Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаною позовною заявою до [PERSON], у якій з урахуваннях поданої ним 22 листопада 2017 року зави про зменшення позовних вимог просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: вул. Шевченка, 19, смт. Олександрійське, м. Олександрія, Кіровоградської області. Також, просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.10.2016 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 07.12.205 року на буд. по вул. Шевченка, 19, смт. Олександрійське Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 на імя дядька позивача [PERSON] та скасовано державну реєстрацію його права власності. Отримавши на будинок свідоцтво про право на спадщину, яке було визнано недійсним, [PERSON] вселив до вказаного вище будинку свою дочку та двоюрідну сестру позивача - [PERSON] Разом з відповідачем в будинок вселився її малолітній син та співмешканець. На неодноразові прохання позивача про виселення з будинку відповідач та її співмешканець відповідали погрозами, на контакт не йшли. А отже, з огляду на вище вказане, відповідач перешкоджає позивачу [PERSON] як законному власнику володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним вище будинком. У заяві про зменшення позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що досягнув усної домовленості з відповідачем [PERSON] щодо строку її виселення, а також її дітей та співмешканця із зазначеного вище будинку. Також відповідач добровільно повернула позивачу домову книгу. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Справу просив розглядати з урахуванням його заяви про зменшення позовних вимог від 22 листопада 2017 року. Відповідач у судове засідання не зявилась та подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу без її участі. Також [PERSON] у своїй заяві зазначила, що проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] є власником будинку № 19 з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться м. Олександрія, смт. Олександрійське, Кіровоградська область по вулиці Шевченка. Це підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 січня 2017 року, відповідно до якого [PERSON] успадкував зазначений будинок після смерті свого батька [PERSON]. [PERSON]С зареєстрована у вказаному вище будинку з 17 лютого 2016 року. Це підтверджується записом у будинковій книзі і актом від 9 жовтня 2017 року, якладеним олександрійським селищним головою, секретарем і спеціалістом Олександрійської селищної ради. [PERSON] не є членом сімї позивача [PERSON] Також з нею не укладався договір найму або інший цивільно-правовий договір, який надає право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що у цій справі підлягають застосуванню норми Цивільного і житлового кодексів України відповідно до їх тлумачення у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. Зміст цих норм викладається нижче. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За цих обставин, з урахуванням того, що відповідач, не будучи членом сім'ї позивача, зареєстрована та проживає у будинку без дозволу його власника [PERSON], чим створює перешкоди для здійснення власником права володіння, користування та розпорядження своїм майном,

Outcome: approved