Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 12.01.2011 у розмірі 89389 грн 58 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., зазначаючи, що 12.01.2011 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 16.09.2020 складає 89389 грн 58 коп., з яких: 56467 грн 85 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 56467 грн 85 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 19731 грн 40 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 13190 грн 33 коп. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія. Ухвалою суду від 11.12.2020 (головуючий суддя Купавська Н.М.) відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Ухвалою суду від 01.02.2021 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 27.04.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що викладенні у заяві вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають залишенню без задоволення в повному обсязі, оскільки позивач не надав суду жодних доказів того, що вона заборгувала позивачу гроші, зазначені в позовній заяві, та не довів обставин, на які посилається у позові. Позивач не подав до суду документів, що між позивачем та відповідачем виникли кредитні відносини і що позивач їй надавав кредитні грошові кошти. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність. 09.06.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Стосовно строку позовної давності зазначила, що строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2019. позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 02.10.2020 до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.06.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 12.01.2011 у розмірі 76199,25 грн, яка складається з наступного: 56467,85 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 56467,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19731,40 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також понесені позивачем судові витрати. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14 вересня 2021 року № 1982/0/15-21 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. 21 вересня 2021 року справу було передано до провадження судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Честнєйшої Ю.О. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримує. Відповідач у судове засідання, призначене на 22.12.2021 о 14-00 годині, не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляду справи за її відсутності від неї не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи викладене, суд визнає неявку відповідачки до суду з неповажних причин та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності на підставі наявних матеріалів справи, з урахуванням відзиву відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15,\~16 ЦК України, ст.4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.3,\~6,\~627 ЦК України\~в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634\~ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього\~кодексу, що регулюють договір позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано в ЄДРПОУ, є юридичною особою, має статут, ліцензію на заняття банківських послуг. Відповідно до п. 2 Статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.01.2011 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку /а.с.24/. У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. До позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» також додано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка 15.07.2011 підписана відповідачем [PERSON] /а.с.25/. У вищезазначеній довідці зазначено процентну ставку у розмірі 3,0% на місяць, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафів. До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, посилаючись на те, що вони також є складовою Договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 12.01.2011. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку /а.с.23, 59-83/. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на підставі анкети-заяви [PERSON] було видано такі кредитні картки: 15.07.2011 № [NUMBER] зі строком дії до 09/14; 08.10.2014 № [NUMBER] строком дії до 05/17; 11.07.2013 № [NUMBER] строком дії до 07/17; 24.10.2016 № [NUMBER] строком дії до 05/19 /а.с.22/. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29000 гривень, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку /а.с.23, 59-83/. Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку, яка додана позивачем до позовної заяви, з якої вбачається, що [PERSON] здійснювала перекази, розплачувалася за товар в магазині, частково погашала заборгованість за кредитним договором. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 16.09.2020 складає 89389 грн 58 коп., з яких: 56467 грн 85 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту, 56467 грн 85 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 19731 грн 40 коп. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625; 13190 грн 33 коп. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія /а.с.8-21/. Після зменшення позовних вимог Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 12.01.2011 у розмірі 76199,25 грн, яка складається з наступного: 56467,85 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 56467,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 19731,40 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих на підставі\~ст.625 ЦК України\~в сумі 19731,40 грн. Так, на обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, вказуючи, що цей документ разом із Анкетою-заявою становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами. З огляду на зміст ст.633,\~634 ЦК України\~умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що наданий суду позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача [PERSON] , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 12.01.2011 Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в зазначені в цих документах строки та розмірах з відповідним порядком нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1\~ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, наданий Банком Витяг з Умов не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що вказані відсотки нараховані Банком у відповідності до\~ст.625 ЦК України, але не за визначеною у цій нормі ставкою 3% річних, а на підставі визначеної в Умовах та правилах надання банківських послуг, які не погоджувались з позичальником. Тому на цих підставах такі відсотки вважаються неправомірно нарахованими і стягненню в такому разі не підлягають. Також з огляду на положення ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд не може стягнути відсотки і за ставкою 3% річних, визначеною\~ст.625 ЦК України, оскільки Банк пов`язував ці відсотки саме із встановленою на підставі договору ставкою 84 % як відповідальність за прострочений кредит, а не у встановленій законом ставці. Тобто таке самостійне нарахування судом прострочених процентів на підставі закону було б виходом за межі позовних вимог (підстав позову), що заборонено вище наведеними положення\~статті 13 ЦПК України. На підставі викладеного в задоволені позову в цій частині слід відмовити. У той же час, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач 12.01.2021 звернувся до Банку з Анкетою-заявою з метою отримання банківських послуг, підписав її, чим надав згоду на отримання банківських послуг, в т.ч. кредиту, та отримав банківську картку. Кредитні кошти були зараховані на видану відповідачу банківську картку, в подальшому кредитний ліміт змінювався. Відповідач користувався цими грошовими коштами, від їх отримання не відмовлявся, до Банку з приводу закриття, повернення картки не звертався. Також він частково здійснював повернення кредитних коштів, але нерегулярно та/або в меншому розмірі, що потягло виникнення заборгованості за тілом кредиту станом на 16.09.2020 в розмірі 56467,85 грн. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою з особового банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідача за виданою банківською карткою, довідками про встановлення кредитного ліміту та про видані банківські картки зі строками їх дії. Ці докази в частині підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх при ухваленні цього рішення. У відповідності до\~ст.81 ЦПК України\~відповідач не надав доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості або будь-яких інших для підтвердження її можливих заперечень щодо позовних вимог. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, беручи до уваги вимоги ч.2\~ст.530 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав шляхом стягнення в судовому порядку з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, в примусовому порядку з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 56467,85 грн. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з довідкою банку, видана [PERSON] платіжна картка має строк дії до травня 2019 року. Вказані обставини за матеріалами справи не спростовані. Банк пред`явив позов до суду у жовтні 2020 року, тобто в межах загального строку позовної давності. У зв`язку з вищенаведеним, вимоги відповідача про застосування строків позовної давності слід залишити без задоволення. Крім того, зменшивши позовні вимоги, позивач просить стягнути лише тіло кредиту та відсотки, передбачені\~ст. 625 ЦК України, а тому вимоги про застосування строків спливу спеціальної позовної давності розгляду не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати\~по оплаті судового збору в розмірі 1791 гривня 74 копійки.

Outcome: partial