Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27.02.2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 22 січня 2018 року о 15 годині 05 хвилин під час виконання своїх трудових обов'язків, трапився нещасний випадок у вигляді вибуху, в результаті якого позивач отримав наступні тілесні ушкодження: опік полум'ям вибуху 1-11 А-11В ст.обличчя, шиї, тулуба, обох рук 8=50% пл.т., тяжкий опіковий шок, термоінгаляційна травма, опік дихальних шляхів - 1 ст., отруєння чадним газом. За результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку було складено акт форми Н-5 від 07.05.2018 та акт форми Н-1 № 21 від 07 травня 2018 р. Рішенням МСЕК від 21.05.2018 року за наслідками отриманої травми на виробництві позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності в розмірі 55%, з черговим переоглядом через один рік . Ушкодження здоров'я призвело до порушення особистих немайнових прав позивача, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю, цілком порушена нормальна життєдіяльність, останньому необхідно періодично звертатися за допомогою до лікарів. Позивач не має змоги виконувати певні роботи у побуті, допомагати родині, оскільки внаслідок отриманої травми, дуже втомлюється після навіть нетривалої ходьби, важко дихає, на майже 50% поверхні тіла залишилися шрами від отриманих опіків. Не має можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває психологічний дискомфорт. Також, 17.05.2018 року позивача було звільнено з підприємства за станом здоров'я. Таким чином, трудове каліцтво спричинило тривалі зміни та вимушені порушення звичайних життєвих зв'язків позивача, фактичну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду завдану ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків у розмірі 50 000 грн. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із заявою, згідно якої просять розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутністю. 26.06.2018 року надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі зазначив, що позивачу вже було сплачено грошові кошти у розмірі 25000,00грн. на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із нещасним випадком на виробництві, що підтверджується копією договору про добровільну компенсацію моральної шкоди, спричинену здоров'ю внаслідок нещасного випадку на підприємстві від 28.03.2018 року, копією платіжного доручення № 690 від 28.03.2018 року, № 4644, № 4643,№ 4643, № 4642 від 29.03.2018 року, копією відомості нарахування коштів № 690 від 28.03.2018 року на суму 20125,00грн. Також, представник відповідача звертає увагу, що з суми 25000,00 грн. підприємством, як податковим агентом на виконання вимог Податкового кодексу України було сплачено було ПДФО та військовий збір. 03 липня 2018 року представником позивача було надано відповідь на відзив по справі в якій зазначено, що дійсно 28.03.2018 року, під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні було укладено договір про добровільну компенсацію моральної шкоди, спричинену здоров'ю внаслідок нещасного випадку на підприємстві. 29.03.2018 року було отримано суму у розмірі 20125,00грн. при цьому вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 50000,00грн. - це вимога без врахування наданої одноразової допомоги. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 27.02.2012 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 17.05.2018 року позивача було звільнено на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 27.06.1997 року, запис № 16-19. Під час виконання трудових обов'язків, 22.01.2018 року, з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав опік полум'ям вибуху 1-11 А-11В ст. обличчя, шиї, тулуба, обох рук 8=50% пл.т., тяжкий опіковий шок, термоінгаляційна травма, опік дихальних шляхів - 1 ст., отруєння чадним газом. За результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку було складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 22.01.2018 року о 15год.05 хв. форми Н-5 від 07.05.2018 року та акт № 21 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1 від 07 травня 2018 року. Згідно копії довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 067543 від 21.05.2018 року, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 55% з 17.05.2018 року по 01.06.2019 року - первинно. З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 050739 від 21.05.2018 року, вбачається що [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 17.05.2018 року у зв'язку із трудовим каліцтвом, інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2019 року. Також, до матеріалів справи долучено: копію виписки із історії хвороби [PERSON] № 685 від 21.02.2018 року, копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 1588 від 15.03.2018 року, № 1839 від 12.04.2018 року. в яких зазначено повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення) хворого Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, страти нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рп\\2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу. В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N1-рп/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я, тощо. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Що стосується доводів представника відповідача, щодо виплати позивачу грошових коштів на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із нещасним випадком на виробництві та укладення між сторонами договору про добровільну компенсацію моральної шкоди, спричиненої здоров'ю внаслідок нещасного випадку на підприємстві від 28.03.2018 року, суд, зазначає наступне. Згідно ст.269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля. За приписами ст.270 ЦК України, цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Конституцією України, можливе лише у випадках, передбачених нею. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених цим Кодексом та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними (ст.274 ЦК України). Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами договором, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст.9 КЗпП є недійсними (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). За таких обставин, посилання представника відповідача на існування договору про добровільну компенсацію моральної шкоди, спричинену здоров'ю внаслідок нещасного випадку на підприємстві від 28.03.2018 року, на підставі якого підприємство зобов'язується добровільно та частково відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 25 000грн., не можуть бути підставою для відмови в задоволенні даного позову. Так, судом враховано фактичні обставини справи, характер та обсяг спричинених позивачу моральних страждань, принципів справедливості та розумності, а також те, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, обумовленими травмою, отриманою на виробництві, моральними стражданнями, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати по сплаті судового збору у зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути на користь держави з відповідача судовий збір у розмірі 704,80грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved