Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури шляхом стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 359310,0 гривень та витрат на надання юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 16 000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він протягом 59 місяців незаконно перебував під слідством, яке проводилося незаконно, не обєктивно, з порушенням його прав, затягуванням строків його проведення та явним обвинувальним ухилом. Зокрема, зазначив, що 19.05.2010 року заступником прокурора м.Львова [PERSON] порушено кримінальну справа відносно нього, як генерального директора ВАТ «Сортнасіннєовоч» за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.382 КК України, а постановою старшого слідчого прокуратури м.Львова [PERSON] від 25.05.2010 року його було притягнуто, як обвинуваченого за вчинення вказаного злочину. 31.05.2010 року прокурором м.Львова затверджено обвинувальний висновок та скеровано кримінальну справу до суду, однак за клопотанням прокурора матеріали кримінальної справи постановою суду від 03.06.2011 року повернуто для проведення додаткового розслідування прокурору м.Львова. З цього часу і по 31.05.2012 року досудове слідство неодноразово безпідставно зупинялося нібито у звязку з його хворобою, відновлювалося лише для проведення тих чи інших слідчих дій, після чого знову слідчим виносилася постанова про зупинення слідства. Оскільки слідством за цей час не було здобуто доказів його винуватості за ч.1 ст.382 КК України, 31.05.2012 року його дії було перекваліфіковано. Згодом 24.09.2012 року матеріали кримінальної справи передано за підслідністю до Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, де слідчим винесено постанову від 20.11.2012 року про закриття кримінальної справи на підставі п.2 ст.213 КПК України у зв'язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні злочину. Однак, постановою прокурора Пустомитівського району Львівської області від 04.07.2013 року скасовано постанову слідчого Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 20.11.2012 року про закриття кримінальної справи, матеріали кримінальної справи направлено слідчому для подальшого розслідування згідно нового КПК України. Протягом періоду з 04.07.2013 року до квітня 2014 року жодних дій по справі слідчим не вчинялось. У зв'язку з цим 09.04.2014 року його захисником було подано скаргу на бездіяльність слідчого СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області та прокурора прокуратури Пустомитівського району Львівської області. Після цього, 14.04.2014 року слідчий СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] за результатами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013150270000795, виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку із відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356 КК України. Однак вказана постанова слідчого також була скасована постановою прокурора Пустомитівського району Львівської області. В подальшому, 21.05.2015 року слідчий СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] за результатами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013150270000795, виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356 КК України, яка на даний час чинна. Таким чином вважає, що оскільки слідство здійснювалося тривалий час, супроводжувалося численними процесуальними порушеннями, в тому числі безпідставним затягуванням строків слідства, за наслідками його розгляду кримінальне провадження було закрите, а прокуратурою неналежно здійснювалися повноваження нагляду за законністю дій органів слідства, тому він має право на відшкодування моральної шкоди та витрат на надання юридичної допомоги у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Розмір заявленої ним моральної шкоди він вважає розраховано обґрунтовано в пятикратному розмірі мінімального розміру відшкодування за кожен місяць незаконного слідства, визначеного Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки в період слідства йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, внаслідок дії якої він був позбавлений можливості виїзду за кордон у робочих питаннях та в цілях відпочинку, крім цього, слідчими проводилися часті обшуки за його місцем праці та проживання, що негативно вплинуло на його родинні звязки та відносини з трудовим колективом, іншими акціонерами. Внаслідок таких незаконних дій органів досудового слідства та необґрунтованого затягування строків слідства, він зазнав сильних душевних страждань, справедливою компенсацією яких вважає заявлений розмір моральної шкоди, у звязку з чим просить позов задоволити. Також просить стягнути компенсацію понесених ним витрат на залучення правової допомоги під час слідства, розмір якої становить 16 000 грн. та підтверджується угодою, витягом з книги обліку та актом виконаних робіт. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав. Представник відповідача прокуратури міста Львова в судовому засіданні відносно позову заперечив, вважає його безпідставним з огляду на таке. Зазначив, що кримінальна справа, була підставно порушена 19.05.2010 заступником прокурора м.Львова [PERSON] за фактом невиконання ухвали Шевченківського районного суду м.Львова, про заборону проведення 14.02.2010 загальних зборів акціонерів ВАТ «Сортнасіннєвоовоч» за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, на підставі матеріалів перевірки за зверненням [PERSON] З приводу даної кримінальної справи тривало слідство, було зібрано ряд доказів, на підставі яких було на законних підставах затверджено прокурором обвинувальний висновок, який разом із кримінальною справою був скерований для розгляду до суду. Щодо визначення розміру моральної шкоди, то вважає такий необґрунтований жодними доказами у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України. Посилання позивача, що внаслідок слідства його діловій репутації було заподіяно шкоду, він перебував в пригніченому стані, було порушено його родинні та трудові звязки, ґрунтуються лише на його припущеннях та не доводяться жодними доказами, а відтак просить у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Відповідачі [PERSON] казначейська служба України, Пустомитівський РП Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Львівській області в судове засідання явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд у задоволенні позову відмовляє з таких підстав. Судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 12013150270000795 від 04.07.2013 року, що 19.05.2010 року заступником прокурора м.Львова [PERSON] порушено кримінальну справу по факту вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.382 КК України. Постановою старшого слідчого прокуратури м.Львова [PERSON] від 25.05.2010 року, [PERSON] притягнуто до участі в кримінальній справі в якості обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.382 КК України. 31.05.2010 року прокурором м.Львова затверджено обвинувальний висновок, а кримінальну справу скеровано до суду для її розгляду по суті. Однак, постановою суду від 03.06.2011 року, матеріали кримінальної справи повернуто прокурору міста Львова для проведення додаткового розслідування, зокрема, з метою усунення розбіжностей у доказах шляхом зібрання нових доказів: допиту свідків, встановлення та долучення до матеріалів справи оригіналу протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Сортнасіннєовоч» від 14.02.2010 року. В період з 01.07.2011 року по 31.05.2012 року тривало додаткове досудове слідство, перебіг якого неодноразово зупинявся у зв'язку з хворобою позивача, та відновлювався періодично з метою проведення тих чи інших слідчих дій, в тому числі обшуки, виїмки. Постановою від 31.05.2012 року було змінено кваліфікацію дій обвинуваченого, а іншою постановою від 24.09.2012 року винесено постанову про передачу кримінальної справи за підслідністю до Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області. Після прийняття справи до свого провадження, слідчим СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] за результатами розгляду кримінальної справи № 183-0294 було винесено постанову від 20.11.2012 року про закриття кримінальної справи та припинення кримінального переслідування відносно [PERSON] на підставі п.2 ст.213 КПК України, у зв'язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні злочину. Однак, постановою прокурора Пустомитівського району Львівської області від 04.07.2013 року скасовано постанову слідчого Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 20.11.2012 року про закриття кримінальної справи № 183-0294, матеріали кримінальної справи направлено слідчому для подальшого розслідування згідно норм нового КПК України, відомості про яку внесено до ЄРДР 04.07.2013 року за № 12013150270000795. В подальшому в рамках вказаного кримінального провадження, слідчим СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] винесено постанову від 14.04.2014 року про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356 КК України, однак така була скасована постановою прокурора Пустомитівського району Львівської області. Після цього, слідчим СВ Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області [PERSON] у цьому ж кримінальному провадженні винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356 КК України. Таким чином, суд вбачає, що дійсно позивач, будучи притягнутий до участі у кримінальній справі в якості обвинуваченого у кримінальному провадженні, перебував під слідством до моменту остаточного закриття кримінального провадження 59 місяців. Відповідно з ч.ч.6, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. На підставі п.1 ч.1, ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У п.1 ст.3 зазначеного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. На підставі п.4, 5 ст.3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Виходячи з предмету спору, позивачем пред'явлено вимоги до відповідачів про відшкодування моральної шкоди та витрат, понесених на надання юридичної допомоги у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством на протязі 59 місяців, починаючи з 25 травня 2010 року (винесення постанови про пред'явлення позивачу обвинувачення в рамках кримінальної справи) до 21 травня 2015 року (винесення постанови про закриття кримінального провадження). В той же час, як вбачається із вище наведених правових норм таке відшкодування можливе у випадку повної реабілітації особи у кримінальному провадженні, тобто настання обставин, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тягнуть за собою зняття з неї всіх підозр, відновлення її доброго імені, честі, гідності та репутації, а також відшкодування шкоди, завданої незаконними повідомленням про підозру, триманням під вартою, накладенням арешту на майно, відстороненням від посади та іншими процесуальними діями, що обмежують права особи. Тобто, для того, щоб визнати діяння відповідного органу протиправним і як підставу відшкодування завданої внаслідок цих діянь шкоди, необхідна наявність відповідних підстав, які б реабілітували особу, якій завдано шкоду. Однак, як встановлено з оглянутих матеріалів кримінального провадження, за весь час тривання досудового слідства, позивачу, як обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався, частину строку, що перевищує понад рік, кримінальна справа розглядалася судом та була повернута слідству для проведення додаткового розслідування. В подальшому слідчим вживалися заходи щодо збирання відповідних доказів, зупинялося провадження у справі, у звязку із прийняттям нового КПК України, досудове розслідування проводилося у визначеному КПК України порядку. Крім цього, як вбачається із останньої, чинної на даний час, постанови слідчого від 21.05.2015 року, підставою для закриття кримінального провадження стала неможливість здобуття доказів в підтвердження вини підозрюваного, в тому числі оригіналу протоколу загальних зборів. За таких обставин суд вважає, що внаслідок закриття кримінального провадження з таких підстав, повна реабілітація особи позивача не відбулася, у звязку із чим у позивача не виникало підстав для відшкодування шкоди у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством. Крім цього, у п.п.3,5,9 Постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України розяснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Однак, позивачем в силу положень ст.60 ЦПК України, жодними належними та допустимими доказами не доведено, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства було заподіяно йому сильних душевних страждань, порушено його життєвий уклад та що такі негативно вплинули на відносини із співробітниками та родичами, його стан здоровя. Внаслідок цього суд позбавлений можливості оцінити грошовий еквівалент стану здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також позивачем не доведено перед судом розміру понесених ним витрат на оплату юридичної допомоги в сумі 16 000 грн. під час здійснення досудового розслідування, оскільки належним доказом таких витрат є квитанція про оплату вартості послуг, або інший визначений чинним законодавством платіжний документ, а не лише угода про надання правової допомоги та акт виконаних робіт. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку про безпідставність позовних вимог, у звязку із чим в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed