Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 березня 2010 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] позичені у [PERSON] валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) доларів США, які відповідачі зобов'язалися повернути. Позивач [PERSON] звернувся до первісного кредитора з пропозицію виконати перед ним зобов'язання відповідачів за укладеним та зазначеним вище договором позики. Оскільки відповідачі порушили взяті на себе за договором позики зобов'язання і борг первісному кредитору не повертали, довіра до відповідачів була втрачена і він прийняв рішення прийняти пропозицію [PERSON] У зв'язку з цим, первісний кредитор [PERSON], на виконання обов'язку боржників [PERSON] та [PERSON], прийняв грошові кошти від [PERSON], що підтверджується актом прийому-передачі від 20 вересня 2010 року. Згідно рішення Орджонікідзевським районного суду м; Харкова від 17 квітня 2013 року у справі № 2029/2-2829/11 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року у справі № 644/11287/13-ц, за укладеним Договором позики від 26 березня 2010 року, разом із понесеними судовими витратами, з відповідачів на користь позивача було вирішено стягнути 253 216 (двісті п'ятдесят три тисячі двісті шістнадцять) грн. 04 (чотири) коп. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачів за договором позики від 26 березня 2010 року за реєстровим № 712, того ж дня між первісним кредитором [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя. За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань відповідачів з повернення боргу за договором позики, [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 29,4 кв. м.. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 29 червня 1999 року № 7-99-189243. 26 грудня 2013 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, яким визнав за позивачем [PERSON] право наступного, після [PERSON], іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] - відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодржателя від 26 березня 2010 року. Таким чином, до [PERSON] перейшли абсолютно всі права первісного позикодавця та іпотекодержателя [PERSON] в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача та відповідачі проти позову заперечували, також заперечували проти ціни продажу предмета іпотеки за ціною встановленою в договорі. Відповідачі зазначали, що іншого житла не мають та просили надати час для укладення мирової угоди. Проте в процесі судового розгляду сторони згоди щодо укладання мирової угоди не досягли. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши інші докази окремо та в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 26 березня 2010 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] у [PERSON] позичені валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) доларів США, які відповідачі зобов'язалися повернути за договором позики від 26 березня 2010 року (а.с. 10). Проте відповідачі порушили взяті на себе за договором позики зобов'язання і борг первісному кредитору не повертали. Первісний кредитор [PERSON], на виконання обов'язку боржників [PERSON] та [PERSON], прийняв грошові кошти від [PERSON], що підтверджується актом прийому-передачі від 20 вересня 2010 року (а.с. 11). За результатами розгляду цивільної справи № 2029/2-2829/11 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення від 17 квітня 2013 року, яким вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 215 402 грн. в рахунок погашення основного боргу та 30000 грн. в рахунок погашення неустойки; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 2454 грн. 02 коп. судових витрат по оплаті судового збору, по 1227 грн. 01 коп. з кожного; в решті позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] відмовити (а.с. 12-14). Всього на користь заміненого кредитора - позивача [PERSON] за договором позики від 26 березня 2010 року судом вирішено стягнути заборгованість в сумі 247856 грн. 02 коп. 14 серпня 2013 року Апеляційним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року залишено без змін (а.с. 15-18). За результатами розгляду цивільної справи № 644/11287/13 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення від 25 грудня 2013 року, яким вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики від 26 березня 2010 року три проценти річних в сумі 24008 грн. 11 коп. та неустойку в сумі 594000 грн. 00 коп., а всього - 618 008 грн. 11 коп. В задоволенні інших позовних вимог позивачу було відмовлено (а.с. 19-20). За результатами перегляду справи апеляційний суд ухвалив рішення від 06 березня 2014 року, яким змінив рішення суду першої інстанції, стягнувши з відповідачів на користь позивача три проценти річних в сумі 5 116 грн. 42 коп. і судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а в іншій частині позовних вимог відмовив (а.с. 21-22). Всього згідно рішення Орджонікідзевським районного суду м; Харкова від 17 квітня 2013 року у справі № 2029/2-2829/11 та рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року у справі № 644/11287/13-ц, за договором позики від 26 березня 2010 року, разом із понесеними судовими витратами, з відповідачів на користь позивача було вирішено стягнути 253 216 (двісті п'ятдесят три тисячі двісті шістнадцять) грн. 04 (чотири) коп. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачів за договором позики від 26 березня 2010 року за реєстровим № 712, того ж дня між первісним кредитором [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 23-25). За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань відповідачів з повернення боргу за договором позики, [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 29,4 кв. м.. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 29 червня 1999 року № 7-99-189243. 26 грудня 2013 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, яким визнав за позивачем [PERSON] право наступного, після [PERSON], іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] - відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодржателя від 26 березня 2010 року (а.с. 25-27). Згідно ч. 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов'язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов'язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов'язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором. Майновий поручитель, який виконав основне зобов'язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми. Таким чином, до [PERSON] перейшли всі права первісного позикодавця та іпотекодержателя [PERSON] в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав. Станом на час розгляду справи, відповідачами не надано доказів погашення заборгованості. Непогашення відповідачами заборгованості за договором позики свідчить про порушення ними його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель, позивач, має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно п. 2 іпотечного договору від 26 березня 2010 року зазначений договір укладається в забезпечення виконання зобов'язань відповідачів з повернення боргу за договором позики від 26 березня 2010 року. Згідно іпотечного договору [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 29,4 кв. м.. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договором про задоволення вимог іпотекодержателя також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, позивач має право задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцю. Оскільки сторони згоди щодо ціни продажу предмету іпотеки не досягли, суд вважає необхідним встановити ціну продажу предмета іпотека на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відтак, з метою забезпечення повної реалізації позивачем своїх прав, як наступного іпотекодержателя та запобігання спричинення іпотекодавцями перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, необхідно передати позивачу дане нерухоме майно в управління. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно матеріалів справи, встановлено, що на адресу осіб, яких просить виселить позивач, у встановленому чинним законодавством порядку направлено вимоги про добровільне виселення та зняття з реєстрації (а.с. 28-40). Проте, особами, що зареєстровані за адресою предмету іпотеки, зазначені вимоги не виконані. Згідно ст. 88 ЦПК України відповідач повинен сплатити судові витрати, а саме судовій збір, який позивач сплатив при пред'явленні позову до суду, що підтверджується квитанцією сплати держмита у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial