Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за кредитним договором № VG314 від 17.09.2007 року в розмірі 57399,66 грн., та судові витрати, посилаючись на те, що за вказаним договором відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 29000,00 грн. зі сплатою 30 % річних за користування кредитом, але відповідач кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. В якості належного відповідача до участі у справі залучено [PERSON], яка є опікуном [PERSON], представник якої в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності, просив застосувати наслідки його спливу. Крім того, рішенням Шевченківського районного суд м.Києва від 23.01.2012 року відповідача [PERSON] було визнано недієздатним та призначено [PERSON] опікуном. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. 17.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про видачу та використання кредитних карток № VG314, відповідно до якого банк відкриває клієнту картковий рахунок. Станом на 15.02.2013 року відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 57399,66 грн. Згідно розрахунку заборгованості від 15.02.2013 року, останнім днем погашення відповідачем кредиту вказано 30.09.2008 року. На даний час відповідач свої обов'язки за договором не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.01.2012 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено [PERSON] опікуном. Відповідно до ч.2 ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Відповідно до ч.4 ст. 41 ЦК України відповідальність за шкоду, задану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.01.2012 року [PERSON] призначена опікуном відповідача [PERSON] та на момент укладення договору 17.07.2007 року не була опікуном, проживала окремо від відповідача, а тому не несе відповідальності за дії, вчинені відповідачем до призначення її опікуном. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З розрахунку вбачається, що останній платіж відповідачем здійснений 30.09.2008 року (а.с.17-18). Позивач звернувся до суду з позовною заявою 20 листопада 2014 року (а.с.1-3), тобто після спливу строку загальної позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Таким чином, позивач пропустив термін звернення з позовною заявою до суду. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що представник відповідача заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed