Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 2005 року, на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , яка померла [INFO] , його сину - [PERSON] , невістці- [PERSON] та внучці- [PERSON] , в розмірах часток, належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS] . Вказана квартира загальною площею 55,40 кв.м. Відповідно будинкової книги та інформації з КП «Управляюча компанія» ТЕПЛИЙ ДІМ», у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та члени його сім`ї: син - [PERSON] , а також знайомі його сина - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких було зареєстровано за його згодою на прохання його сина [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в 2009 році приїхали з м. П`ятихатки, та проживали в його квартирі протягом року, до листопада 2010 року. В листопаді 2010 року забравши свої речі із квартири, [PERSON] та [PERSON] , виїхали в м. П`ятихатки, з того часу в квартирі [ADDRESS] не проживають, їхнього майна не має. З моменту виїзду з квартири до м. Івано-Франківська не приїжджають, місце їх проживання позивачу та його членам сім`ї не відоме. Позивачем зазначається, що наявність реєстрації, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у квартирі [ADDRESS] порушує його право, права інших співвласників квартири та інтереси, адже вони змушені нести додаткові витрати по оплаті окремих житлово-комунальних послуг, нарахування яких здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також позбавляє позивача можливості як пенсіонера, особи похилого віку, вирішувати питання щодо можливості отримання житлових субсидій. Відповідачі жодного разу не несли жодних витрат по утриманню квартири, не сплачували ніколи комунальні платежі. Не підтримують з відповідачами жодних стосунків. Востаннє співвласники квартири бачили їх в листопада 2010 року. [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за його згодою в квартирі [ADDRESS] членами його сім`ї не являються. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суду додатково зазначив, що в позові була допущена технічна описка, оскільки відповідачі були зареєстровані у квартирі в 2013 році та проживали в квартирі приблизно рік. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Письмових пояснень на позов не подали. Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - [PERSON] позов пітримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно копії свідоцтва про право власності від 14.10.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ від 07.11.2005 року [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] (дружині), [PERSON] (сину), [PERSON] (невістці), [PERSON] (внучці) на праві спільної сумісної власності, в рівних частках по 1/5 кожному належить квартира [ADDRESS] . З копії свідоцтва про право на спадщину від 08.10.2010 року, вбачається що спадкоємцем майна [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] є її син [PERSON] на ? частки та чоловік - [PERSON] на ? частки. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/10 частку квартири [ADDRESS] видане [PERSON] . З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.10.2010 року вбачається, що спадкоємцем майна, яке складається з ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.10.2010 року вбачається, що спадкоємцем майна, яке складається з грошових коштів в Ощадбанку, до ? частини 980,45 грн, за померлою [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] є [PERSON] . З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.10.2010 року вбачається, що спадкоємцем майна, яке складається з грошових коштів в Ощадбанку, до ? частини 980,45 грн, за померлою [PERSON] , 1930 року народження, яка померла [INFO] є [PERSON] . З копії витягу про державну реєстрацію прав Івано-Франківського ОБТІ від 20.10.2010 року встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/10 частки квартири [ADDRESS] . З копії витягу про державну реєстрацію прав Івано-Франківського ОБТІ від 20.10.2010 року встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/10 частки квартири [ADDRESS] . З заяви [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В. від 22.02.2013 року, вбачається, що вона стверджує, що частина квартири [ADDRESS] є власністю [PERSON] , належить йому на праві особистої власності, оскільки набута внаслідок використання права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду та у результаті спадкування не являється спільною власністю подружжя. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.06.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить 3/10 частки квартири [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.06.2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить 3/10 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] від 06.12.2005 року прописані: [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні з 27.03.2013 року. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідачі мешкали у спірному житловому будинку за згодою власника і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, який є тимчасовим. Оскільки відповідачі відмовилися від використання житла та не використовують сервітут, сервітут може бути припинений на вимогу власника за рішенням суду на підставі п.2,5 ст. 406 ЦК України, що є правовою підставою для визнання відповідів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації та користування житловим приміщенням, що належить позивачу та третім особам, підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що з 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не є власниками квартирою [ADDRESS] , самостійно змінили місце свого проживання, речей відповідачів в квартирі не має. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved