Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) за минулий період з 01.10.2016 року по 12.12.2017 року та до закінчення нею навчання, у зв'язку із тим, що він не виконує своїх батьківських обов'язків в добровільному порядку, а донька потребує матеріальної допомоги. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Вказувала на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання доньки, хоча має змогу це робити та зобов'язаний. У зв'язку із невиконанням відповідачем свого батьківського обов'язку по утриманню доньки, позивач одноособово несе витрати на її утримання, оскільки донька продовжує навчання у зв'язку із чим, немає змоги самостійно працювати та отримувати дохід. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, подали до суду відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що донька продовжуючи навчання, потребує матеріальної допомоги, як і не надано доказів того, що позивач вживала заходів щодо отримання аліментів з відповідача починаючи з 01.10.2016, проте не могла їх отримати у зв'язку з його ухиленням відповідача від їх сплати. Крім того, вказували, що донька має ступінь бакалавра, тому може працювати та самостійно себе утримувати, а також вона фактично перебуває у цивільному шлюбі з чоловіком, який її матеріально забезпечує, у зв'язку з чим немає підстав для задоволення позову. Просили звернути увагу на те, що позивачем не надано відомостей про походження коштів, які були сплачені за навчання доньки, а позивач не мав самостійного доходу. В той же час, заробітну плату яка була нарахована відповідачу за період його перебування з зоні проведення АТО, було передано саме позивачу. Відповідач просив також врахувати, що судовим наказом з нього стягнуто на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ј частини заробітку відповідача, а також те, що на його утриманні перебуває батько [PERSON], який є інвалідом 1 групи. Сторони неодноразово просили суд відкласти розгляд справи у зв'язку із можливим відновленням стосунків між ними. Разом із цим, усі вчинені дії не призвели до врегулювання спору у позасудовому порядку. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається із матеріалів справи, 27.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №69 (а.с. 5). В судовому засіданні з пояснень відповідача було встановлено, що відповідач удочерив - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Вказану обставину сторона відповідача не заперечувала. Відповідно до довідки №288/WLiNoZ/17/18 від 09.11.2017 [PERSON] дійсно є студенткою 3 семестру протягом 2017/2018 навчального року за напрямом косметологія, навчання на стаціонарі першого рівня Медичного факультету та факультету наук про здоров'я Краківської академії імені Анджея Фрича Моджевського. Дата початку навчання - 01.10.2016 року, планована дата закінчення навчання 30.09.2019 року (а.с. 16). Згідно записів Краківської Академії імені Анджея Фрича Моджевського, оплата за навчання [PERSON] становить: за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 2600 польських злотих, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 5250 польських злотих, за період з 01.01.2018 року по 27.09.2018 - 2650 польських злотих. (а.с.60-65). Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання доньки. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Сторона відповідача в судовому засіданні вказувала на те, що судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2017 з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ј частини заробітку відповідача (а.с.32). Окрім того відповідач вказував на те, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, що також повинно враховуватися при визначенні розміру аліментів. Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ 0384157 від 17.03.2015 року [PERSON] встановлено першу групу інвалідності довічно (а.с.72). Згідно довідки Відділення соціально-психологічної реабілітації Новоушицького територіального центру соціального обслуговування населення від 15.11.2018 року [PERSON] проходив курс реабілітації в даному відділенні з 10.10.2018 року по 15.11.2018 року (а.с.112). Згідно довідки Центральної районної лікарні Новоушицької районної ради Хмельницької області від 15.11.2018 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 22.10.2018 року по 29.10.2018 року (а.с.113). Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру №1438 від 15.11.2018 року та №б/н від 30.10.2018 року за соціальні послуги, надані [PERSON], сплачено 530 грн. та 280 грн. відповідно (а.с.115). З довідки Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України №11/1/4-3456 від 25.07.2018 відповідач в період з 15.02.2017 по 16.06.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.114). У своїх вільних поясненнях відповідач вказував на те, що за весь час його перебування в зоні проведення АТО, окрім іншого матеріального забезпечення, він отримував заробітну плату, яку через свого знайомого передавав в повному обсязі позивачу. Належних та допустимих доказів, на підтвердження посилань сторони відповідача, суду надано не було. В судових засіданнях позивач та її представник заперечували про отримання позивачем коштів від відповідача. Сторона відповідача вказувала на те, що позивач немає самостійного постійного заробітку для оплати за навчання доньки сторін. Сторона позивача вказувала на те, що має постійний дохід від майна, яке отримане нею у спадок. На підтвердження вказаних обставин, стороною позивача доказів надано не було, так як і не було надано відомостей про наявність такого майна. Суд вертає увагу на те, що ні сторона позивача, ні сторона відповідача не надали суду доказів про свій матеріальний стан та про розмір своїх доходів за досліджуваний період. З відповідними клопотаннями про витребування доказів, учасники до суду не зверталися, а суд в силу ч.2 ст. 13, ст. 83 ЦПК України обмежений у праві, з власної ініціативи збирати докази по справі. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторона відповідача зверталася до суду із заявою про витребування від Краківської Академії імені Анджея Фрича Моджевського доказів проходження [PERSON] практики під час навчання та отримання інформації про її оплату. Разом із цим, судом було відмовлено у задоволенні поданої заяви, оскільки сам факт звернення особи із запитом на отримання інформації, не свідчить про наявність перешкод у її отриманні. Відповідач під час надання вільних пояснень вказував на те, що весь час, під час спільного проживання з позивачем утримував самого позивача, усиновлену доньку та їх спільного сина, оскільки позивач не мала постійного доходу. Вказані обставини стороною позивача не спростовані. З пояснень відповідача убачається, що обставини, які послугували причиною для припинення стосунків між позивачем та відповідачем, стала поведінка самого позивача, під час перебування відповідача в зоні проведення АТО. Вказані обставини, відповідач виявив випадково, вже після повернення додому та ознайомлення з інформацією, яка містилася у мобільному телефоні позивача. Окрім цього сторона позивача в судовому засіданні не заперечувала посилань відповідача на те, що повнолітня донька сторін підтримує стосунки з чоловіком який можливо забезпечує її відпочинок та дарує їй подарунки. В той же час вказала, що чоловік, з яким підтримує стосунки [PERSON], проживає у Німеччині, а [PERSON] у Польщі, що не може свідчити про перебування на її утриманні, саме у вказаної особи. При розгляді справи відповідач просив врахувати, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки по утриманню молодшого сина сторін на підтвердження чого, надав копії чеків від 25.06.2018, 29.08.2018, 14.09.2018, 15.11.2018, докази про сплату аліментів в розмірі: 14906 грн., за липень 2018 року - 4990 грн., за серпень 2018 року - 5000 грн., за вересень 2018 року - 5000 грн. (а.с.75), а також здійснював додаткові витрати на дитину: велосипед - 5050 грн., вхід + прокат розваги в ТРЦ «Блокбастер» - 110 грн., тюбінгова гірка - 90 грн. (а.с.76), щитки футбольні та м'яч футбольний - 628 грн. (а.с.115). Сторона відповідача посилалася на те, що з урахуванням своїх зобов'язань по утриманню молодшого сина сторін та його непрацездатного батька, немає змоги надавати кошти на утримання повнолітньої доньки сторін. Разом із цим, суд вважає недоведеним посилання відповідача про відсутність можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки, оскільки всупереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, такі обставини належними та допустимими доказами не підтверджені. З урахуванням того, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, хоча повинен це робити, та ним не доведено відсутність такої можливості, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, є правомірними. Разом з тим, зважаючи на доводи відповідача та надані ним докази, вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача суд вважає такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки її задоволення у повному обсязі може призвести до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає правильним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частини від його заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років Жодних доказів, що позивач вживав заходів щодо отримання аліментів від відповідача, а відповідач ухилявся від їх сплати, матеріали справи не містять, і стороною позивача надані не були. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Резюмуючи вказане, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, визначити розмір аліментів в розмірі 1/10 частини усіх заробітків (доходів) відповідача, починаючи стягнення з 12.12.2017 та до досягнення [PERSON] 23-х років чи закінчення навчання у Краківській академії імені Фрича Моджевського. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial