Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 березня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 30-0011012/ФК-08, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 4600,00 грн. з розрахунку 20% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 12 березня 2007 року до повного повернення кредиту. Мета кредитування - споживчі потреби. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «ДельтаБанк» та Національним банком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк» у зв'язку з чим ТОВ «Укрпромбанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 30-0011012/ФК-08 від 12 березня 2007 року. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, в результаті чого станом на 11 вересня 2014 року має заборгованість на загальну суму 5045,92 гривень, яка складається з: тіла кредиту 2633,67 гривень; відсотків 2412,25 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 5045,92 гривень та судові витрати по справі. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив поновити строк звернення до суду, зазначивши, що поважними причинами його пропуску були намагання досудового врегулювання спору. Останній платіж по відсоткам в сумі 600 грн. відповідачем був здійснений 31.01.2011 року. Крім того, відповідач своєю заявою від 01 липня 2013 року просив надати можливість внести на рахунок банку одноразово суму в розмірі 2200 гривень за кредитним договором, а залишок просив списати, тобто намагався погасити заборгованість і вчинив дії, якими визнав свій борг, у зв'язку з чим перебіг строку позовної давності перервався. Зазначена пропозиція вплинула на відкладення з боку банку заходів по стягненню заборгованості в судовому порядку, оскільки банк був зацікавлений в мирному врегулюванні спору. Відповідач у судове засідання не зявився, в своїй заяві просив справу розглядати без його участі та застосувати по даній справі сплив строку позовної давності, яку позивач пропустив без поважних причин, оскільки згідно кредитного договору дата повернення кредиту встановлена 11 березня 2010 року, тоді як позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності більше трьох років, тобто 10 жовтня 2014 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що поданий позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. 12 березня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 30-0011012/ФК-08, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 4600,00 грн. з розрахунку 20% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 12 березня 2007 року з датою повернення кредиту 11 березня 2010 року. Мета кредитування - споживчі потреби (а.с.5-12). В додатку № 1 до Кредитного договору від 12 березня 2008 року сторонами погоджений графік платежів за кредитом (а.с.11-12). Пунктами 2.4, 7.3 Договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 191 грн. 67 коп. по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взаємних зобов'язань. На підставі нотаріально посвідченого Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30.06.2010 року право вимоги за кредитним договором від 12.03.2007 № 30-0011012/ФК-08 перейшло до ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується копією договору (а.с. 16-20). Згідно розрахунку банку станом на 11.09.2014 року заборгованість відповідача складає 5045,92 грн., з яких 2633,67 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2412,25 грн. заборгованість по відсоткам ( а.с. 15). Із розрахунку також встановлено, що останнє погашення заборгованості по відсоткам (останній платіж) [PERSON] здійснив до 31.01.2011 року. Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, ст. 1054 ЦК України ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). У пункті 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», із змінами, роз'яснено, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність передбачена ст. 257 ЦК України та становить три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ЦК України). Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. Відповідно до умов п.7.3 кредитного договору № 30-0011012/ФК-08 від 12 березня 2007 року строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Доводи позивача про дію договору до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є умовою про збільшення позовної давності, оскільки остання за своєю правовою природою є певним періодом у часі (частина перша статті 251, стаття 256 ЦК України), який починається від конкретного дня і спливає також у певний момент часу. При вирішенні питання щодо початку перебігу строку позовної давності у спірних правовідносинах суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до умов пункту 1.3 кредитного договору кінцева дата повернення кредиту 11 березня 2010 року, а з наданого позивачем розрахунку видно, що погашення заборгованості не здійснюється з 01.02.2011 року. Оскільки свої зобов'язання по сплаті встановлених платежів відповідач припинив виконувати з 01 лютого 2011 року, то відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, п. 6.2 кредитного договору, право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості у позивача виникло з 1 березня 2011 року. З даним позовом позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 10 жовтня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку і відповідач просив застосувати наслідки пропущення строку звернення до суду та відмовити в задоволенні позову. Умов щодо встановлення збільшеного строку позовної давності ніж строку передбаченого статтею 267 ЦК України, кредитний договір не містить. Представник позивача, в обґрунтування факту переривання перебігу строку позовної давності, посилався на визнання свого боргу Відповідачем, про що на його думку свідчить надана 8 липня 2013 року Відповідачем заява на імя [PERSON] Директорів ПАТ Дельта Банк», в якій він просив надати можливість одноразово внести суму в розмірі 2210 гривень по його кредиту №30-0011012 від 12.03.2008 року, а залишок просив списати (а.с.59). Суд вважає, що така заява не є доказом визнання Відповідачем свого боргу в розумінні ч.1 ст.264 ЦК України, оскільки сума, зазначена в заяві інша, ніж зазначена, як в попередній пропозиції [PERSON] від 12.06.2013 року (а.с.58), так і в позовній заяві. До того ж будь-які дії, будь-то укладення Додаткової угоди до Кредитного договору чи внесення грошових коштів на рахунок Позивача [PERSON] не вчинив. Крім того представник [PERSON] не надав суду для огляду оригінал зазначеної заяви. Оцінивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, однак не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском передбаченого законом строку позовної давності. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed