Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить [PERSON], у вказаній квартирі прописаний [PERSON], проте фактично останній не проживає у вказаній квартирі з серпня 2014 року. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON], згідно Договору купівлі-продажу від 15.04.2004 року. Відповідно до Довідки з місця проживання сім`ї та реєстрації, виданої Центром Комунального сервісу № 725 від 21.05.2016 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (колишній чоловік). Фактично [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з серпня 2014 року, що підтверджується заявами сусідів [PERSON] від 21.05.2016 року, [PERSON] від 21.05.2016 року, а також голови домового комітету [PERSON] від 06.06.2016 року. Таким чином, відповідач добровільно залишив квартиру, тривалий час в ній не мешкає, своєю реєстрацією в квартирі створює для позивача, як для власника житла, перешкоди. Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України, співвласник повинен приймати участь у витратах по утриманню будинку, прилеглої території, сплачувати за інші комунальні послуги. За ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місце проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач участі у витратах по утриманню квартири не приймає, за комунальні послуги не сплачує та не проживає у ній тривалий час. На підставі викладеного,

Outcome: approved