Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1997 року по 2008 рік він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, а в 2009 році ними було прийнято рішення про примирення на відновлення сімейних стосунків. З квітня 2009 року по травень 2010 року він проживав у будинку батьків відповічки. 14.12.2010 року його мати [PERSON] продала належну їй однокімнатну квартиру в м. Ялта, а отримані гроші від продажу квартири в сумі 37 000 доларів США передала їм. Спочатку мати перерахувала гроші на свій особистий рахунок, а 20.12.2010 року гроші були зняті і в цей день переведені на рахунок відповідачки. 11.03.2011 року за 20 000 доларів США було придбано житловий будинок. За час проживання з відповідачкою було придбано автомобіль, який зареєстрований на ім'я відповідачки, але автомобіль купувався для використання особисто ним , оскільки був потрібен для його роботи. Просив суд встановити, факт проживання без реєстрації шлюбу з квітня 2009 року по лютий 2014 року однією сім'єю, а також визнати будинок [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності, визнати транспортний засіб «HYUNDAY», модель « ACCENT», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] об'єктом спільної сумісної власності. Провести поділ зазначеного майна, шляхом визнання за ним права власності на ? частину вказаного будинку та ? частину зазначеного автомобіля. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та просив суд встановити факт проживання його та [PERSON]. без реєстрації шлюбу, починаючи з квітня 2009 року по лютий 2014 року. Визнати за ним право особистої приватної власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та на автомобіль «HYUNDAY», модель « ACCENT», 2008 року випуску, д/н [NUMBER]. Стягнути з відповідачки на його користь витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги адвоката в сумі 4872 грн., а також судові витрати в розмірі 2643.60 грн. Під час судового розгляду позивач та його представник позовні вимоги підтримав, надав пояснення в межах заявленого позову, доповнивши, що частина будинку і автомобіль були придбані за його особисті кошти, які він отримав від своєї матері, яка в свою чергу продала належну їй квартиру в м. Ялта за 40 000 доларів США, а кошти через банківський рахунок переказала на ім'я відповідачки. Відповідачка та її представник позов визнала частково та пояснила, що вона визнає факт проживання однією сім'єю з позивачем після офіційного розірвання шлюбу з квітня 2009 року по лютий 2014 року, а в іншій частині позов не визнає та пояснила, що зареєстрованому шлюбі з позивачем вона перебувала з 18.04.1997 року по 09.07.2008 року. Після розірвання шлюбу проживала в м. Каховка та займалася підприємницькою діяльністю.01.08.2008 року взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 доларів США, саме для купівлі нерухомого майна. В квітні 2009 року з позивачем примирилися та стали проживати однією сім'єю. Частину будинку і автомобіль придбали за кошти, які належали особисто їй, тому це майно було зареєстроване на її ім'я. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 18.04.1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який було розірвано 09.07.2008 року (а.с. 18). Від шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] (а.с.17). Після розірвання шлюбу сторони проживали окремо, а з квітня 2009 року по лютий 2014 року стали проживати разом без реєстрації шлюбу. Даний факт сторони підтвердили в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з роз'яснень Постанови під час судового розгляду для вирішення питання чи є спірне майно сумісною власністю подружжя з'ясувалося, чи велося спільне господарство подружжям , а також джерело придбання спірного майна . Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона у 2010 році продала належну їй однокімнатну квартиру в м. Ялта за 40 000 доларів США, а гроші від продажу належної їй квартири переказала на ім'я відповідачки. Ці кошти вона надала своєму сину(позивачу) для придбання житла в м. Каховка та автомобіля, який йому був потрібен для роботи. Під час пояснень наголошувала, що кошти надавала саме сину, оскільки стосунки між подружжям не були стійкими. Факт продажу квартири саме за 40 000 доларів США знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Свідок [PERSON] пояснив суду, що подружжя [PERSON] звернулося до нього з проханням надати послугу у придбанні житлового будинку. Він, як ріелтор допомагав подружжю у пошуках варіантів придбання житла. Під час спілкування йому стало відомо, що гроші на придбання житла, а саме частини будинку [PERSON] дала його мати, яка продала квартиру в м. Ялта за 40 000 доларів США. Також він був присутній, коли на ім'я відповідачки укладався договір завдатку 16.02.2011 року. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2010 року [PERSON] продала належну їй квартиру в м. Ялта (а.с. 20-23). Згідно виписки з особового рахунку АТ «УкрсібБаанк» відділення [NUMBER] в м. Ялта [PERSON] -мати позивача 14.12.2010 року зарахувала 37 900 доларів США. 20.12.2010 року [PERSON] зняла із свого рахунку 37 900 доларів США (а.с.25). Відповідно до банківського рахунку, саме 20.12.2010 року в Севастопольському Управлінні АТ «УкрсібБанк» в м. Ялта на ім'я [PERSON] (відповідачки) зараховано 37 000 доларів США (а.с. 94). Судом встановлено , що 28.12.2010 року відповідачка зняла із свого рахунку 13 000 доларів США (а.с. 94), а 29.12.2010 року позивач за ці кошти купив транспортний засіб- автомобіль «HYUNDAY», модель « ACCENT» . Цей факт підтверджується технічним паспортом на автомобіль, в якому зазначена дата реєстрації 29.12.2010 року (а.с.15 ). Сторони також не заперечували цю обставину. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що до нього звернувся [PERSON] за допомогою у виборі автомобіля. Він допоміг йому придбати перед Новим 2011 роком автомобіль «HYUNDAY». В розмові [PERSON] пояснив, що автомобіль потрібен йому для роботи. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона підписувала один договір завдатку в лютому місяці 2011 року на придбання частини будинку, який купувало подружжя [PERSON]. Аналогічні свідчення в судовому засіданні надала свідок [PERSON] Також судом встановлено, що відповідачка 05.01.2011 року зняла із свого рахунку кошти в сумі 20400 доларів США (а.с.94 ), а 11.03.2011 року був укладений договір купівлі-продажу ? частини спірного будинку за 20 000 доларів США. Цю обставину підтвердили сторони, і 03.02.2011 року відповідачка зняла з рахунку останні кошти в сумі 2157 доларів США, які були перераховані [PERSON] від продажу своєї квартири в м. Ялта. 11.03.2011 року реєстрували Договір, оскільки з 01.01.2011 року по березень 2011 року не працював земельний кадастр і угода не оформлювалася нотаріально. Суд піддає критичній оцінці твердження відповідачки, що частина будинку і автомобіль придбані за кошти, які вона отримала від підприємницької діяльності, згідно розписки 01.08.2008 року від [PERSON] в сумі 35 000 доларів США, оскільки доказів реальності отриманих прибутків від підприємницької діяльності відповідачка суду не надала і, крім того, із змісту розписки не вбачається, що кошти позичались для придбання автомобіля, житла чи ведення бізнесу. Сама розписка написана в період, коли подружжя вже не проживало разом, шлюб було розірвано, а самі сімейні стосунки поновились тільки в квітні 2009 року, що підтвердили в своїх поясненнях сторони. Також суд піддає критичній оцінці, як доказ позивачки, копію договору завдатку від 16.11.2010 року, оскільки оригінал такого договору суду не було надано, а свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що підписували тільки один договір завдатку у лютому 2011 року. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що частина будинку і автомобіль були куплені за кошти, які надала позивачу його мати від продажу своєї квартири в м. Ялта за 40 000 доларів США. Цей факт підтверджується свідченнями свідка [PERSON] та випискою з особистого рахунку [PERSON] (а.с. 25) та банківського рахунку [PERSON] (відповідачки) (а.с. 94). Допитана в судовому засіданні, як свідок [PERSON], підтвердила, що кошти вона подарувала особисто сину, а не їх сім'ї, оскільки сімейні стосунки не були стійкими. Ст. 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Судом встановлено, що майно, хоч і придбане під час шлюбу (оскільки сторони не заперечували, що проживали на час придбання майна, як одна сім'я та без реєстрації шлюбу), але за кошти, що одержані позивачем від третіх осіб в силу вимог ст.. 57 СК України майно, отримане одним із подружжя за безвідплатною угодою і є приватною власністю позивача. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що частина спірного будинку і автомобіль «HYUNDAY» не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно придбане за кошти, що отримані позивачем безвідплатно від його матері. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому, витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що представником [PERSON] в суді була адвокат [PERSON], яка здійснювала представництво його інтересів на підставі договору про надання правової допомоги від 29.01.2014 року (а.с. 28). Загальна тривалість судових засідань, в яких брала участь представник відповідача [PERSON] становить 2 години 8 хвилин ,що повністю підтверджується журналами судових засідань у справі. Згідно ст.. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», мінімальна заробітна плата в країні з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. Таким чином, із врахуванням положень чинного законодавства та тривалості участі представника позивача у судових засіданнях, розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 1039.36 грн. (8.12х 128 хв.). Судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору (а.с. 2;4;53 ) підтверджені у повному обсязі квитанціями і їх розмір складає 2643.60 грн.

Outcome: partial