Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому просив виселити її та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на теперішній час заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки вищезазначену квартиру, шляхом продажу предмета іпотеки Банком. Однак, на теперішній час у квартирі проживають відповідачка та інші особи, які добровільно виїхати не бажають, у звязку з чим Банк і звернувся до суду із вищезазначеним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив про його задоволення з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про дату, час, та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у матеріалах справи достатньо даних про їх права та взаємини. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 01 серпня 2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір № NKMDGK04440221, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 32\~500 дол. США (на придбання житла), а також 4\~736 дол. США на сплату страхових платежів, з відсотковою ставкою за користування кредитом 12 % річних. В якості забезпечення виконання зазначеного договору між тими самими сторонами було укладено Договір іпотеки \~від 10 серпня 2006 року, відповідно до якого відповідачка передала Банку в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір \~посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у відповідному реєстрі за № 1973. Відповідачка не виконувала належним чином взяті на себе за вказаним договором зобовязання, внаслідок чого станом на 01.07.2012 року у неї перед Банком утворилась заборгованість в розмірі 47 378,29 дол. США, з яких 30 034,83 дол. США борг за тілом кредиту, 9\~554,84 дол. США. борг за простроченими відсотками, 1 780,38 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 6 008,24 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. Вищезазначені обставини встановлені заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, у звязку з чим, в силу ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. У подальшому, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2013 року у справі № 1423/17472/2012 було задоволено позов Банку до відповідачки: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKMDGK04440221 від 01 серпня 2006 року в розмірі 47 378,29 дол. США, з яких: 30 034,83 дол. США борг за тілом кредиту, 9 554,84 дол. США.\~ борг за простроченими відсотками, 1 780,38 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 6 008,24 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 23 жовтня 2014 року за вих. № 30.1.0.0/2-810 на адресу [PERSON] було направлено вимогу про добровільне звільнення вищезазначеної квартири нею та усіма іншими особами, які там зареєстровані та/або проживають, протягом тридцяти днів з дня отримання такої вимоги. В той же час, на момент подання позовної заяви відповідачка добровільно не виконує вимогу Банку щодо виселення, у звязку з чим Банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, згідно зі ст. 109 Житлового кодексу Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідачці відповідна вимога відносно виселення з квартири - предмету іпотеки, була направлена, однак вона вказану вимогу не виконала. Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на те, що відповідачка добровільно виселитися із житлового приміщення не бажає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, вимоги про виселення інших осіб з житлового приміщення не можуть бути задоволені, оскільки за весь час розгляду справи позивач не зазначив, яке саме особи проживають у вищевказаній квартирі, та не надав доказів їх відмови від виселення в досудовому порядку. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 365 грн. 40 коп., а також на користь держави у розмірі 1\~012 грн. 60 коп.

Outcome: partial