Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якому посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Зазначає, що разом із ним у вказаному будинку зареєстрована його донька - [PERSON] . Вказує, що остання не проживає разом з нею тривалий час, а тому позивач просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. У судове засідання позивач не з`явився, однак надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином булла повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.08.2007 року № 15727937 [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівці № 22д/10050 від 11.11.2020 року у будинку [ADDRESS] , серед інших, зареєстрована відповідач [PERSON] .. Згідно нотаріально посвідченої заяви [NUMBER] від 30.11.2020 року, свідки [PERSON] та [PERSON] заявляють та підтверджують, що відповідач [PERSON] зареєстрована у вищевказаному будинковолодінні, проте фактично там не проживає з 2004 року по теперішній час. Відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом. Таким чином встановлено, що відповідач, яка є донькою позивача, без поважних причин більше року не проживає за місцем своєї реєстрації, не бере участі у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та між нею і позивачем по справі не було ніякої домовленості щодо користування квартирою. За таких умов, відповідач є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved