Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ДВНЗ «КНУ» в особі проректора з науково-педагогічної і навчальної роботи [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1715 від 28.08.2015 року про надання освітніх послуг. Відповідно до договору позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання. Строк надання освітньої послуги з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року. Вартість згідно договору освітньої послуги за перший навчальний рік на час укладання договору становить 5930,00 грн., яка здійснюється за 10 днів до початку звітного періоду. 29.02.2016 року відповідача було відраховано зі складу студентів за невиконання навчального плану та порушення умов договору про платне навчання. Так, відповідач в порушення умов договору та норм діючого законодавства в період з 01.03.2016 року по 06.09.2017 року не оплатив за надані позивачем послуги в розмірі 593,00 грн.. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 820,81 грн. та судові витрати. Представник позивача до початку судового засідання надав до суду клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, та не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи. Причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Правом надати відзив не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2015 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет», в особі проректора з науково-педагогічної і навчальної роботи [PERSON], та [PERSON] було укладено договір №1715 про надання освітніх послуг (далі Договір), згідно умов якого Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет» взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр починаючи з 3 курсу, 5 семестру за напрямом «будівництво», форма навчання заочна, а відповідач зобовязався своєчасно вносити плату за надання освітньої послуги, вартість якої за перший навчальний рік на час укладення договору становила 5930 грн., в розмірах та у порядку, що встановлені п. 4.3 та п. 4.4 Договору за 10 днів до початку звітного періоду (а.с.6). Відповідно до [PERSON] з наказу №1220су від 31.08.2015 року [PERSON] поновлено у складі студентів групи ЗПЦБ-13 з 01.09.2015 року на контрактній основі навчання (а.с. 9). З [PERSON] з наказу №354су від 11.03.2016 року вбачається, що [PERSON] відраховано за невиконання навчального плану та порушення умов договору про платне навчання (а.с. 10). Разом з тим, у відповідача [PERSON] залишилась заборгованість перед позивачем по оплаті за освітні послуги в розмірі 593,00 грн. (а.с. 11). Задля врегулювання виниклого між сторонами спору щодо погашення заборгованості за надані освітні послуги в добровільному порядку ДВНЗ «КНУ» на адресу відповідача направлялись претензії №132 від 06.07.2016 року та №209 від 21.11.2016 року на суму заборгованості за надання освітніх послуг (а.с. 15-18), на які відповідач не відреагував. Пунктом 6 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно з ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦПК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у звязку із несплатою відповідачем заборгованості, яка у нього утворилась, позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання освітніх послуг у розмірі 593,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 124,11 грн., три процента річних у розмірі 27,05 грн. та пеню у розмірі 76,65 грн., а всього стягнути 820,81 грн.. (а.с.11-14). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved