Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , 3000 грн. за минулий час з 01.03.2014 року та до повноліття сина, з врахуванням індексації відповідно до закону, а також в рахунок несплачених грошових коштів на утримання сина звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідачу, посилаючись на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків в добровільному порядку, виїхав за кордон до Російської Федерації, а син потребує матеріальної допомоги. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається із матеріалів справи, 27.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №1431, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2013. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . З рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2013 убачається, що позивач зверталась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що спору між нею та відповідачем щодо утримання їх спільного сина немає, оскільки відповідач сплачує їй 3000 грн. щомісяця. При цьому відповідач, який був присутній в судовому засіданні, позов визнав повністю, проте зазначив, що позивач вимагала від нього надавати більше коштів на її утримання, не дивлячись на проблеми з кредитним договором (а.с.6). Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, проте може її надавати. З матеріалів справи убачається, що відповідач виїхав за кордон до Російської Федерації, м. Салехард. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, суд вважає за можливе визначити стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 27.03.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів з відповідача починаючи з 01.03.2014 року, проте не могла їх отримати у зв`язку з його ухиленням відповідача від їх сплати. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо звернення стягнення на належну відповідачу квартиру в рахунок несплачених грошових коштів на утримання дитини також не підлягають задоволенню як такі, що є похідними від вимог про стягнення аліментів за минулий час, у задоволенні яких позивачу відмовлено, не обґрунтовані належним чином та не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial