Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача на його користь 9365 грн. 02 коп. середнього заробітку у зв'язку з порушенням строку розрахунку при звільненні за період з грудня 2013 року по квітень 2014 року включно, мотивуючи тим, що у грудні 2013 року він звернувся до суду про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати (індексації), компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку у зв'язку з порушенням строку розрахунку при звільненні. Рішенням Овруцького районного суду та апеляційного суду Житомирської області від 02.04.2014 року (справа №286/8742/13-ц) його вимоги було частково задоволено. З ТОВ «Великофоснянське» стягнуто 228 грн. 67 коп. індексації заробітної плати, 231 грн. 41 коп. компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та 500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (з урахуванням меж позовних вимог по листопад 2013 року включно). Однак, відповідач до даного часу не повернув йому суми індексації заробітної плати, визначеної судом, а тому залишається факт відсутності розрахунку працівника при звільненні. Відповідно відповідач має виплати йому середній заробіток за весь час прострочення проведення розрахунків. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Свої позовні вимоги підтримав та уточнив. Просить стягнути з відповідача на його користь 13148 грн. 24 коп. середнього заробітку у зв'язку з порушенням строку розрахунку при звільненні за період з грудня 2013 року по липень 2014 року включно. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив. Просить відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що позивач за отриманням присуджених сум не з'являвся, не зважаючи навіть на неодноразове його повідомлення. Відповідно відсутня вина підприємства у невиплаті йому заборгованості. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Копія рішення Овруцького районного суду від 04.03.2014 року по справі №286/8742/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Великофоснянське» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів та середнього заробітку свідчить, що позов позивача було частково задоволено та стягнуто з ТОВ «Великофоснянське» на його користь 460 грн.08 коп. заборгованості по заробітній платі, із них: 228 грн. 67 коп. індексації заробітної плати та 231 грн. 41 коп. компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. В задоволенні решти вимог було відмовлено. З копії ухвали апеляційного суду Житомирської області від 02.04.2014 року, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги, поданої на зазначене рішення Овруцького районного суду, вбачається, що останнє в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було скасовано та ухвалено в цій частині рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ТОВ «Великофоснянське» на користь позивача 500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішення та ухвала набрали законної сили, не зважаючи на надходження касаційної скарги та перебування справи на перегляді в касаційній інстанції. Згідно з ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Копія позовної заяви позивача по справі №286/8742/13-ц за його позовом до ТОВ «Великофоснянське» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів та середнього заробітку свідчить, що її було подано 05.12.2013 року. Відповідно по грудень місяць 2013 року і було вирішено питання апеляційним судом Житомирської області питання стягнення середнього заробітку. Позивачем же ставиться питання про стягнення середнього заробітку за період з грудня 2013 року по липень 2014 року включно. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Представник відповідача в судовому засіданні визнав, що присуджені виплати позивачеві не заплачені, однак не з їх вини. З часу ухвалення рішення Овруцьким районним судом та постановлення ухвали апеляційним судом Житомирської області позивач до підприємства жодного разу не звертався. Не звертався і після направлення йому відповідних повідомлень та не повідомив свої банківські реквізити для перерахування коштів. Факт повідомлення позивача про можливість отримання присуджених коштів в касі підприємства та прохання повідомити банківські реквізити для перерахування коштів підтверджується листами ТОВ «Великофоснянське» №94/1 від 07.04.2014 року та №117/1 від 05.05.2014 року. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки відповідачем доведено факт відсутності вини підприємства у невиплаті присуджених сум позивачеві, будь-які докази, які б спростовували вказану обставину в матеріалах справи відсутні, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Від сплати судового збору сторони звільнені законом.

Outcome: dismissed