Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування житловим будинком [ADDRESS] В обгрунтування вимог зазначено , що [PERSON] є власником [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Квартальним комітетом №6 від 18.09.2014 № 345, у даному будинку зареєстровані семеро людей, а саме: [PERSON] 1958р.н., дружина [PERSON] 1964 р.н., дочка [PERSON] 1987 р.н., дочка [PERSON] 1982 р.н., внучка [PERSON] 2001 р.н., внучка [PERSON] 2008 р.н., зять [PERSON] 1980 р.н. (який проживає без реєстрації) та відповідач [PERSON] 1980 р.н. Відповідач з дня реєстрації та по даний час в зазначеном домоволодінні не проживав та не з'являвся більше чотирнадцяти , тому позивач просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. До судового засідання позивачем надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 32 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 22,27 ), направленими за адресою реєстрації особи та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON], є власником [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва на право на спадщину за заповітом та витягом з реєстру прав власності(а. с. 11-13) . З 2001 року зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою №337 (а. с. 15). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач не є членом сім»ї власника житла в розумінні ст. 405 ЦК України та без поважних причин понад один рік не проживає у даному житлі , що підтверджується письмовими поясненнями свідків ( а.с. 33-38). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved