Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому зазначив, що [PERSON], є членом Автогаражного кооперативу «Заря», який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Ворошиловградської міської ради народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року затверджено прирізку земельної ділянки для розширення авто гаражного кооперативу «Заря». На вказаній земельній ділянці розташовані гаражі кооперативу, в тому числі і той гараж, який закріплений за ним. Згідно довідки від 21.10.2013р. у вказаному кооперативі за позивачем закріплено гаражний бокс [NUMBER] площею 25,7 м2, 1991 року забудови. Вказаний гаражний бокс позивачем було збудовано за власні кошти та власними зусиллями. Користується він зазначеним вище гаражним боксом з моменту його забудови. Право встановлювальні документи на гараж, які б посвідчували право власності у [PERSON] відсутні у зв'язку з чим він не має можливості в повному обсязі використати своє право власності (в повному обсязі володіти, управляти, розпоряджатися власністю). На підставі викладеного позивач просить суд визнати за [PERSON], право власності на гараж [NUMBER], який розташований на території автогаражного кооперативу «Заря» за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. В судовому засіданні представник автогаражного кооперативу «Заря» проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши надані сторонами докази суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], є членом Автогаражного кооперативу «Заря», який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Ворошиловградської міської ради народних депутатів № 284/8 від 17.10.1989 року затверджено прирізку земельної ділянки для розширення авто гаражного кооперативу «Заря». На вказаній земельній ділянці розташовані гаражі кооперативу, в тому числі і той гараж, який закріплений за [PERSON]. Згідно довідки від 21.10.2013р. у вказаному кооперативі за [PERSON] закріплено гаражний бокс [NUMBER] площею 25,7 м2, 1991 року забудови. Вказаний гаражний бокс позивачем було збудовано за власні кошти та власними зусиллями. Користується він зазначеним вище гаражним боксом з моменту його забудови. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами не підлягають доказуванню. За таких обставин оскільки відповідачем визнаний факт того, що [PERSON], належить право власності на гараж [NUMBER], який розташований на території автогаражного кооперативу «Заря» за адресою [ADDRESS], він доказуванню не підлягає, крім того цей факт підтверджується зазначеними вище договорами. Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за гараж наданий йому в користування, набуває права власності на це майно. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інще не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Гаражем [NUMBER] позивач [PERSON] володіє та користується відкрито та на власний розсуд з 1991 року. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Позивач [PERSON] збудував гараж [NUMBER] в 1991р. з цього часу він відкрито та безперешкодно користуюсь ним безперервно більше 20 років. В роз'ясненні Міністерства Юстиції України від 13.10.2011р. про «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» зазначено: статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросвісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з огляду на викладене, оцінивши всі докази в їх сукупності вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved