Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що 17.10.2011 р. між [PERSON] та ТОВ «СМЦ» в особі директора [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до укладеного договору позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 220330,00 грн. Позичальник зобовязується в строк до 15.05.2012 р. повернути також суму коштів позикодавцю. П.3 договору позики передбачено, що позикодавець передає позичальнику грошові кошти разом з підписанням даного договору. Так, після підписання договору позики грошові кошти позикодавцем позивачеві не передавались. Так відповідно до статуту ТОВ «СМЦ» для укладання правочинів на суму, що перевищує 50000,00 грн., директор товариства має отримати дозвіл загальних зборів товариства, що передбачено в п.12.1.7 Статуту і це є виключно компетенцією Загальних зборів товариства. Відповідно до п.13.6.4 статуту директор має право укладати договори від імені товариства на суму, що перевищує 50000,00 грн. виключно за згодою загальних зборів. Про вказану вимогу статуту директору достовірно було відомо, оскільки дозволу загальних зборів товариства директору не було надано, отже і кошти не передавались. Крім того, кошти в касу товариства та до банку не вносились, квитанцій чи прибуткових ордерів не видавалось, у власність товариства не переходили, так як не були передані позикодавцем. Як виявилось пізніше, а саме восени 2014 р., відповідачі вважають договір позики укладеним, дійсним та таким, що має виконуватись сторонами. В той же час позивач вважає договір недійсним, оскільки він безгрошовий. Лише наприкінці 2014 року позивач дізнався про те, що у [PERSON] маються якісь претензії за договором, а тому вважає, що строк звернення до суду не пропущений. У звязку з цим, позивач просить суд визнати недійсним внаслідок безгрошовості договір позики від 17 жовтня 2011 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СМЦ» в особі директора товариства [PERSON] Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення аналогічні вищевикладеному, просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що на даний час позивач не є директором ТОВ «СМЦ», отже він не є позичальником за договором позики від 17.10.2011 р., отже в позивача відсутнє право на звернення до суду з даним позовом. Також вказала, що є хибним твердження позивача про те, що він як директор ТОВ «СМЦ» мав право вчиняти такий правочин за наявності відповідної довіреності, так як згідно п.13.6 статуту директор товариства має право без довіреності представляти товариство перед будь-якими юридичними і фізичними особами, у тому числі в усіх державних, громадських, приватних та інших організаціях, органах і установах як на території України, так і за її межами; укладає від імені товариства договори (угоди), контракти та будь-які інші правочини. Директор має право укладати договори (угоди), контракти та будь-які інші правочини на суму, що перевищує 50000 грн., тільки за згодою зборів товариства. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЦ», [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та дав пояснення аналогічні вищевикладеним поясненням представника [PERSON] Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «СМЦ» в особі директора [PERSON] укладено договір позики від 17.10.2011 р. Згідно п.3 вказаного договору,- позикодавець передає позичальнику, а саме директору [PERSON], як представнику позичальника, грошові кошти в сумі 220330,00 грн.(а.с.7). Відповідно до п.12.1.7 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЦ» - до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить надання дозволу директору на укладання правочинів, договорів (угод) на суму понад 50000,00 грн. Згідно п.13.6.4 Статуту ТОВ «СМЦ», - директор укладає від імені товариства договори (угоди), контракти та будь-які інші правочини; директор має право укладати договори (угоди), контракти та будь-які інші правочини на суму, що перевищує 50000 грн., тільки за згодою зборів товариства (а.с.79-88,104-113). Відповідачами не було надано суду доказів про те, що збори товариства надавали згоду позивачеві, як директору ТОВ «СМЦ», на укладення договору позики від 17.10.2011 р. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України,- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, -на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, всупереч вимогам ч.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України [PERSON] на підтвердження своїх заперечень проти позову не було надано суду ані розписки, ані іншого документу, який би посвідчував передавання [PERSON], як директору ТОВ «СМЦ», грошових коштів в сумі 220330,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України,- правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Суд вважає, що на момент укладання спірного договору позики [PERSON], як директор ТОВ «СМЦ», не був уповноважений укладати цей правочин від імені товариства, оскільки не був наділений такими повноваженнями згідно статуту ТОВ «СМЦ». Оскільки позивач дізнався про порушення свого права лише наприкінці 2014 року, то суд вважає, що перебіг позовної давності починається саме з цього часу, а тому порушене право [PERSON] підлягає захисту, так як суд визнає поважними причини пропущення позовної давності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЦ» про визнання договору позики недійсним внаслідок безгрошовості підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не надали суду належних доказів на підтвердження того, що позивачеві, як директору ТОВ «СМЦ», на момент укладення договору позики 17.10.2011 р. передавалися грошові кошти [PERSON] та, до того ж, позивач на той час не мав відповідного дозволу загальних зборів учасників товариства на укладення даного договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача належить стягнути з відповідачів в дольовому порядку судовий збір в сумі 487,20 грн., тобто по 243,60 грн. з кожного.

Outcome: approved