Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним та скасування рішення шостої сесії п`ятого скликання Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області від 28 та 29 грудня 2006 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок громадянам», визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №045299, який виданий відповідачу на земельну ділянку із кадастровим номером 5322080401:01:001:0053, скасувати державну реєстрацію даного акту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 5322080400:00:001:1661, яка отримана ним у власність на підставі розпорядження Козельщинської РДА №506 від 05.12.2012 року та згідно із проектом землеустрію, дозвіл на який попередньо наданий розпорядженням Козельщинської РДА №294 від 12.07.2011 року. Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. В листопаді 2017 року позивач отримав копію позовної заяви відповідача про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, з якої дізнався, що земельна ділянка, яка належить відповідачу, кадастровий номер 5322080401:01:001:0053, за своїми координатами частково співпадає із його земельною ділянкою. Відповідач намагався занести відомості про його земельну ділянку до Державного земельного кадастру, але отримав відмову у зв`язку із частковим збігом ділянок. Справа за вказаним позовом має номер 533/1134/17 та перебуває в провадженні Козельщинського районного суду Полтавської області. Також позивач дізнався, що земельна ділянка, кадастровий номер 5322080401:01:001:0053, є наданою [PERSON] рішенням шостої сесії п`ятого скликання Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області від 28 та 29 грудня 2006 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок громадянам». Відповідач в подальшому успадкував земельну ділянку. Позивач вважає, що вказане рішення є незаконним, оскільки земельна ділянка знаходиться поза межами с.Бреусівка, Козельщинського району Полтавської області, тому орган місцевого самоврядування не мав права на розпорядження цією ділянкою. Згідно п.12 Перехідних положень ЗК України, в редакції станом на час прийняття рішення, органи місцевого самоврядування мали повноваження щодо розпорядження земельними ділянками лише в межах населених пунктів. Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.54). Ухвалою суду від 06.11.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про передачу та об`єднання справи із справою №533/113417, яка перебуває на розгляді судді Козельщинського районного суду Полтавської області Оксенюк М.М. (а.с.105-106). Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не скористалися правом на подання пояснень. Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.107-108). Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , та його представник в судовому засіданні позов не визнали та прохали у задоволенні позову відмовити. Третя особа, [PERSON] , участі у з`ясуванні обставин справи не приймала, під час судових дебатів просила позов задовільнити. Представник відповідача - Бреусівська сільська рада, представники третіх осіб, Козельщинської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5322080400:00:001:1661, яка отримана ним у власність на підставі розпорядження Козельщинської РДА №506 від 05.12.2012 року та згідно із проектом землеустрію, дозвіл на який попередньо наданий розпорядженням Козельщинської РДА №294 від 12.07.2011 року (а.с.11-32). Згідно матеріалів проекту землеустрію (а.с.13-32), листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.11.2017 року (а.с.40), листа Бреусівської сільської ради від 06.07.2011 року вказана земельна ділянка знаходиться на території Бреусівської сільської ради за межами населеного пункту (а.с.45). Учасниками справи не надано суду обгрунтування та доказів, який суб`єкт органів державної влади чи місцевого самоврядування визначив межі «території» Бреусівської сільської ради та межі «населеного пункту» Бреусівської сільської ради, координати цих меж. Право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія САС №487389, яке видано Реєстраційною службою Козельщинського районного управління юстиції Полтавської області 20.12.2013 року (а.с.33, 34). В свою чергу, рішенням шостої сесії п`ятого скликання Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області від 29 грудня 2006 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок громадянам», яке оскаржується позивачем, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (а.с.36, 46-50, 120). На підставі цього рішення [PERSON] видано державний акт серія ПЛ №045299 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 5322080401:01:001:0053 (а.с.37). В той же час, згідно листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.11.2017 року вказаний кадастровий номер у Державному земельному кадастрі не зареєстрований, але номер відповідає місцю розташування земельних ділянок - в населеному пункті с.Бреусівка (а.с.40). Суд висловлює здивування вказаною обставиною, оскільки незрозуміло, як може бути отриманий кадастровий номер земельної ділянки без її реєстрації в цьому ж кадастрі. Рішенням державного кадастрового реєстратору відділу у Козельщинському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з перетином земельної ділянки [PERSON] із земельними ділянками кадастровий номер 5322080400:00:001:1661 (позивач) та кадастровий номер 5322080401:01:001:0331 (а.с.41, 42). Згідно довідки Бреусівської сільської ради від 17.04.2018 року [PERSON] помер [INFO] . (а.с.38). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторонами не надано доказів отримання відповідачем прав на спадкове майно [PERSON] , клопотань про витребування доказів також не заявлено. Під час розгляду справи, сторони та їх представники, які є адвокатами, висловили думку про можливість закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами (ст.241 ЦПК України). Більш того, позивач в судовому засіданні заявив, що фактично володіє земельною ділянкою та використовує її. Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено, що відповідачі порушують, не визнають або оспорюють права позивача. Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка, зокрема, наведена в у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04, рішення від 10/02/2010 року, п.58) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення…Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень…. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. Таким чином, суд вважає за необхідне надати додаткове обгрунтування відмови у задоволенні позову. По-перше. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на час прийняття рішення Бреусівської сільської ради) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування земельної ділянки кадастровий номер 5322080401:01:001:0053 поза межами с.Бреусівка. Більш того, згідно листа ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 16.11.2017 року вказаний номер відповідає місцю розташування - в населеному пункті - с .Бреусівка (а.с.40). Таким чином, позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, Бреусівської сільської ради. По друге. Вимога позивача визнати недійсним державний акт на право власності фактично є вимогою про позбавлення права власності [PERSON] (його спадкоємців) у зв`язку із помилковим, на думку позивача, наданням цього права власності органом місцевого самоврядування. В той же час, ст.140 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення права власності, який не містить такої підстави як звернувся позивач. Крім цього, а ні орган місцевого самоврядування, а ні інші уповноваженні державні органи (зокрема, прокурор) не зверталися із вимогами про визнання неправомірними рішень про надання земельної земельної ділянки [PERSON] . В свою чергу, рішення шостої сесії п`ятого скликання Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області від 29 грудня 2006 року про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] жодним чином не може на момент його прийняття порушувати права позивача, оскільки він отримав право на розробку проекту землеустрію лище в 2011 році, тобто значно пізніше. Фактично, орган державної влади, Козельщинська РДА, в 2011-2012 роках, не пересвідчилась у статусі земельної ділянки та передала у власність позивача земельну ділянку, яка, частково, перебувала у приватній власності [PERSON] . Таким чином, на думку суду, з боку відповідачів в 2006 році не було порушення прав позивача на земельну ділянку у зв`язку із відсутністю будь-яких прав позивача на земельну ділянку на той час. Щодо судових витрат. 06.11.2019 року представником відповідача, адвокатом Грущанським В.О., надано суду заяву про попередній розрахунок судових витрат, з якого вбачаються судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 800 грн на годину на загальну суму 8000 грн (а.с.96). Під час судових дебатів представником відповідача, адвокатом Грущанським В.О., надано суду заяву про судові витрати, договір про надання правової допомоги з додатками, акт прийому-передачі послуг з правової допомоги, квитанція про отримання грошових коштів (а.с.153-160). Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З наданих адвокатом Грущанським В.О. документів вбачається, що ним надано послуги відповідачу на суму 8000 грн, отримано відповідні кошти від відповідача. Суд вважає, що вартість послуг адвоката є співмірною із складністю справи, часом роботи адвоката, обсягом роботи та значенням справи, тому вони підлягають стягненню з позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved