Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з Кредитної спілки «Закарпатська ощадна кредитна спілка» суму депозиту 85\~000 грн. та 40\~000 грн. відсотків, що разом складає 125\~000 грн., а також завдану моральну шкоду в розмірі 15\~000 грн. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 29 грудня 2014 р. між сторонами було укладено депозитний договір № КСДВ-0000064 у відповідності до якого позивач розмістила депозит на суму 85\~000 грн. на строк 24 місяці з виплатою 26\~% річних відповідно графіку. У 2015 році звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Однак, відповідач прийнявши таку заяву, у поверненні вкладу та відсотків відмовив в усному порядку, посилаючись на відсутність коштів. Вважає, що такі дії відповідача є протиправними і такими, що порушують права позивача. Крім того зазначає, що такими діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яку оцінює у 15\~000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву з наведених в ній підстав. Крім того зазначила, що виплата процентів повинна була здійснюватися відповідно до графіку, який є додатком до депозитного договору. Спочатку, відповідач справно виплачував проценти відповідно до графіку, а саме до липня 2015 року. Оскільки, відповідач не повернув суму депозиту, продовжував користуватися коштами, вважає, що за цей час повинні бути сплачені проценти відповідно до договору. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як випливає з матеріалів справи і встановлено судом, 29 грудня 2014 р. між сторонами було укладено договір № КСДВ-0000064, відповідно до п. 1.1. якого позивач, як член КС «Закарпатська ощадна кредитна спілка» внесла до спілки грошовий внесок на депозитний рахунок у розмірі 85\~000,00 грн., що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру №661, вказаний внесок було прийнято строком на 24 місяці на умовах зворотності та платності, в порядку встановленому договором. Відповідно до п. 1.2 договору, днем початку строку дії договору є 29 грудня 2014 року, днем закінчення строку є 29 грудня 2016 року. Відповідно до п. 1.3. договору ставка за вкладом встановлюється у 26 процентів річних. Відповідно до п. 2.3 договору, проценти нараховуються на суму вкладу та виплачуються вкладнику згідно таких правил: 1) проценти на вклад нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитною спілкою сумою вкладу і почин6ається наступного дня після отримання кредитною спілкою суми вкладу, а припиняється в день закінчення строку вкладу, визначеному п.1.2 договору чи день дострокового розірвання, в порядку визначеному розділом 4. договору; 2) базою нарахування процентів є сума грошових коштів фактично внесена вкладником за цим договором; 3) виплата процентів здійснюється вкладнику з періодичністю, вказаною в графіку виплати процентів, зазначеному в додатку до даного договору, який є невідємною його частиною; 4) для цілей розрахунку процентів за внесками (вкладами) на депозитні рахунки використовується календарний рік; 5) нараховані проценти не додаються до суми вкладу. Відповідно до п.3.2 договору, спілка зобовязана зокрема: повернути всю суму вкладу, прийнятого від вкладника згідно з умовами цього договору; нараховувати та сплачувати вкладнику проценти за користування вкладом у строки та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач 01.10.2015 року звернувся із заявою про дострокове розірвання договору та повернення вкладу. На зазначену заяву будь-яких відповідей від відповідача не надходило. Відповідно до п. 3.3 договору, вкладник має право достроково в односторонньому порядку вимагати розірвання цього договору, повернення всієї суми вкладу та процентів з вкладу, попередньо повідомивши спілки в порядку та з врахуванням наслідків, передбачених цим договором; по закінченню строку дії цього договору отримати всі належні йому суми коштів відповідно до умов цього договору. Відповідно до п.6.2. договору, зобовязання за цим договором припиняються з моменту виплати спілкою вкладнику або іншим уповноваженим на то особам, всієї суми вкладу та процентів за ним, а також в інших випадках, передбачених законодавством України за цим договором. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін); його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 7. ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки», повернення вкладів провадиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 23 цього Закону внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, у в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач КС «Закарпатська ощадна кредитна спілка» свої зобовязання за укладеним договором № КСДВ-0000064 від 29 грудня 2014р. перед позивачем не виконав, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу в розмірі 85000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, строк дії договору відповідно до п. 6.2. припиняється з моменту виплати спілкою вкладнику або іншим уповноваженим на то особам, всієї суми вкладу та процентів за ним, враховуючи, що фактично договір не був розірваний, сума вкладу відповідачем не повернуто, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання процентів за користування його грошовими коштами відповідно до умов договору. Крім того, оскільки відповідачем не ос порені розрахунки щодо розміру процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів в розмірі 40\~000 підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як розяснено в п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на зазначене, суд не знаходить підстав для задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами укладеного між сторонами правочину. Крім того, позивач не надав суду будь-яких доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені в частині стягнення суми депозиту та процентів, а в задоволені вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1250,00 грн.

Outcome: partial