Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду посилаючись на те, що наказом за № 174 -к від 19 липня 2013 року по Комунальному закладу «Херсонська міська клінічна лікарня» (перейменовано на «Комунальний заклад «Херсонська міська клінічна лікарня ім. С.Є. Карабелеша» відповідно до Рішення XXXV сесії міської ради від 04.07.2014 року за № 1410) позивача - [PERSON], на підставі його заяви від 16.07.2013 року було прийнято на посаду лікаря стоматолога - терапевта ортопедичного відділення з 22.07.2013 року на 1 ставку, з посадовим окладом 1 551 гри. з випробувальним терміном 1 місяць, про що міститься запис в його трудовій книжці. Коли позивач перебував на лікарняному, а саме 05 листопада 2015 року до нього зателефонував головний лікар КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» [PERSON], яка викликала його на роботу для вирішення важливого питання. Коли позивач прибув до головного лікаря між ними розпочалася розмова, яка супроводжувалася психологічним тиском на позивача та примусом написати заяву про своє звільнення за власним бажанням, у звязку з чим він погодився та подав заву про звільнення за власним бажанням із займаної посади лікаря - стоматолога - терапевта ортопедичного відділення. Того ж дня, тобто 05.11.2015 року, після поданої вказаної вище заяви, проаналізувавши незаконність ситуації, яка склалася та зрозумівши усі небажані для себе наслідки, позивач на ім'я головного лікаря КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» за допомогою пошти надіслав дві заяви про відкликання його заяви про звільнення за власним бажанням, у звязку з тим, що заява про звільнення за власним бажанням була складена та подана ним під тяжким психологічним тиском та примусом зі сторони адміністрації КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша», про що вказано було в цих двох заявах, які отримані були Відповідачем 13.11.2015 року. Однак, не приймаючи до уваги факт відкликання позивачем своєї заяви про звільнення за власним бажанням, КЗ«Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» за підписом головного лікаря позивача все ж було звільнено із займаної посади лікаря - стоматолога - терапевта ортопедичного відділення за власним бажанням (ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України)) відповідно до Наказу від 05.11.2015 року за № 262 - к. [PERSON] за № 706/4 - 4 від 11.11.201 5 року позивача було сповіщено про його звільнення з займаної посади з 05.11.2015 року за ст. 38 КЗпП України та запропоновано отримати свою трудову книжку у відділі кадрів. Позивач вважає, що його звільнено КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» незаконно, без наявності на це достатніх правових підстав та не дотримуючись при цьому вимог КЗпП України, що стало підставою для пред'явлення цього позову з метою захисту та поновлення своїх порушених трудових прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідач фактично позбавив позивача, в тому числі гарантованого ст. 43 Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. На підставі викладеного просить суд: 1. Визнати наказ Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» № 262 - к від 05.11.2015 року в частині звільнення [PERSON] з посади лікаря - стоматолога - терапевта ортопедичного відділення - незаконним; 2. Поновити [PERSON] на роботі на раніше займаній посаді лікаря - стоматолога - терапевта ортопедичного відділення Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша»; 3. Стягнути з Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» на користь [PERSON] суму в якості відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року включаючи по день винесення рішення по даній справі, зазначивши в резолютивній частині рішенні, що така сума визначена без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів; 4. Зобов'язати Комунальний заклад «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» внести відповідні зміни у трудову книжку [PERSON] шляхом внесення запису про недійсність запису № 15 від 05.11.2015 року про його звільнення; 6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді лікаря - стоматолога терапевта ортопедичного відділення Комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.С. Карабелеша»; 7. Судові витрати покласти на Відповідача по справі; В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та додатково пояснили, що позивач був вимушений написати таку заяву, так як на нього здійснювався психологічний тиск з боку керівництва КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша», а саме постійно висловлювалися зауваження з боку керівництва щодо якості його роботи, погрожували звільнити з роботи, крім того в неповному обсязі видали матеріал для роботи, перевели з поліклініки в стаціонар, де не було роботи та інше. За таких обставин він погодився звільнитися з роботи за власним бажанням, а потім передумав та написав заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення за власним бажанням, однак йому в цьому відмовили. Представники КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» позовні вимоги не визнали, вважають позов безпідставним, за відсутності порушення трудових прав позивача при звільненні. Заперечують будь якого примусу до написання позивачем заяви про звільнення. Посилання позивача, що звільнення відбулось коли він був на лікарняному не впливає на законність такого звільнення, оскільки немає заборони щодо звільнення працівника за власним бажанням під час перебування останнього на лікарняному. Однак, саме перебування позивача на лікарняному 05.11.2015р. є сумнівним, оскільки позивач перебував на робочому місці, що підтверджується службовою запискою медичної сестри від 05.11.2015р. про перебування лікаря [PERSON] на робочому місці з 08г.00хв. по 11г.330хв., табелем робочого часу за листопад 2016р., а також показами свідка начальника відділу кадрів [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, 05.11.2015р. лікар стоматолог [PERSON] звернувся із заявою до головного лікаря з прохання звільнити його з посади 05.11.2015р. за власним бажанням. Наказам по КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» від 05.11.2015р. за № 262-к звільнено із займаної посади лікаря стоматолога стоматологічної поліклініки [PERSON] за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. З вищенаведеного вбачається, що КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» та [PERSON] розірвали між собою трудові відносини, на законних підставах та у визначений законом спосіб. Та обставина, що [PERSON] міг находитися на лікарняному під час розірвання трудових відносин з підприємством за власним бажанням працівника, на думку суду не впливає на законність такого звільнення, за відсутності заборони на таке звільнення особи, яка є тимчасово непрацездатною, при наявності власного бажання цієї особи (працівника). У подальшому, через деякий час, [PERSON], написав на імя головного лікаря заяву про відкликання своєї попередньої заяви про звільнення за власним бажанням, посилаючись на психологічний тиск, внаслідок чого він написав первинну заяву, яку він відправив на адресу КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» поштою, та яку КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» отримав 13.11.2015р., що зазначає сам позивач в своїй позовній заяві. Від неодноразових пропозицій щодо отримання трудової книжки позивач відмовлявся, про що відповідними посадовими особами КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Карабелеша» складалися акти. Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року за № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України, суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. На виконання вищевказаної правової позиції ВСУ, судом перевірялось питання щодо можливого вчинення з боку адміністрації лікарні на позивача психологічного тиску, внаслідок чого він був вимушений написати заяву про звільнення, однак, будь-яких доказів, які б свідчили про такий тиск суду не надано, окрім особистих пояснень позивача про те, що головний лікар висловлював на його адресу зауваження, що він поганий лікар, погрожував позивачеві звільненням з цього приводу, перевів його працювати в інший кабінет, де не було роботи, які суд не вважає достатньою підставою для визнання цих обставин психологічним тиском та примусом до звільнення за власним бажанням. Не є підставою для задоволення позовних вимог посилання позивача на те, що його було звільнено з роботи в день написання ним заяви про таке звільнення, оскільки він сам визначив день свого звільнення і таке звільнення є правом власника або уповноваженого органу, а за певних обставин, визначених законом, обовязком. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed