Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування працівником заподіяної підприємству під час виконання службових обовязків матеріальної шкоди. Просить суд стягнути з відповідача 32313,48 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач не мав права витрачати кошти підприємства та затверджувати у порушення встановленого Порядку авансові звіти, так як він не був керівником підприємства, який уповноважений на затвердження авансових звітів та підписання фінансових документів. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач працював на посаді головного інженера підприємства, складав та затверджував від свого імені, як виконуючий обовязки керівника підприємства, авансові звіти, але його ніхто не призначав на таку посаду та це є порушенням Порядку складання звіту про використання коштів, виданих на відрядження або в підзвіт. Він не мав права затверджувати звіти та витрачати кошти підприємства. Окрім цього, представник позивача зазначив, що на обґрунтування позовних вимог позивачем не зазначаються факти нецільового (безпідставного) витрачання коштів або втрата матеріальних цінностей. Представнику позивача невідомо, чи придбавалися такі цінності, чи виконувалися роботи, за які відповідачем сплачувалися кошти та за які він звітував у бухгалтерію. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що матеріальну шкоду не було завдано, грошові кошти витрачалися в інтересах позивача, про що відповідач звітував перед бухгалтерією. Товарно-матеріальні цінності оприбутковувалися, а потім витрачалися підприємством. Авансові звіти затверджувалися на той час працюючим генеральним директором. Коли генеральний директор був на лікарняному або у відпустці, останній своїм наказом покладав виконання обовязків генерального директора на відповідача, головного інженера підприємства, про що у володінні позивача є відповідні накази та які позивачем суду не надаються. Яких-небудь доказів того, що діями відповідача було заподіяно підприємству матеріальну шкоду позивачем не надано. В судовому засіданні були дослідженні письмові докази, копії: наказів про прийняття на роботу та звільнення відповідача, авансові звіти, а також квитанції, касові та товарні чеки, рахунки і видаткові накладні, що підтверджують придбавання відповідачем робіт, послуг, товарно-матеріальних цінностей, а також перебування відповідача у відрядженнях. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідача 15.05.2015 р. було прийнято на посаду головного інженера СП ТОВ «Світловодськпобут» та звільнено з вказаної посади 16.11.2016 р. За вказаний період відповідач здійснював закупівлю робіт, послуг та товарно-матеріальних цінностей на користь позивача, перебував у службових відрядженнях, про що звітував позивачу, складав авансові звіти та надавав документи, на підтвердження таких витрат. У відповідності до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно п. 2, ч. 1, ст. 133 КЗпП України керівник підприємства, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам було розясненого, що на підставі п. 2 ст.133 КЗпП України за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. Таким чином, головний інженер, так само як і керівник підприємства, однаково несуть матеріальну відповідальність згідно п. 2, ч. 1, ст. 133 КЗпП України. Статтею 134 КЗпП України передбачені випадки повної матеріальної відповідальності, що включають в себе: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. В судовому засіданні не було встановлено факту викрадання відповідачем грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей, їх втрату або пошкодження, безпідставну їх передачу на користь іншим особам або їх звернення на свою користь. Відсутні які-небудь докази щодо повної матеріальної відповідальності самого відповідача. Проте, здійснені відповідачем витрати підтверджені розрахунковими документами та були прийняті разом із матеріальними цінностями до бухгалтерського обліку підприємства. Сторонами доказів про призначення відповідача тимчасово виконуючим обовязків генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» надано не було, проте, можливе порушення Порядку складання звіту про використання коштів, виданих на відрядження або в підзвіт, які на твердження представника позивача були допущені відповідачем, можуть свідчити лише про порушення у бухгалтерському обліку підприємства, а не про заподіяння дійсної матеріальної шкоди підприємству відповідачем. Таким чином, при наявності підстав, права відповідача на затвердження авансових звітів, бухгалтерія підприємства приймала у відповідача такі авансові звіти та здійснювала їх відображення в бухгалтерському обліку. Під час судового розгляду представником позивача було зазначене, що підставою звернення позивача до суду є порушення зі сторони відповідача складання та затвердження авансових звітів та позовні вимоги не ґрунтуються на нецільовому витрачанні коштів або втраті матеріальних цінностей. Представнику позивача невідомо, чи придбавалися такі цінності, чи виконувалися роботи, за які відповідачем сплачувалися кошти та за які він звітував у бухгалтерію. Позивачем лише припускається факт заподіяння матеріальної шкоди підприємству, що виразився, як на думку позивача, можливими порушеннями у складанні та затвердженні авансових звітів відповідачем. Позивачем не було доведено, що здійснені відповідачем витрачання грошових коштів, за які він звітував, не мали в дійсності місце та були спрямовані на безпідставне отримання відповідачем цих грошових коштів, звернення на свою або інших осіб користь придбаних товарно-матеріальних цінностей, або їх пошкодження чи втрату. Такими чином, судом під час розгляду справи не було встановлено, що відповідач є особою, яка може нести повну матеріальну відповідальність, а також самого факту заподіяння відповідачем прямої дійсної матеріальної шкоди своїми діями позивачу, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено. Судові витрати по справі повинні бути покладені на позивача.

Outcome: dismissed