Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про визначення способу участі у вихованні дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.08.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Комінтернівського районного управління юстиції в м.Харкові, актовий запис № 358 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11. 12.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Після розірвання шлюбу діти залишись проживати з матір`ю. Позивач не може досягти з відповідачем згоди щодо зустрічей з дітьми та участі у їх вихованні. Відповідач створюю умови за яких позивач позбавлений можливості бачити синів. З огляду на зазначене, позивач просив суд визнати спосіб [PERSON] у вихованні синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановивши наступний порядок зустрічей з дітьми: -побачення, які будуть відбуватися кожну першу та третю суботу місяця з 18 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин наступної неділі, за місцем проживання батька, або в іншому місці за його вибором, без присутності матері дітей [PERSON] ; -побачення, які будуть відбуватися кожну другу та четверту неділю місяця у період часу з 10 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин, за місцем проживання батька, або в іншому місці за його вибором, без присутності матері [PERSON] ; -спільний щорічний відпочинок у літній період 20 суток, за місцем проживання батька або у іншому місці за його вибором, без присутності матері [PERSON] ; -спільний щорічний відпочинок під час новорічних канікул 5 суток, за місцем проживання батька або у іншому місці за його вибором, без присутності матері [PERSON] . На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03 вересня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги підтримує та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, причини не явки суду не повідомив. Надала відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що даний спір безпосередньо та виключно стосується інтересів дітей, а тому вони мають право висловлювати свою думку у даному судовому спорі, оскільки можуть повідомити про свої взаємовідносини з батьками та батьків один з одним, та просить у задоволені позову відмовити, судові витрати залишити за рахунок позивача. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій\~статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність їх представника з урахуванням висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 11.03.2019 року. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Комінтернівського районного управління юстиції в м. Харкові, актовий запис № 358 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями повторно виданих свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11. 12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Після розірвання шлюбу діти [PERSON] , [PERSON] залишились проживати з матір`ю, що не заперечується сторонами по справі. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з дітьми. Самостійно і добровільно батьки не можуть визначитись зі спільною участю у вихованні дітей, в зв`язку з чим порушено питання про участь у вихованні дітей, які мешкають окремо від батька. Оцінюючи доводи, суд керується положеннями Конвенції про права дитини,\~Сімейного кодексу України,\~Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з ч.ч.2,8-10ст. 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За\~статтею 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі\~статтею 158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Частинами першою та другою\~статті 159 СК України\~передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. ч. 4, 5\~ст. 19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Харківської районної державної адміністрації Харківської області щодо визначення способу участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] , [PERSON] № 01-22/547 від 11.03.19, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані та проживають його батька. Будинок перебуває в добровільному стані, ремонту не потребує. З батьком дітей проведено бесіду щодо способу його участі у вихованні дітей, під час якої він скаржився на створення перешкод матір`ю, [PERSON] , у спілкуванні батька з дітьми. Проведено бесіда з матір`ю дітей, [PERSON] , яка стверджувала, що не чинить перешкоди у спілкуванні батька, [PERSON] , з дітьми та не заперечує проти заявленого батьком порядку зустрічей з дітьми. Крім того, проведена бесіда зі старшою дитиною, [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що однаково добре ставиться до батька та матері , не заперечує проти заявленого батьком порядку зустрічей. З молодшою дитиною, [PERSON] , [INFO] , бесіда не проводилась, зважаючи на вік дитини. З врахуванням чого, в інтересах дітей, Харківська районна державна адміністрація Харківської області, вважає за доцільне встановити заявлений в позовних вимогах порядок зустрічей [PERSON] , [INFO] , з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, представником служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області до суду надані письмові пояснення по справі, відповідно до яких просить вважати, що побачення кожної першої та третьої суботи місяця будуть продовжуватись з 18 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин наступного дня за місцем проживання батька, або в іншому місці за його вибором без присутності матері дітей. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а також не є підставою для позбавлення дитини права на спілкування з обома батьками. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі\~СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250,ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Судом встановлено, що між батьками склались неприязні стосунки, що позбавляє їх можливості самостійно і добровільно визначитись зі спільною участю у вихованні дітей. Позивачем створені належним умови для виховання та розвитку дітей за своїм місцем проживання. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків, що спілкування батька з дітьми перешкоджає нормальному розвитку дітей та вказували на негативні наслідки у спілкуванні останнього із своїми дітьми у відсутності матері. Суд вважає, що визначений спосіб участі позивача у виховані дітей не зашкодить їм, а навпаки повністю відповідатиме можливості дітей в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров`я , фізичний та духовний розвиток, а тому погоджується з висновком Харківська районна державна адміністрація Харківської області з визначеним способом участі позивача у вихованні своїх дітей. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Керуючи ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд , -

Outcome: approved