overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та збереження шлюбу є неможливим. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надав суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу у його відсутності та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про місце, день і час розгляду справи шляхом отримання судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем свого проживання, не прибула в судове засідання і не повідомила суд про причини свого неприбуття, суд вважає причини неприбуття відповідача в судове засідання неповажними. Оскільки, відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив та позивач не заперечив проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 28 вересня 1996 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Калинівській селищній раді Васильківського району Київської області, актовий запис за № 39, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 вересня 1996 року (а.с. 4). Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач бажає розірвати шлюб. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповнолітню дитину. Зазначив, що вони мають різні погляди на життя і сім'ю, а їх стосунки стали псуватись практично з моменту укладення шлюбу. Також, зазначив, що спільного господарства вони не ведуть та вважає, що шлюб є формальним, а подальше його збереження буде суперечити інтересам кожного з них. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 15 червня 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 262, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 червня 2013 року (а.с. 4). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 листопада 2013 року (а.с. 6). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповнолітню дитину. Зазначив, що вони мають різні погляди на життя і сімю; є різними людьми та у їх відносинах взагалі відсутнє порозуміння. Також, зазначив, що протягом останнього року вони разом не проживають та мають намір створити нові сімї, а тому вважає, що шлюб є формальним. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 10 серпня 2001 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис за № 161, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-БК № 026739 від 10 серпня 2001 року (а.с. 3). Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-БК № 067140 від 25 червня 2012 року (а.с. 8). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають спільну дитину. Однак, через відсутність взаєморозуміння і довіри та різні характери, їх міс розпалась. Зазначив, що шлюбні відносини між ними припинені у вересні 2014 року. Вважає подальше збереження шлюбу неможливим, оскільки це буде суперечити їх інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснив, що вони з дружиною спільно не проживають. Враховуючи, що від відповідача, яка належним чином була повідомлена і не з'явилась в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 02 червня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 109 (а.с. 13). люб між [PERSON] і [PERSON], який зареєстровано 02 червня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 109 - розірвати. За час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Однак, через кризу особистих стосунків вони стали абсолютно чужими людьми. Зазначив, що спільне господарство ними не ведеться, проживають вони окремо і мають окремі бюджети. Вважає, що у через втрату взаємної довіри, фізичних і духовних зв'язків, подальше збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснив, що вони з дружиною спільно не проживають. Враховуючи, що від відповідача, яка належним чином була повідомлена і не з'явилась в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 12 серпня 1978 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Норинської сільської ради Овруцького району Житомирської області, актовий запис № 17 (а.с. 11). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають спільну малолітню дитину. Зазначив, що до одруження вони знали один одного шість місяців та, як потім виявилось, вони мають протилежні погляди на сімейне життя. Відповідачка почала висувати йому претензії особистого характеру, що призводило до постійних сварок. Також, вказав, що вони вже як пів року разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 14 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 272, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 14 вересня 2013 року (а.с. 4). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 11 березня 2014 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі; вони мають спільну малолітню дитину. Зазначив, що на протязі двох останніх років їх сімейне життя погіршувалося та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Також, зазначив що вони мають протилежні погляди на шлюб і сім'ю та втратили почуття взаємної любові і поваги один до одного. Спільне прживання і ведення спільного господарства між ними припинено та він вважає, що шлюб носить формальний характер. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнала позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 05 липня 2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис за № 24, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 05 липня 2008 року (а.с. 7). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 01 листопада 2011 року (а.с. 8). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, проживають окремо та не спілкуються один з одним. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності; при цьому відповідач не заперечила щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 14 січня 1978 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Великоберезянської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 1, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 249382 від 07 вересня 2018 року (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із власних пояснень позивача та змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та сторони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із частиною третьою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved