Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому вказує, він є сином від першого шлюбу [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], померлої 03.02.2003 року. 12.05.1967 року його мати вдруге вийшла заміж та зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], після чого обрала його прізвище. В період шлюбу, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку від 10.09.1969 року [PERSON] було надано земельну ділянку площею 600 кв.м., розташовану за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ вул. Толстого, 24а. На зазначеної земельної ділянки, його мати разом з [PERSON] за сумісні кошти, побудували житловий будинок, за вищевказаною адресою , який складається, з: будинку літ. А, сіней літ.-а, тамбура літ.-а-1, сарай літ.-Б, вбиральна літ. В., спорудження №№ 1-4, що підтверджується копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок, та у відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦПК України, набули своє право власності на домоволодіння, як спільне майно подружжя. Крім того, їм на праві приватної власності належало домоволодіння № 24 по вул. Толстого, у м. Новомосковську. Відповідно до ст.ст.22, 28 КЗпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праве спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Розмір часток кожного з подружжя при розділі майна є рівними по ? частині. 05.02.2003 року його мати [PERSON] померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 21.04.2015 року. Спадкоємцем 1 черги за законом після смерті матері є він, та його сестра [PERSON].М., але вони до нотаріальної контори не звертались в звязку з домовленістю між ними. Після смерті [PERSON], домоволодіння за адресою м. Новомосковськ, вул. Толстого, 24 залишиться сестрі [PERSON], а домоволодіння за адресою м. Новомосковськ, вул. Толстого, 24а залишиться йому. Але після смерті [PERSON], померлого 14.04.2014 року, сестра [PERSON] змінила свою думку, щодо раніше прийнятої домовленості стосовно розділу майна батьків, що стало підставою для звернення до суду. 01.10.2014 року він звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, але в подальшому позовні вимоги були змінені на встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, справа 183/6352/14. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.09.2015 року йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі на тій підставі, що він невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права. Йому було відмовлено у визначенні часток, встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним право власності на спадщину в порядку спадкування. Рішення набуло законної сили. Позивач вказує, що після смерті матері він вступив в управління спадковим майном, але через свою необізнаність , він вважав, що не обмежений будь-яким строком, тому що між ними з сестрою [PERSON] була домовленість щодо розподілу батьківського майна. Після смерті [PERSON], а саме в травні 2014 року, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 05.02.2003 року, але постановою нотаріуса від 23.09.2014 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в звязку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Позивач вважає, що він пропустила строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері з поважної причини. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може надати додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач просить визнати причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини поважною і визначити йому додатковий строк 2 місяця, для подання заяви у державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 05.02.2003 року. У судовому засіданні позивач і його представник [PERSON]А повністю підтримали позовні вимоги і надали суду пояснення , аналогічні вищевказаному. Представник відповідача - Територіальної Громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином. З-я особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, суду пояснила, що після смерті матері [PERSON], померлої 05.02.2003 року позивач протягом встановленого законом строку в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не звертався. В Спадковому будинку зареєстрований не був. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області йому відмовлено у встановленні факту прийняття спадщини, рішення набуло законної сили. Позивач зазначає, що між ними «була усна домовленість, щодо розділу спадкового майна», але це не відповідає дійсності, оскільки вона стверджує, що будь-яких домовленостей не було. Позивач вказує, що він був необізнаний в законодавстві та не міг захистити своє право, але необізнаність не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Тому вона просить відмовити позивачу в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спадковим майном після смерті [PERSON], померлого 05.02.2003 року, була 1/2 частина спадкового домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, вул. Толстого, 24. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 20015 року, яке набуло законної сили, встановлено, що до даних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР ( у редакції 1963 року). Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилося, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже за змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилося, але була прийнята спадкоємцями після 01 січня 2014 року, якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року, застосовується ЦК УРСР ( у редакції 1963 року). Таким чином, оцінюючі зібрані докази, суд прийшов до висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати норми ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), оскільки предметом спору є спадщина, яка відкрилась 05.02.2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року і яку фактично прийняв [PERSON], шляхом вступу у володіння спадковим майном. Рішенням суду від 21 вересня 2015 року встановлено, і це не потребує доказуванню, що позивачем [PERSON] не надано доказів того, що він після смерті матері [PERSON], померлої 05.02.2003 року він вступив у володіння чи користування будинком, розташованим за адресою м. Новомосковськ, вул. Толстого, 24. Крім того, дії, передбачені ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року) повинні бути вчинені не будь коли, а протягом строку, встановленого законом, тобто протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. ЦК УРСР (в редакції 1963 року) не передбачено надання додаткового строку на прийняття спадщини. Тому підставі позову, передбачені ч.3 ст. 1272 ЦК України, не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Позивач на даний момент, не будучи спадкоємцем вищезазначеного майна, не є особою, права якої порушені. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed