Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що сумлінно працював на посаді опалювача в Новостародубському дошкільному навчальному закладі №2 «Малятко» з 31.10.2014 року. 10.03.2015 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», про що належним чином повідомив відповідача. В кінці квітня 2015 року завідувач ДНЗ №2 «Малятко» по телефону повідомила позивача про те, що його звільнено, трудову книжку позивач отримав на початку травня 2015 року, коли знайшов вільний час від військової служби, коли ж звернувся до відповідача за наказом про звільнення, отримав незавірений, написаний від руки наказ, з якого вбачалося, що він звільнений у звязку з закінченням опалювального сезону, хоча займана позивачем посада є постійною, а позивачу гарантовано збереження роботи, посади і середнього заробітку під час проходження військової служби, тому позивач просить визнати наказ №10-К від 15.04.2015 року про звільнення позивача незаконним та скасувати його, поновити позивача на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4813 гривень 68 копійок, а також стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, яку позивач оцінює в 6100 гривень. В ході судового розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і просив суд визнати поважними причини пропущення ним строку для подачі позову до суду та поновити його, а також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2014 року по день прийняття рішення суду. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та в уточненні до позовної заяви. Представник відповідача - завідувач Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» - [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, мотивуючи тим, що позивача було звільнено з займаної посади на законних підставах. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді опалювача в Новостародубському дошкільному навчальному закладі №2 «Малятко» з 31.10.2014 року по 15.04.2015 року і звільнений з посади в звязку з закінченням опалювального сезону на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а. с.9). 10.03.2015 року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації на підставі указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», що підтверджується копією повідомлення військового комісара Олександрійського ОМВК (а. с.7-8). Позивач в позові вказав те, що в кінці квітня 2015 року завідувач ДНЗ №2 «Малятко» [PERSON] по телефону повідомила про те, що його звільнено з роботи, трудову книжку він отримав на початку травня 2015 року, коли знайшов вільний час від військової служби, коли ж звернувся до відповідача за наказом про звільнення, отримав незавірений, написаний від руки наказ, з якого вбачалося, що він звільнений у звязку з закінченням опалювального сезону, хоча займана ним посада є постійною, а йому гарантовано збереження роботи, посади і середнього заробітку під час проходження військової служби, тому він вважає, що наказ №10-К від 15.04.2015 року про його звільнення, є незаконним. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Як вбачається з Книги обліку та руху трудових книжок і вкладишів до них Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, трудову книжку з записом про звільнення позивач отримав 15 квітня 2015 року, що підтверджується його підписом (а. с.33-35). Також з копії наказу по Новостародубському ДНЗ №2 «Малятко» від 15.04.2015 року №10-к «Про звільнення [PERSON]Г.», вбачається, що позивач був з ним ознайомлений, що підтверджується його підписом (а. с.36). Крім цього згідно вимог ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В даному випадку вимоги вказаної норми закону, відповідачем було дотримано. Тобто на думку суду позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду з даним позовом так, як звернувся позивач до суду лише 31 липня 2015 року, а мав би звернутись не пізніше 16 травня 2015 року. При цьому позивачем не надано жодних доказів та не наведено жодної поважної причини пропуску звернення до суду, тому підстав для поновлення цього строку суд не вбачає. Згідно з копією до наказу по Новостародубському ДНЗ №2 «Малятко» від 10.03.2015 року №7-к «Про часткову мобілізацію [PERSON]Г.», передбачено збереження посади та середнього заробітку за позивачем з 10.03.2015 року до закінчення строку трудового договору до 15.04.2015 року, в звязку з закінченням терміну, відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а. с.41). Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, покликаними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на момент призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Зазначені норми передбачають, що між роботодавцем і працівником, покликаним на військову службу під час мобілізації, на особливий період зберігаються трудові відносини (але не більше одного року), а працівник тільки звільняється від виконання виробничих або службових обов'язків. Якщо працівник після закінчення зазначеного періоду не приступить до виконання виробничих або службових обов'язків, трудові відносини з ним повинні бути припинені. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення терміну. Укладаючи строковий трудовий договір, працівник надає добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами в трудовому договорі термін. Тому звільнення працівника по даній підставі не є звільненням з ініціативи роботодавця. У такому випадку при закінченні строку трудового договору, укладеного з працівником, покликаним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за яким зберігаються не більше одного року місце роботи, посаду та компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, дія трудового договору може бути припинена. Обмеження щодо звільнення працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період поширюються на звільнення працівників з ініціативи роботодавця. З позивачем було укладено саме строковий трудовий договір, в якому було чітко визначено строк на - період опалювального сезону, в звязку з цим його можна було звільнити на підставі закінчення строку трудового договору і звільнення позивача є законним. А обовязку роботодавця надсилати попередження про звільнення відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, чинним законодавством не передбачено. Також суд не може враховувати ствердження позивача про те, що ним з позивачем було укладено безстроковий трудовий договір, а не строковий трудовий договір, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Як вбачається з копії заяви позивача, він зазначив в заяві про прийняття його на роботу на період опалювального сезону, тим, самим давши свою згоду на укладення строкового трудового договору та його припинення у визначений сторонами термін, а саме по закінченню опалювального сезону (а. с.31). На підставі заяви позивача завідуючою Новостародубського ДНЗ №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області від 31.10.2014 року №30-к «Про прийняття [PERSON]Г.», позивача було прийнято на роботу на посаду опалювача на період опалювального сезону з 31.10.2014 року і позивач був з ним ознайомлений, що підтверджується його підписом (а. с.32). Згідно з ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У вищевказаному наказі №30-к від 31.10.2014 року «Про прийняття [PERSON]Г.» Новостародубського ДНЗ №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, чітко визначено період, а саме опалювальний сезон і визначено подію яка має юридичне значення, а саме початок та кінець опалювального сезону, тобто момент закінчення дії строкового трудового договору. Крім цього вищевказаний строк опалювального сезону визначається розпорядженням сільського голови Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, яке видається лише по закінченню опалювального сезону. Так, з копії розпорядженням сільського голови Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №7-р від 15.04.2015 року «Про закінчення опалювального сезону 2014/2015 року» вбачається, що опалювальний сезон завершено 15 квітня 2015 року (а. с.38). На підставі вищевказаного розпорядження, завідуючою Новостародубського ДНЗ №2 «Малятко» було видано наказ від 15.04.2015 року №10-к «Про звільнення [PERSON]Г.» (а. с.36). Відповідно до ч.2 ст.23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Також доказом того, що посада опалювача, яку займав позивач є тимчасовою, підтверджується копією Книги обліку та руху трудових книжок і вкладишів до них Новостародубського дошкільного навчального закладу №2 «Малятко» Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, з якої вбачається, що опалювачі протягом останніх років працюють лише тимчасово на період опалювального сезону. Тобто на думку суду позивачем з відповідачем було укладено саме строковий трудовий договір на визначений строк, а саме на період опалювального сезону. Згідно ч. 3\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть грунтуватися на припущеннях. У відповідності до\~ст. 58 ЦПК України, належними\~\~є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність\~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1\~ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що позивач не довів суду те, що його було звільнено з роботи незаконно. Вказані правовідносини регулюються ст. ст.23, 36, 47, 119, 233 КЗпП України, ст.251 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ст. ст.10, 11, 58, 60, 61 ЦПК України.

Outcome: dismissed