Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання зобов'язання виконаним та визнання кредитного договору припиненим, мотивуючи тим, що 07.06.2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №DNH4КР30050112. 18.12.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного кредитного договору про реструктуризацію боргу з метою виконання своїх зобов'язань. Відповідно до п. 1 додаткової угоди було узгоджено зменшення заборгованості позивача в частині заборгованості по сплаті пені у розмірі 25351,85 грн. та встановлено згідно з п. п. 1.2., 1.3 цієї угоди заборгованість у розмірі 6 782,00 грн. з остаточною датою погашення заборгованості за вказаним кредитним договором 20.12.2016 року. Позивачем було здійснено платіж на погашення заборгованості у сумі 6 782,00 грн. про що свідчить квитанція. Позивач вважає, що він належним чином виконав умови додаткової угоди до кредитного договору №DNH4КР30050112 від 07.06.2016 року, але відповідач, у свою чергу, не дотримався своєї частини взятих на себе зобов'язань згідно з п.1 цієї угоди про зменшення заборгованості в частині заборгованості по сплаті пені. Звернувшись до відповідача для отримання довідки про відсутність заборгованості, позивач дізнався що заборгованість з урахуванням п.1 та п.1.2 додаткової угоди №1 до вказаного кредитного договору не було перераховано. Тому для з'ясування обставин, які склалися та виконання відповідачем своєї частини зобов'язань, позивач 13.03.2018 року звернувся із заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про перерахування заборгованості згідно з додатковою угодою №1 до кредитного договору №DNH4КР30050112 від 07.06.2016 року, оскільки вважав, що зобов'язання з його боку були виконані в повному обсязі. До заяви позивачем було додано копію квитанції про сплату боргу згідно з умовами додаткової угоди. На дану заяву відповідач не надав відповіді, що є грубим рушенням вимог ст.20 Закону України «Про звернення громадян». Тому позивач звернувся до суду із позовом до відповідача з метою захисту своїх прав та законних інтересів та просив визнати зобов'язання [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DNH4КР30050112 від 07.06.2016 року виконаними та визнати зазначений кредитний договір припиненим. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Судовий збір представник позивача просила залишити за позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 07.06.2006 року між ними був укладений кредитний договір №DNH4КР30050112. 18.12.2016 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного кредитного договору про реструктуризацію боргу з метою виконання своїх зобов'язань (а.с. 19). Відповідно до п. 1 додаткової угоди було узгоджено зменшення заборгованості позивача в частині заборгованості по сплаті пені у розмірі 25351,85 грн. та встановлено згідно з п. п. 1.2., 1.3 цієї угоди заборгованість у розмірі 6 782,00 грн. з остаточною датою погашення заборгованості за вказаним кредитним договором 20.12.2016 року. Позивачем 18.12.2016 року було здійснено платіж на погашення заборгованості у сумі 6782,00 грн. про що свідчить квитанція (а.с. 20). Для з'ясування обставин, які склалися та виконання відповідачем своєї частини зобов'язань, позивач 13.03.2018 року звернувся із заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про перерахування заборгованості згідно з додатковою угодою №1 до кредитного договору №DNH4КР30050112 від 07.06.2016 року, оскільки вважав, що зобов'язання з його боку були виконані в повному обсязі. До заяви позивачем було додано копію квитанції про сплату боргу згідно з умовами додаткової угоди, проте відповідач на запит не відреагував (а.с. 21-22). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні представником відповідача були визнані обставини щодо фактичного виконання позивачем свого зобов'язання та умов додаткової угоди до кредитного договору №DNH4КР30050112 від 07.06.2016 року щодо повного погашення заборгованості. Таким чином, між сторонами відсутній спір щодо визнання зобов'язання позивача за кредитним договором виконаним, а тому позовні вимоги в цій частині не потребують додаткового судового врегулювання. Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір №DNH4КР30050112 від 07.06.2016 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], слід визнати припиненим, оскільки зобов'язання позивача перед відповідачем, яке виникло на підставі цього договору, було припинене шляхом його повного та належного виконання. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial