Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів спадкоємців боржника, про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 16.12.2010 у розмірі 16369,78 грн. та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16 грудня 2010 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06 листопада 2018 року. Позивач у позові зазначає, що спадкоємцем після його смерті є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які постійно проживали та були зареєстровані разом з померлим і таким чином, прийняли спадщину, так як заяв про відмову від неї не подавали. На підтвердження даної обставини позивач надає копії паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Зважаючи на таку обставину, у відповідності до ст. 1281 ЦК України, 23 квітня 2020 року банком була направлена претензія до Мелітопольської державної нотаріальної контори. Відповідно до спадкової справи спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 03 липня 2020 року позивачем до спадкоємців боржника було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. У позові позивач зазначає, що зважаючи на те, що відповідачі є спадкоємцями, які прийняли спадщину, не відмовились від неї, тому, виходячи з положень ст.ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язані повернути Банку суму боргу, який мав на дату своєї смерті спадкодавець [PERSON] за кредитним договором №б/н від 16 грудня 2010 року, що становить 16369,78 грн., яка складається з заборгованість за тілом кредита. Оскільки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] добровільно не сплатили означену вище заборгованість, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. На підставі наведеного позивач, посилаючись на ст. ст. 608, 1054, 1218, 1219, 1268 -1270, 1281, 1282, 1296 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 16 грудня 2010 року в сумі 16369,78 грн. та судові витрати. 05 березня 2021 року представник позивача подала разом з позовною заявою клопотання про витребування доказів, а саме: про реєстрацію осіб за адресою [ADDRESS] , станом на дату смерті [PERSON] ,який помер [INFO] та з Мелітопольської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідачем до суду не подано. Будь-яких заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області від 24 березня 2021 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою за клопотанням представника позивача було витребувано докази, а саме: з Центру надання адміністративних послуг м. Мелітополя довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на дату смерті позичальника [PERSON] , з Мелітопольської державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу, за наявності такої. Також судом 20 травня 2021 року\~з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з`ясування обставин справи, витребувано відомості з Територіального сервісного центру Регіонального сервісного центру в Запорізькій області Міністерства внутрішніх справ України № 2346 (м. Мелітополь, вул. Інтеркультурна, буд. 172/1) про зареєстроване право власності на рухоме майно за [PERSON] ; з Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» Мелітопольської міської ради Запорізької обласної ради, відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за [PERSON] ; з Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстроване право власності на нерухоме майно за [PERSON] ; з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50) відомості про зареєстроване право власності на землю за [PERSON] ; з Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] ; копію актового запису про реєстрацію шлюбу [PERSON] , [INFO] ; копії актового запису про народження дітей батьком яких зазначено [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились\~\~з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за їх відсутності чи заперечень проти позовних вимог від них не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що 16.12.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06 листопада 2018 року. Станом на дату смерті заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором 16.12.2010 у становить 16369,78 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. З вимогою про повернення кредитної заборгованості банк за життя [PERSON] до останнього не звертався. 23 квітня 2020 року банком була направлена претензія до Мелітопольської державної нотаріальної контори. Відповідно до спадкової справи № 62/2020 від 14.05.2020 року, спадкоємці померлого позичальника з питань оформлення спадщини після смерті [PERSON] до вказаної нотаріальної із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 03 липня 2020 року позивачем до спадкоємців боржника було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. Згідно довідки, наданої Департаментом реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради, №286 від 07 квітня 2021 року, [PERSON] , [INFO] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Означене також підтверджується копією паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач, вказуючи на ухилення відповідачів від виконання своїх зобов`язань по задоволенню вимог кредитора, звернувся до суду з даним позовом. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) щодо договірних правовідносин та спадкування, а правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер, після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, що вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до змісту ст. ст. 526, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно принципу диспозитивності, визначеному у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] помер, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна одержаного у спадщину. Як зазначалось вище спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Мелітопольською державною нотаріальною конторою на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». З питань оформлення спадщини після смерті [PERSON] до вказаної нотаріальної контори ніхто із спадкоємців за законом та заповітом не звертався. Позивач в своїй позовній заяві як на підставу для задоволення позову посилається на те, що спадкоємцями у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Однак, на переконання суду, сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є єдиними спадкоємцями та прийняла після померлого спадщину. Крім того, як убачається з довідки, наданої Департаментом реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради, №286 від 07 квітня 2021 року, разом з [PERSON] , [INFO] на день смерті [INFO] були також зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому, посилання позивача на ті обставини, що так як відповідачі не подали заяву про відмову від прийняття спадщини, тому вони є такими, що прийняли спадщину, і мають відповідати за кредитними зобов`язаннями спадкодавця, судом відхиляються, так як вони є безпідставними та необґрунтованими, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Таким чином, позивачем не доведено факту, що саме відповідач є спадкоємцем після смерті позичальника та не надано доказів фактичного прийняття відповідачем спадщини після смерті позичальника. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як було зазначено вище, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість, не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси після померлого [PERSON] на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. За змістом\~статті 1282ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Абзацом 2 пункту 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого\~статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами\~статті 625 цього Кодексу. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених\~статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У\~ЦК України\~серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої\~статті 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Звертаючись із позовом до відповідачів, позивач мав довести, що спадкодавцю належить будь яке рухоме чи не рухоме майно, вартість отриманого спадкоємцями майна та що спадкоємцями всього майна боржника є саме відповідачі. Під час судового розгляду суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для встановлення наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, складу спадкового майна, а також його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємців, ухвалою суду від 20.05.2021 було витребувано від державних органів відомості щодо наявності у спадкодавця майна. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру Запорізької області від 02.06.2021, яка надійшла до суду 08.06.2021, за інформацією Міськрайонного управління у Мелітопольському районі та м. Мелітополі Головного управління Держгеокадастру Запорізької області, згідно даних Державного земельного кадастру та архівних матеріалів, що містяться в Управлінні, станом на 31.12.2012 за [PERSON] , земельні ділянки на території м. Мелітополя та Мелітопольського району не обліковуються. Згідно відповіді відділу зберігання інвентарних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області №422 від 31.05.2021, яка надійшла до суду 07.06.2021, станом на 01.01.2013 за фізичною особою [PERSON] , право власності на нерухоме майно в місті Мелітополі та Мелітопольському районі не зареєстровано. Так, згідно відповіді територіального сервісного центру МВС №2343 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС №31/8/2343/1153 від 02.06.2021 яка надійшла до суду 14.06.2021, станом на 02.06.2021 за [PERSON] , транспортні засоби не зареєстровані. Таким чином,\~оскільки спадкоємці\~відповідають за\~боргами спадкодавця\~в межах\~вартості майна,\~одержаного в\~спадщину,\~а при\~відсутності чи\~недостатності спадкового\~майна кредитне\~зобов`язання\~припиняється неможливістю\~виконання чи\~недостатністю спадкового\~майна,\~а також\~враховуючи відсутність\~жодних доказів\~щодо наявності\~спадкового майна,\~його вартості,\~вбачається,\~що відсутні\~передбачені чинним\~законодавством підстави\~для покладення\~відповідальності на\~спадкоємців за\~кредитними зобов`язаннями\~спадкодавця,\~у зв`язку\~із чим\~позовні вимоги\~є безпідставними\~та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача та відповідачами не відшкодовуються.

Outcome: dismissed