Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.04.2014 рову приватним нотаріусом КМНО Біляєвим О.В. 30.11.2018 року, діючи на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом міста Форт Ли, штату Нью Джерсі, США (строк дії до 09.04.2025 року) позивачем був укладений з [PERSON] строковий договір оренди житлового приміщення № 3, за умовами якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування, без права викупу квартиру [ADDRESS] загальною площею 84 кв. м. строком до 01 грудня 2019 року. Позивачем було належним чином виконано умови договору та відповідно до акта приймання-передачі від 01 грудня 2018 року позивач передав відповідачу у користування майно, визначене договором оренди. Відповідно до п. 4.1 договору відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 15500,00 грн. щомісячно. Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати. Зазначив, що починаючи з лютого 2020 року відповідач в односторонньому порядку, всупереч умовам договору, припинив сплачувати позивачу щомісячні платежі за користування житловим приміщенням. Сума заборгованості відповідача за договором за період з лютого (включно) 2020 року по вересень (включно) 2020 року складає 124000,00 грн. З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, 01.09.2020 року позивачем була направлена на адресу відповідача претензія, зі змісту якої вбачається, що останнього попередили про дострокове розірвання договору оренди житлового приміщення № 3 від 30 листопада 2018 року на підставі п. 6.4. договору. Згідно п. 6.4 договору даний правочин може бути розірваний достроково орендодавцем з попереднім повідомленням орендаря за один місяць в тому числі і у випадку, якщо орендар не вносить чергову плату за оренду приміщення протягом 10 календарних днів. Також, позивач просив відповідача здійснити оплату прострочених щомісячних платежів та заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги згідно квитанцій постачальників цих послуг. Претензію було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення, яка ним отримана особисто 10.09.2020 року. Однак, відповідач всупереч умовам договору орендну плату не сплатив, чим порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач просив розірвати договір оренди житлового приміщення №3 від 30.11.2018 року, виселити відповідача з займаного приміщення та стягнути орендну плату в сумі 124000,00 грн. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Встановлено, що згідно Витягу № 20064339 від 05.04.2014 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.04.2014 рову приватним нотаріусом КМНО Біляєвим О.В. 30.11.2018 року позивач, діючи на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом міста Форт Ли, штату Нью Джерсі, США (строк дії до 09.04.2025 року) уклав з [PERSON] строковий договір оренди житлового приміщення [ADDRESS] (п. п. 2,3). Відповідно до умов укладеного договору позивач передав відповідачу в строкове платне користування, без права викупу квартиру [ADDRESS] загальною площею 84 кв. м. (п. 1.1. договору) строком до 01 грудня 2019 року (п.3.1.,п. 6.1 договору). Позивачем було належним чином виконано умови договору та відповідно до акта приймання-передачі від 01 грудня 2018 року (додаток № 1 до договору) позивач передав відповідачу у користування майно, визначене договором оренди. Майно було передано відповідачу в оренду в якості житла (п. 1.2 договору). Сторони погодили, що договір діє до 01 грудня 2019 року (п.п. 3.1, 6.1 договору). Відповідно до п. 4.1 договору орендар взяв на себе зобов`язання сплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі - 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно. Вартість комунальних послуг не входить до орендної плати (п. 4.2 договору). Розділом 4 договору встановлено порядок розрахунків, зокрема за оренду приміщення орендар щомісячно з 10 по 20 число місяця, за який здійснюється оплата, сплачує орендодавцю орендну плату за один місяць в національній валюті, (п. 4.1 договору). Згідно п. 5.4.9 договору орендар взяв на себе зобов`язання, у разі припинення договору згідно розділу 6 договору, повернути орендодавцю приміщення і майно по акту прийому-передачі (додаток № 2 до договору) та у технічному стані не гіршому ніж зазначено у акті прийому-передачі (додаток № 1 до договору). Умови визначеного п. 5.4.9 договору кореспондуються з умовами, визначеними п. 6.5 договору, зокрема орендар передає орендодавцю приміщення після припинення дії даного договору за двостороннім актом приймання-передачі протягом двох календарних днів. Договір припиняється після повного розрахунку сторін. Відповідно до вимог ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином, із урахуванням умов договору та приписів чинного законодавства, термін дії укладеного між сторонами правочину був продовжений до 02 грудня 2020 року. Проте, починаючи з лютого 2020 року відповідач в односторонньому порядку, всупереч умовам договору, перестав сплачувати позивачу щомісячні платежі за користування житловим приміщенням. Сума заборгованості відповідача за договором за період з лютого (включно) 2020 року по вересень (включно) 2020 року складає 124000,00 грн.. Заперечень від відповідача не надходило. З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, 01.09.2020 року позивачем була направлена на адресу відповідача претензія, зі змісту якої вбачається, що останнього попереджено про дострокове розірвання договору оренди житлового приміщення № 3 від 30 листопада 2018 року на підставі п. 6.4 договору. Згідно п. 6.4 договору даний правочин може бути розірваний достроково орендодавцем з попереднім повідомленням орендаря за один місяць в тому числі і у випадку, якщо орендар не вносить чергову плату за оренду приміщення протягом 10 календарних днів (п.п. 6.4.1 договору). Також, позивач просив відповідача здійснити оплату прострочених щомісячних платежів та заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги згідно квитанцій постачальників цих послуг. Претензію було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення, яка ним отримана особисто 10.09.2020 року. На момент подачі цього позову, відповідачем не виконані і не виконуються умови договору, відповідь на претензію не надходила. З матеріалів позовної заяви вбачається, що в телефонному режимі останній повідомив про скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим не має можливості сплати заборгованість та про відсутність у нього наміру передавати квартиру за актом прийому-передачі. Зазначене свідчить про порушення відповідачем законного права позивача (титульний володілець) та власника на мирне володіння майном. Позивач просив розірвати договір оренди житлового приміщення №3 від 30.11.2018 року, укладений між ним та відповідачем та стягнути орендну плату з відповідача в сумі 124000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 2 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). У частині першій статті 762 ЦК України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до вимог ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Згідно ч. З ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами п. ч. 2 ст. 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. Як зазначено вище, відповідач ухилився від свого обов`язку оплати щомісячних платежів починаючи з лютого (включно) 2020 року по день подачі цього позову, що становить 15500,00x8=124500,00 грн., (15500,00 - сума щомісячного платежу, 8 - кількість місяців прострочення). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди житлового приміщення №3 від 30.11.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем та стягнення орендної плати в сумі 124000,00 грн. Крім того, згідно ст. 169 Житлового кодексу Української PCP в разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Росії» вказав на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, ж в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Згідно п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду ж джерело права. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому відповідач підлягає виселенню із приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 2921,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved