Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 31.01.2014р., яка станом на 01.08.2017 року становила 16553,20 грн., та судових витрат у розмірі 1600 грн. Ухвалою від 25.09.2018р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду на 05.12.2017р. У звязку з неявкою відповідачки розгляд справи відкладений на 12.02.2018р. В обґрунтування позову покликався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31.01.2014р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Кошти зобов?язувався повернути та сплатити проценти. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] ухиляється від виконання зобовязання, тому станом на 01.08.2017р. борг становить 16 553,20 грн., з яких: 3836,23 грн. - заборгованість за кредитом; 1785,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9667,03 грн. пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 764,44 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання, в якому наполягав на позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи суду не подав, тому суд, згідно з вимогам ч.4 ст.223 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього на підставі наявних у справі даних і доказів та ухвалив заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 525 ЦК України не передбачає односторонньої відмови від виконання зобовязання. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.ст.610,611,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту), оплати винагороди Банку. Пункт 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачає, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф, в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 31.01.2014р. договору № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується заявою підписаною відповідачем про приєднання до Умов та Правил надання батьківських послуг. Під час підписання анкети заяви відповідач був ознайомлений з правилами кредитування і сторонами узгоджено суттєві умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав належним чином, надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Останній зобовязання за договором не виконав, у визначений договором строк не повернув кредитні кошти, не сплатив відсотки та інші платежі, передбачені договором. У звязку з порушенням виконання зобовязання за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 01.08.2017р. становить 16 553,20 грн., з яких: 3836,23 грн. - заборгованість за кредитом; 1785,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9667,03 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 764,44 грн. - штраф (процентна складова). Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов'язання ним виконано відповідно до умов договору, або не виконано не з його вини. Як вбачається з матеріалів справи, банком на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції щодо отримання позичальником [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості (а.с.7-8). Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку поданого позивачем та належного виконання зобовязань за договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задоволити частково - стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 31.01.2014р., за виключенням суми штрафів (фіксованої частини та процентної складової). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме 1600,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved