківською районною адміністрацією прийнято розпорядження від 12.03.2011 року №114 «Про знесення самочинних гаражів на [ADDRESS]» та зобов'язано [PERSON] у місячний термін за власні кошти демонтувати самовільно влаштований металевий гараж. Однак відповідач добровільно виконати розпорядження Франківської районної адміністрації відмовляється, на попередження не реагують. Просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого представник позивача не заперечив. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Відповідно до п. 1.4.6 рішення Львівської міської ради № 406 від 06.05.2005 року «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» влаштування (встановлення) малих архітектурних форм, елементів благоустрою без дозволу виконавчого органу міської ради, або без належно затвердженої проектної документації, або з істотним відхиленням від проекту, є однією з ознак та класифікацій самочинного будівництва. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, згідно із вимогами ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила будівництво, або за її рахунок. Як вбачається із постанови Франківського районного суду м. Львова від 13.04.2011 року, якою скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення №211 від 28.07.2010 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за встановлення металевого гаража на прибудинковій території будинку [ADDRESS], оскільки остання такого не встановлювала, тобто в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження від 12.03.2011 року №114 «Про знесення самочинних гаражів на [ADDRESS]», яким у п.2 зобов'язано [PERSON] у місячний термін за власні кошти демонтувати самовільно влаштований металевий гараж. Таке розпорядження в частині зобов'язання [PERSON] демонтувати самовільно влаштований металевий гараж скасоване постановою Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2013 року. Між тим, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.04.2014 року зазначену постанову суду від 24.05.2013 року залишено без змін. В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Відтак, суд приходить до висновку, що обставини викладені у позові на підтвердження позовних вимог, спростовані постановами Франківського районного суду м. Львова від 13.04.2011 року та 24.05.2013 року. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відтак враховуючи, що розпорядження Франківської РА ЛМР від 12.03.2011 року №114 «Про знесення самочинних гаражів на [ADDRESS]» в частині зобов'язання відповідача демонтувати металевий гараж скасовано, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed