Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми в розмірі 35\~500 євро, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив стягнути зазначені кошти як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави. Позов мотивовано тим, що 29.12.2012 року, позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 65\~000 євро для гарантування оплати за рахунок бюджетних коштів проведення ремонтних робіт в школі м.Теплодар у період з березня по квітень 2013 року, які виконувались ТОВ «Паритет» як субпідрядником за замовленням третьої особи, про що відповідач написав позивачу розписку, в 2013 році відповідач повернув позивачу частину коштів, залишок складає 35\~500 євро. 01.11.2016 року представник позивача надав до суду заяву про зміну підстави позову, в якій зазначив, що відповідачем були без достатньої правової підстави (безпідставно) набуті грошові кошти у розмірі 35\~500 євро та просив суд стягнути зазначені кошти як такі, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави (а.с.52-55) Позивач та представник позивача, представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі, додатково пояснили, що будь-які договірні відносини між сторонами по справі відсутні, частину коштів в сумі 29\~500 євро відповідач повернув 13.05.2013 року, в 2014 році позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення решти коштів, проте відповіді не отримав, у звязку із чим звернувся до суду. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що найменування документа «розписка», складеного відповідачем на підтвердження отримання коштів, свідчить про наявність договірних відносин між сторонами про справі, що унеможливлює їх стягнення з відповідача як таких, що набуті без достатньої правової підстави, надав заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що строк позовної давності сплив 13.05.2016 року, позивач звернувся до суду в серпні 2016 року, строк позовної давності пропущено позивачем без поважних причин, що є самостійною підставою для відмови в позові, попередній позов було залишено без розгляду за заявою позивача, що не впливає на перебіг строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в іноземній валюті в сумі 65\~000 євро, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 91). З тексту розписки вбачається, що зазначена сума отримана в рахунок робіт, що виконуються на обєкті Теплодарська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Теплодарської ради за адресою м.Теплодар, вул. Комунальна, 2. Проте з пояснень осіб, що беруть участь у справі, вбачається, що договір підряду на виконання будь-яких робіт на зазначеному обєкті між сторонами по справі як фізичними особами не укладався. Доводи представника відповідача про наявність між сторонами договірних відносин відхиляються судом, з його пояснень не вбачається, який саме договір та на яких умовах було укладено між сторонами, суду не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів укладення між сторонами по справі будь-якого договору відповідно до положень ст. 626, 638, 639 ЦК України, за яким зазначені кошти були передані. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що факт передання грошей в сумі 65\~000 євро відповідачу не свідчить про існування та виконання між сторонами по справі договірного зобов'язання, у звязку із чим на спірні правовідносини поширюються положення ст. 1212 ЦК України. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, що міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 березня 2016 р. у справі N 6-2978цс15. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З тексту розписки відповідача вбачається, що 13.05.2013 року він повернув позивачу частину коштів в сумі 29\~500 євро. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність у відповідача обовязку щодо повернення позивачу решту отриманих від нього коштів в сумі 35\~500 євро. Доводи представника відповідача про застосування позовної давності до спірних відносин відхиляються судом з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З розписки відповідача (а.с. 91) вбачається, що він повернув частину коштів 13.05.2013 року, у звязку із чим суд доходить висновку, що перебіг позовної давності перервався 13.05.2013 року вчиненням відповідачем дій, що свідчить про визнання боргу, та почався заново, й сплив 13.05.2016 року. Доводи представника позивача про необхідність обчислення строку позовної давності щодо неповернутої частини коштів з моменту направлення відповідачу вимоги про її повернення, тобто з 29.05.2014 року, що підтверджується квитанцією про відправку та описом вкладення (а.с. 59-60) з посиланням на ч. 2 ст. 530 ЦК України, відхиляються судом, оскільки право вимоги повернення майна, набутого без достатніх правових підстав, виникає з моменту отримання набувачем такого майна або з моменту, коли підстава його отримання відпала, а не з моменту направлення відповідачу відповідної вимоги, позивачем не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів, що позивач не тільки не знав, але й не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Зміст ст. 261 ЦК України свідчить про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, що міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі N 6-2469цс16. Проте, враховуючи поведінку відповідача, який частково повернув отримані без достатніх правових підстав кошти, що свідчить про визнання ним відповідного обовязку перед позивачем, час предявлення вимоги позивачем, нетривалий час, що минув між терміном закінчення строку позовної давності та предявленням позову до суду, суд вважає причини пропуску позивачем строку позовної давності поважними, у звязку із чим його порушене право підлягає захисту. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає\~\~ стягненню судовий збір у розмірі\~\~6890 грн 00 коп.

Outcome: approved