Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач, і відповідачем 17 грудня 2007 року. В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту № АВ53RX01800166 від 17.12.2007 року відповідач отримав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку на загальну суму 2022 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік. Відповідно до «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам», які є невідємною частиною договору між сторонами, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Оскільки відповідач виконував свої зобовязання неналежним чином, станом на 28 серпня 2015 року у нього виникла заборгованість за договором в сумі 168576 грн. 77 коп., яка складається з заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 493 грн. 44 коп., пені в сумі 15084 грн. 44 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн., процентної складової штрафу в розмірі 778 грн. 89 коп. У звязку з порушенням позичальником прийнятих на себе зобовязань просить про стягнення з нього зазначеної суми, а також судового збору в розмірі 1218 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у його відсутність. Відповідач до суду не зявився, надавши суду письмові заперечення і заяву з проханням про проведення судового розгляду без його участі. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для вирішення спору у відсутність осіб, які беруть участь у справі. Письмові заперечення відповідача містять посилання на те, що строк дії договору між сторонами сплив 17 грудня 2009 року. Таким чином про порушення свого права позивач дізнався в січні 2010 року, не отримавши від відповідача чергового платежу, між тим звернувся до суду лише в вересні 2015 року, тобто з пропуском встановленої законом давності звернення до суду за захистом права, на поважність причин пропуску якої не посилається. У випадку задоволення позову відповідач просить врахувати його скрутний майновий стан, оскільки він є батьком малолітньої дитини, [INFO], утримує її і свою дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а його середній заробіток обчислюється сумою в 2751 грн.72 коп. На підставі викладеного просить застосувати положення закону про давність звернення до суду за захистом права та відмовити у задоволенні позову. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року сторони уклали договір кредиту АВ53RX01800166, відповідно до якого банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2022 грн. на строк 24 місяці з 17 грудня 2007 року по 17 грудня 2009 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 73,8 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 337 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання кредиту строки (а. с. 5, зворотний бік). Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість позичальника за кредитом становить 168576 грн. 77 коп., яка складається заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 493 грн. 44 коп., пені в сумі 15084 грн. 44 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн., процентної складової штрафу в розмірі 778 грн. 89 коп. (а. с. 4). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, графік погашення заборгованості, розрахунок заборгованості, довідка банківської установи про суму заборгованості та інші, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Разом з тим суд, як зазначено, не вбачає підстав для повного задоволення позову, враховуючи такі встановлені судом обставини. Не вбачаючи підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування давності звернення за судовим захистом, суд враховує пояснення представника позивача у звязку з надходженням клопотання про застосування давності (а. с. 65-71). З цих пояснень випливає, що сторони договору домовились про застосування давності більшою тривалістю, ніж та, що встановлена законом, яка обчислюється відповідно до п. п. 5. 5 «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам», що є невідємною частиною договору, пятьма роками. Так як в силу закону перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а останній платіж за договором відповідач вчинив 7 вересня 2012 року, давність звернення до суду не пропущена, так як простирається на строк до 7 вересня 2017 року. За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю в три роки, перебіг якого починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З п. 5.5 «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам» випливає, що строки давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки за договором між сторонами встановлюються ними тривалістю пять років. В силу ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особами, а згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Заява позичальника містить зауваження і підпис під ним відповідача про те, що він ознайомлений з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам»; договір між сторонами є договором приєднання, що складається з заяви позичальника і «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам», тому суд вважає, що сторони втілили всі домовленості щодо укладення і виконання договору в належну форму. Згідно із ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У звязку з викладеним суд погоджується з доводами представника позивача про те, що, вчиняючи дії з погашення кредиту в період з квітня по вересень 2012 року, відповідач перервав перебіг давності, встановленої за домовленістю сторін, тому давність предявлення вимог про стягнення комісії, неустойки у вигляді пені та штрафів, передбачених договором, не минула. В силу ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи спір в частині визначення розміру пені, суд виходить з того, що у відповідності до наведеної норми закону розмір пені, що стягується, не лише більше заборгованості за тілом кредиту, а й ту обставину, що вимоги по заборгованості за кредитом, як і за відсотками, взагалі не предявлені, та враховує інші обставини, що мають значення для справи, такі як: невеликий розмір заробітку відповідача, наявність у нього на утриманні дружини і малолітньої дитини, і вважає, що сукупність перелічених обставин може бути підставою для зменшення розміру цього виду неустойки. Штраф у фіксованій сумі, а саме: 500 грн., передбачений умовами договору (п. 5.3 «Умов…», тому суд вбачає всі підстави для покладення на відповідача цього виду відповідальності. Що стосується штрафу як відсоткової складової, який також передбачений п. 5.3. «Умов…», його розмір, обрахований відповідно до договору становить 44 грн. 67 коп. (пять відсотків від суми заборгованості, яка стягується (493 грн. 44 коп. заборгованості по комісії + 400 грн. визначеної судом у відповідності до ст. 551 ЦК України пені + 500 грн. штрафу у фіксованій сумі). Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, пропорційний розміру задоволених вимог, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial