Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Комунального закладу „Нікопольської міської лікарні №1 Дніпропетровської обласної ради та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №112 від 12.04.2016р. «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому В.» в частині оголошення йому догани. В обґрунтування позову послався на те, що він працює у відповідача лікарем-хірургом, зазначеним наказом був притягнутий до дисциплінарної відповідальності нібито за припущені грубі порушення протоколів надання медичної допомоги хворим з хірургічною патологією та грубі порушення основного організаційного наказу по закладу №1 від 04.01.2016р. «Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році». Вважає, що будь-яких порушень трудової дисципліни з його боку не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між ним та безпосереднім керівництвом. Зазначає, що його не ознайомлювали з посадовою інструкцією лікаря-хірурга, в наказі не зазначено конкретно , що він порушив. До того ж вважає, що зазначені в наказі №112 від 12.04.2016р. події, що стали підставами накладення дисциплінарного стягнення, мали місце 20.02.2016р. о 12.20 годин. Керівництво КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР» в особі завідуючого хірургічного відділення повідомлені про його дії під час надання медичної допомоги хворому В. того ж дня, тобто 20.02.2016р. Від того моменту він не перебував на лікарняному чи у відпустці. Як вбачається, має місце порушення місячного терміну з моменту виявлення порушення до моменту притягнення до дисциплінарної відповідальності, що є грубим порушенням законодавства про працю. В порушення трудового законодавства керівництво лікарні не надало йому можливість пояснити будь-яким чином ситуацію, що склалася, що підтверджується текстом наказу №112 від 12.04.2016р. у якому відсутні будь-які посилання на його пояснення з цього приводу. Вважає абсурдними самі підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки вони спростовуються в самому наказі. Так, у наказі зазначено, що він своєчасно не встановив гостру хірургічну патологію, своєчасно не провів діагностичну пункцію плевральних порожнин. При цьому ігнорується той факт, що у хворого В. взагалі не було будь-яких хірургічних патологій, а проведене іншим хірургом оперативне втручання - безпідставне та безрезультатне, оскільки лікували те, що і так не хворе та без патологій. В наказі зазначено, що відповідно до проведеного рентгенологічного дослідження органів грудної порожнини даних за пневмоторакс та підшкірну емфізему немає. Відповідно до відомчої інструкції «Стандарти організації та професійно орієнтовані протоколи надання невідкладної допомоги хворим з хірургічною патологією органів живота та грудної клітки», затверджені заступником міністра охорони здоровя та узгоджені директором департаменту організації медичної допомоги 07.10.2008р. (далі - Стандарти), розділ «Закрита травма грудної клітки і її органів» передбачає наступне. Так, відповідно до ч.4 зазначеного розділу, при закритій травмі грудної клітки і її органів, якщо хворий у важкому стані, необхідним є наступний перелік та послідовність діагностичних досліджень: -огляд; -виявлення клінічних симптомів ушкодження; -рентгенографія грудної клітки; -ЕКГ; І лише при підтвердженні попереднього діагнозу проводяться плевральна пункція, плевроманометрия та дренування плевральної порожнини. Однак першочергові дослідження (огляд, клінічні симптоми ушкодження та рентгенографія грудної клітки) однозначно вказували на відсутність пневмотораксу. Відповідно до патологоанатомічного дослідження, на час смерті хворого В. встановлено основний діагноз: гострий гнійний менінгоенцефаліт; ускладнення: набряк та набухання речовини головного мозку. Набряк легень. Дистрофія паренхіматозних органів. Тобто під час лікування хворого В. було проведено весь необхідний перелік лікувальних заходів, які повинен проводити хірург в межах своєї компетенції. Будь-які посилання адміністрації лікарні на обов'язковість проведення плевральної пункції не мають ніяких підстав, а їх проведення могло навпаки принести шкоду хворому. Також має місце спотворення та недостовірний виклад порядку надання допомоги та обстеження хворого В. По-перше, після первинного огляду він направив хворого В. до терапевтичного відділення для виключення чи підтвердження діагнозу «двостороння пневмонія», а не для лікування. По-друге, в терапевтичному відділенні лікарі терапевт та анестезіолог підтвердили наявність у хворого двосторонньої пневмонії та поставили остаточний діагноз, що зазначено в наказі № 112. Наявність остаточного діагнозу від терапевта з анестезіологом та результати рентгенологічного дослідження повністю виключили наявність у хворого В. пневмотораксу. По-третє, в наказі невірно зазначено діагноз, встановлений при повторному надходженні хворого В. до хірургічного корпусу та неповністю зазначено склад лікарів, що проводили огляд. Так, огляд проводили: він (лікар-хірург), черговий лікар-анестезіолог та лікар-травматолог. Було встановлено діагноз «Забій грудної клітини. Анемія середньої важкості. Двостороння пневмонія. Вірусний гепатит, асоційований з HCV Ag. Полінейропатія.» Але навіть колегіально ніхто не встановив будь-яких клінічних та рентгенологічних даних, що вказували б на наявність пневмотораксу. В четвертих, в наказі не зазначено, що після колегіального огляду лікар- анестезіолог [PERSON] (який був черговим лікарем по лікарні) направив хворого В. у відділення AIT (інтенсивної терапії). По-п'яте, навіть о 17.00 годин, під час переведення хворого В. з відділення AIT до травматології, ніхто з лікарів не виявляв будь-яких симптомів хірургічної патології взагалі та, зокрема, пневмотораксу, підшкірної емфіземи. Наперекір зазначеним вимогам, відповідач вказує такі звинувачення, як «недооцінив важкість стану хворого», «своєчасно не встановив гостру хірургічну патологію», чи «направив для подальшого лікування до соматичного відділення лікарні» що не має причинно-наслідкового зв'язку з будь-якою шкодою здоров'ю хворого В. оскільки: а) між його діями та моментом настання смерті хворого пройшло 20 днів, а помер хворий В. через гнійний менінгоенцефаліт; б) хірургічна патологія, нібито виявлена в хворого, не підтверджується ані рентгенологічним дослідженням, ані патологоанатомічним, тому оперативне втручання не мало ніяких підстав. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що оголошення йому догани вчинено з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, безпідставно, по надуманих мотивам, а тому позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки посилання позивача на пропущені строки для накладення дисциплінарного стягнення є безпідставними, так як порушення були виявлені медичною радою 23.03.2016 року, позивач відмовився написати пояснення надання медичної допомоги хворому. Також представник зазначила, що порушення [PERSON] протоколів надання медичної допомоги хворим з хірургічною патологією дійсно мали місце, оскільки це встановлено медичною радою, а в роботодавця були всі підстави для накладення дисциплінарного стягнення на лікаря-хірурга [PERSON] Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 13.05.2015 року був прийнятий на посаду лікаря - хірурга КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» Дніпропетровської обласної ради.( а.с.50-51) Лікар-хірург [PERSON] виконує посадові обовязки згідно з затвердженою посадовою інструкцією, з якою особисто ознайомлений під підпис 05.01.2016 року ( а.с.68-71) Згідно з п.2.11. посадової інструкції лікар-хірург несе відповідальність за стан роботи в хірургічному відділенні та рівень медичного обслуговування хворих. П.4.1 посадової інструкції передбачено, що лікар несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку, в межах, визначених чинним законодавством України. Згідно з планом організаційних заходів по лікарні на березень 2016 року ( а.с.72-76) 23.03.2016 року проводилась медична нарада з розгляду летальних випадків, на якій було розглянуто якість надання медичної допомоги хворому В. [PERSON] встановила, що черговим лікарем - хірургом [PERSON] були припущенні грубі порушення протоколів надання медичної допомоги хворим з хірургічною патологією, зокрема з торакальною травмою та грубі порушення основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04.01.16. « Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році»: недооцінена важкість стану хворого, при первинному огляді хворого з діагнозом травматичне ушкодження - грудної клітини - не запрошено лікарів травматолога та анестезіолога для проведення сумісного огляду, своєчасно не встановлено гостру хірургічну патологію, хворого з фактом травми грудної клітини, не виключивши ускладнення травми, направлено для подальшого лікування до соматичного відділення лікарні, не розпізнано клінічні ознаки травми грудної клітини, своєчасно не проведено діагностичну пункцію плевральних порожнин. Ускладення торакальної травми діагностовано лише 20.02.2016 року о 20.40 (через 8 годин після звернення до стаціонару)( а.с. 64). [PERSON] рада дійшла висновків, що смерть хворого, враховуючи наявність важкої хронічної патології, незворотня. [PERSON] допомога хворому В. надавалася з порушеннями протоколів надання невідкладної медичної допомоги хворим з ускладненою торакальною травмою, хворим з інфекціями нервової системи, хронічними інфекціями та порушеннями основного організаційного наказу по закладу № 1 від 04.01.16. « Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році» Вищезазначені порушення протоколів надання медичної допомоги хворим з торакальною травмою призвели до неякісного надання медичної допомоги хворому В, недооцінка стану хворого, призвела до несвоєчасного встановлення діагнозу, що привело до пізнього лікування, наявність у хворого хронічних захворювань та ВІЛ інфекції привело до суттєвого погіршення стану та до летального ісходу.( а.с.65-66) Відповідно до статті 149 КЗпП передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Того ж дня, 23.03.2016 року у лікаря-хірурга [PERSON] були запрошені пояснення з приводу надання ним медичної допомоги хворому В. під час чергування. Лікар-хірург [PERSON] надавати письмові пояснення відмовився, про що був складений акт ( а.с.36) Позивач зазначає, що зазначений акт є недопустимим доказом, оскільки до нього ніхто не звертався з пропозицією дати пояснення, до того ж акт не містить місце складання акту, час складання акту та за яких обставин він складений.( а.с.77) На заяву [PERSON] суд зазначає, що позивач в судовому засіданні, заперечуючи проти обставини його відмови дати пояснення, що зафіксовано в акті, не довів будь-якими іншими доказами всупереч вимогам статті 60 ЦПК України, що пропозиції до нього дати пояснення не було та акт не міг бути складений, оскільки 23.03.2016 це був робочий день, [PERSON] працював і був на робочому місці ( а.с.56-61, 78-82) На виконання рішення [PERSON] ради лікарні, з метою вдосконалення якості надання медичної допомоги хворим хірургічного профілю по лікарні наказом №112 від 12.04.2016р. «Про недоліки при наданні медичної допомоги хворому В.» [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за грубі порушення при виконанні своїх функціональних обовязків під час чергування, а саме грубі порушення протоколів надання медичної допомоги хворим хірургічного профілю та систематичні порушення основного організаційного наказу по закладу №1 від 04.01.2016р. «Про організацію роботи та управління лікарнею у 2016 році» ( а.с. 62-67). 13.04.2016 року [PERSON] був ознайомлений з наказом під підпис ( а.с.67 зворот) Відповідно до статті 148 КЗпП передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як вбачається з матеріалів справи, якість надання медичної допомоги хворому В. [PERSON] розглянуто згідно з планом 23.03.2016 року після смерті хворого та були встановлені зазначені в наказі грубі порушення лікарів, що призвели до несвоєчасного встановлення діагнозу та до пізнього лікування. Таким чином, дисциплінарне стягнення застосовано в строки, що визначені ст.148 КЗпП, а тому посилання позивача на порушення відповідачем строків для застосування до нього дисциплінарного стягнення є безпідставними. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що порушення [PERSON] трудової дисципліни дійсно мало місце, а в роботодавця були всі підстави для накладення дисциплінарного стягнення на лікаря-хірурга [PERSON] Не встановлені судом і порушення відповідачем статей 148, 149 КЗпП України. Таким чином, суд дійшов висновку, що головним лікарем правомірно, відповідно до норм КЗпП України накладено на позивача дисциплінарне стягнення, а позивачем не надано доказів того, що його законні права були порушені. Відповідно до статті 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed