Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , який був накладений постановою Обухівського ВДВС на підставі виконавчого листа №2-2532/20 від 23.10.2002 року виданого на підставі рішення Обухівського районного суду, у зв`язку із заборгованістю [PERSON] перед КПТМ «Обухівтепломережа» в сумі 756 грн. 06 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку із тим, що дана заборгованість вже погашена, він звертався до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, проте йому було відмовлено оскільки виконавче провадження вже знищене, відсутні будь які відомості з приводу даного арешту та рекомендовано звернутись до суду із даним питанням. У зв`язку із накладеним арештом, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] , а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. 18.02.2021 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, зазначив, що [PERSON] ніяких боргових зобов`язань станом на 01.03.2021 року перед підприємством не має, просив скасувати арешт з нерухомого майна та проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2012 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса для здійснення нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] яка померла [INFO] . Як вбачається із листа приватного нотаріуса О.П. Клименко від 16.02.2021 року № 24/01-16, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`яжу з тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно, включаючи квартиру накладено арешт. Підстава виникнення обтяження: лист-постанова № 2817 від 10.04.2003 року виданого Державною виконавчої службою Обухівського РУЮ та зареєстрованої від 28.09.2004 року № 1337070 в Обухівській районній державній нотаріальній конторі. Згідно листа № 7295 від 09.02.2021 року начальника Обухівського міськрайонного відділу ДВС, [PERSON] повідомлено про те, що станом на 09.02.2021 року відомості про накладення арешту на майно гр. [PERSON] відсутні, так як відповідно до п.9.9 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби від 25.12.2008 року №2274/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту запропоновано звернутись до суду. З копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.04.2003 року вбачається, що державним виконавцем при примусовому виконанні в/л №2-2532-02 виданого 23.10.2002 Обухівським районним судом про стягнення з [PERSON] 756 грн. 06 коп. на користь КПТМ «Обухівтепломережа» накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . Згідно довідки № 2 від 15.02.2021 року виданої абонентським відділом КП «Обухіврайтепломережа», станом на 01.01.2021 року заборгованість по даному підприємству за теплопостачання відсутня. Крім того, зазначено, що підприємство КП «Обухіврайтепломережа» діє з 01.01.2004 року. Згідно виконавчого листа по ц.с. 2-2532-02 від 23.10.2002 року було стягнуто з [PERSON] суму 756,06 грн. на користь підприємства КПТМ «Обухівтепломережа» в грудні 2003 року та підприємство було ліквідовано. На сьогоднішній день КП «Обухіврайтепломережа» до [PERSON] претензій не має. У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги як оформити свої спадкові права на квартиру, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися цим майном та на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що обтяження майна, яке позивач прийняв у спадщину, за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушують права останнього як особи, яка набула речові права на успадковану квартиру, та перешкоджають вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження майном. Виходячи з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Наявність накладеного арешту на належне позивачу майно перешкоджає йому здійснювати належним чином розпорядження та володіння майном, чим порушуються його права та інтереси, а отже позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача, оскільки останній не зазначав про їх відшкодування з відповідача.

Outcome: approved