Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 липня 2011 року в сумі 64231 грн. 73 коп., а саме: заборгованість за кредитом 18857 грн. 18 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом 40178 грн.88 коп.; заборгованість за пенею та комісією 1660 грн. 83 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 3034 грн. 84 коп. та судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 липня 2011 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». 09 липня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до Тарифів якої Відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн.00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» - в судове засіданні не зявився, направив заяву де просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, направив до суду заперечення на позов та просить справу розглядати в його відсутності та відсутності його представника, факт отримання кредиту не визнає. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач зазначає, що 09 липня 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до Тарифів якої Відповідач отримав кредит у розмірі 25000 грн.00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. До позовної заяви позивачем додано анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват-Банку датовану 13 липня 2011 року, в якій зазначено бажану суму кредиту в розмірі 8000 грн., що не відповідає обставинам справи викладеним в позовній заяві. Також, до позовної заяви позивач додав копію документу під назвою «Тарифы по престижным картам Visa» та «Извлечение из условий и правил предоставления банковских услуг», утвержденные приказом от 06.03.2010г. №СП-2010-256», які викладені не державною мовою. Відповідно до ч.3 чт.14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова(мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Згідно ст.7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики». Окрім цього «Тарифы по престижным картам Visa» та «Извлечение из условий и правил предоставления банковских услуг», утвержденные приказом от 06.03.2010г. №СП-2010-256» позичальником не підписані, а в анкеті-заяві відсутні посилання на реквізити цих документів. Відповідно до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Зважаючи на це суд не може визнати ці докази допустимими, оскільки вони не відповідають формі встановленій законом, що не дає можливості належно відтворити їх зміст. Інших доказів отримання відповідачем кредитних коштів не надано. Розрахунок заборгованості, доданий до позову, не дає підстав визначити фактичний момент надання кредиту, суму кредиту, а також процентну ставку, яка за розрахунком змінювалась з 30% на 27,60%, а потім на 32,40% та з 01.04.2015 на 42.00%. Чим обумовлена зміна процентної ставки та чи був повідомлений про таку зміну позичальник, позивач не вказує, доказів цьому не надає. У позовній заяві вказано лише загальні суми заборгованості без розмежування за місяцями (роками), а також вказано розмір процентної ставки 30% на рік, що. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, а які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України. суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею ст.1046 ЦК України закріплено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Такти чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів, того, що відповідач отримав кредитні грошові кошти в сумі 25000 грн. та погодився на Умови кредитування станом на 13.07.2011 та станом на 09.01.2013, що він отримав кредитну картку та користувався коштами Банку. У запереченні на позов відповідач [PERSON] просив також застосувати наслідки пропуску позовної давності для позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. За висновками Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України, до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, №6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, №60134цс14 від 1 жовтня 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки(ст.261 ЦК України). Будь-яких доказів, що вказують на строк дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт, суду не надано. З правового висновку щодо застосування норм матеріального права, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (6-240цс14), вбачається, що якщо Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який передбачав би збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності. За відсутностіданих про рух коштів за кредитом, в тому числі щодо погашення кредиту щомісячними платежами, а також за відсутності даних щодо строку дії картки та строку повного погашення кредиту, суд не може встановити момент виникнення у позивача права вимоги до позичальника коштів, й відповідно визначитись із можливістю застосування строку позовної давності. Разом з цим в задоволенні позову суд відмовляє по суті, у звязку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог з підстав, викладених вище. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed