Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.12.2009 року №618 його було звільнено з військової служби у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «б» (за станом здоров`я), а з 01.02.2010 року наказом Військового комісара [INFO] №13 його було виключено зі списків особового складу. З 28.04.2010 року згідно з довідкою Запорізької обласної медико-соціальної комісії від 28.04.2010 року серії АД №140531 позивачу була встановлена третя група інвалідності, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у позивача розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, у своєму позові просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що належних доказів завдання моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача позивачем надано не було. Крім того, зазначив, що законодавцем чітко передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців, звільнених з військової служби у разі встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у формі виплати грошової компенсації, з урахуванням чого просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що позивач проходив військову службу в складі Збройних Сил України та наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.12.2009 року №618 його було звільнено з військової служби у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «б» (за станом здоров`я). 01.02.2010 року наказом Військового комісара [INFO] №13 позивача виключено зі списків особового складу. 28.04.2010 року згідно з довідкою Запорізької обласної медико-соціальної експертної комісії серії АД №140531, позивачу [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності в зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби. 05.05.2011 року позивачу повторно встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АД № 140664. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було призначено виплату грошової допомоги у зв`язку із отриманою травмою та встановленням інвалідності, яка пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується витягом з наказу №13 від 01.02.2016 року Військового комісара [INFO] та №145 від 11.07.2011 року Військового комісара Запорізького обласного військового комісаріату. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що причиною виникнення інвалідності у нього стали травми, які пов`язані з проходження військової служби, які завдають йому моральні страждання. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зі справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, в позивача розвинулися хвороби та починаючи з 2009 р. стан його здоров`я погіршився. Відповідно до свідоцтва про хворобу № 87 (а.с. 7) [PERSON] має ряд захворювань, що пов`язані з проходженням військової служби Зазначене також підтверджується виписками з історії хвороби №3462 та №4693, виданими Обласною клінічною лікарнею. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Також, ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для\~ вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті\~ обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності внаслідок отриманої травми, що пов`язана з проходження військової служби, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20000 грн. Що стосується заперечень представника відповідача то суд не приймає їх до уваги, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено завдання моральної шкоди позивачу та причинно-наслідковий зв`язок з діями відповідача. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial