Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, зазначивши, що відповідно до витягу про реєстрацію прав власності від 20.02.2006 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.03.2018 року було зареєстровано право власності на ? частини об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Право власності за позивачем на ? частину квартири виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Бузоверя С.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 3001 від 29.12.2005 року внаслідок укладення договору було видано витяг № 1980167 з державного реєстру правочинів. Після переходу права власності на об`єкт нерухомого майна позивачу, у березні 2018 року, стало відомо про наявність арешту нерухомого майна на підставі Ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, внаслідок невиконання обов`язків [PERSON] . Тому просить суд зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, належного [PERSON] , а саме: з квартири [ADDRESS] . Виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністтю. В судове засідання представник відповідача державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби місті Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - Мартиненко С.В. не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник відповідача Другої Кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. не з`явилась надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно [PERSON] не з`явилась надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. 27 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а також з відомостей з єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт накладений держаним нотаріусом Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на підставі Ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Співвласником ? частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.03.2018 року (а.с.6). Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська від 23 березня 2001 року винесено Ухвалу відповідно до якої накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ-2104, номерний знак [NUMBER] , гараж ГСК «Енергетик» [NUMBER] , який належить відповідачу: квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Листом Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області від 26 вересня 2019 року за № ЕП 1621119 повідомлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 37776604 зареєстровано 23.09.2006 року реєстратором: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора, підставою обтяження Ухвала б/н від 23.03.2001 року видана Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, суддя Алькова С.Н. Згідно перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень в тому числі спец розділ, Ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.09.2006 року про накладення арешту на майно [PERSON] до виконавчої служби не надходила. Під час укладання договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Бузоверя С.А., відсутня була заборона відчуження квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом № 6141344 п. 2 договору купівлі - продажу квартири. На час укладання договору купівлі-продажу квартири № 39 належала [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огнєвою Н.О. 09.07.1997 року, реєстр № 3054, та зареєстрованого в реєстрі про реєстрацію прав власності на нерухоме майно Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 28.12.2005 року Витяг № 9457501, запис № 21908 в книзі № 139 - п. 1 договору купівлі - продажу. Як вбачається з листа Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.02.2020 р. справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу до суду не надходила. Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, наявність арешту майна перешкоджає позивачу в користуванні власності. Враховуючи викладене суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. В частині виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження квартири [ADDRESS] суд вважає необхідним відмовити, тому як є передчасними.

Outcome: partial