Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким з урахуванням уточнень просить визнати наказ про його звільнення № 294к від 28.11.2014 року незаконним та зобов'язати відповідача скасувати його, поновити позивача на роботі та стягнута з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тягнути з відповідача на користь позивача 150000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 12.09.1990 року він перебуває у трудових правовідносинах з відповідач, працює на посаді головного інженера. Наказом від 02.07.2007 року позивача було звільнено, але рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.03.2008 року поновлено на роботі. 23.09.2008 року відповідач знов звільнив позивача, але рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.11.2011 року позивача було поновлено на роботі. 28.11.2014 року позивача знов було звільнено у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, позивач вважає звільнення незаконним, оскільки відповідачем не було запропоновано ніяку іншу роботу, що є порушенням ст. 492 КЗпП України. Також, відповідач не врахував, що позивач має тривалий безперервний стаж на даному підприємстві, а тому має переважне право на залишення на роботі. Крім того, в порушення ст. 43 КЗпП України, профспілковий комітет розглянув подання адміністрації про надання згоди на звільнення [PERSON] у його відсутність, при тому, що позивач повідомив голову профкому про поважність причин неявки на засідання, а саме - високий артеріальний тиск. На думку позивача діями відповідача було завдано моральну шкоду, яка триває з моменту першого звільнення у 2007 році. В результаті безпідставних звинувачень та морального тиску з боку відповідача, позивач переніс інфаркт, моральну шкоду оцінює в суму у розмірі 150000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище. У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням всіх вимог трудового законодавства, підстав для поновлення [PERSON] а роботі немає. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з відомостей трудової книжки на ім'я [PERSON], 12.09.1990 року останній був прийнятий на посаду головного інженера Харківської автобази швидкої медичної допомоги. 22.02.1994 року автобаза була перейменована в державне комунальне підприємство «Автобаза швидкої медичної допомоги». 03.05.2007 року підприємство перейменовано в комунальне підприємство «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова». 02.07.2007 року позивач звільнений наказом № 63 від 02.07.2007 року на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України - одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.03.2008 року вищевказаний наказ визнаний незаконним, з 03.07.2007 року позивач поновлений на посаді головного інженера. 23.09.2008 року позивач звільнений наказом № 98к від 23.09.2008 року у зв'язку зі скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суд Харківської області від 02.11.2011 року вищевказаний запис у трудовій книжці був визнаний недійсним, 3 23.09.2008 року позивач поновлений на посаді головного інженера. Як вбачається з наказу № 131 від 25.09.2013 року, згідно розпорядження Харківського міського голови від 24.09.2013 року № 1582/2к та Додатковою угодою від 25.09.2013 року № 3, функціональні обов'язки директора КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова» з 25.09.2013 року виконує Подзолков Ю.А. Наказом № 294-к від 28.11.2014 року [PERSON] звільнений у зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказаним наказом бухгалтерію зобов'язано провести кінцевий розрахунок, до якого входить вихідна допомога у розмірі 6745,72 гривень, а також компенсація за невикористану відпустку тривалістю 77 календарних днів. Як вбачається з наданих відповідачем платіжних доручень № 547, 548 від 28.1.2014 року, з працівником [PERSON] у день звільнення був проведений остаточний розрахунок, що не заперечується позивачем по справі. Підставами звільнення у вищевказаному наказі зазначено: накази по КП «АШМД м. Харкова» № 109/1 від 01.08.2014 р. та № 114 від 12.08.2014 року, протокол засідання ПК від 09.10.2014 року № 72. Судом встановлено, що скорочення чисельності працівників було обумовлено змушеним зменшенням з 01.08.2014 року обсягів транспортних послуг і кількості автомобілів до 26 одиниць у цілодобовому режимі роботи, зменшенням бюджетних призначень, п5ередплачених на сплату транспортних послуг. Наказом Департаменту охорони здоров'я від 21.07.2014 року № 403, директору КП «АШМД м. Харкова» наказано створити комісію по скороченню штатної чисельності працівників підприємства, внести відповідні зміни до штатного розпису, попередити працівників про наступні зміни. Як вбачається з повідомлення відповідача до профспілкового комітету КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова» від 25.07.2014 р., на підставі проведеного техніко-економічного аналізу кількісних штатних одиниць, які підлягають скороченню складає 63,5 одиниць. До категорій працівників, які підлягають звільненню, входить адміністративно-управлінський персонал, виробничо-лінійний персонал, ремонтні, підсобні працівники. Наказом № 109/1 від 01.08.2014 року, у зв'язку зі зменшенням об'єму робіт на підприємстві та необхідністю приведення чисельності працівників підприємства у відповідність зі зменшеним об'ємом робіт, зі штатного розпису виведено вакантні одиниці у кількості 36,5 одиниць, введено зміни до штатного розпису згідно запланованого скорочення та затверджено новий штатний розпис з 27.10.2014 року, а також створено комісію по скороченню. Як вбачається з наказу № 114 від 12.08.2014 року, на виконання наказу по П «АШМД м. Харкова» від 01.08.2014 р. № 109/1, враховуючи зміни у чисельності працівників які відбулися, а саме: ротація персоналу, звільнення працівників, посади яких планувалися бути скороченими, директором підприємства Подзолковим Ю.А. було наказано попередити осіб, посади яких планувалися бути скороченими, у тому числі головного інженера [PERSON], про звільнення. Відповідно до вимог ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. Відповідно до цих імперативних приписів, суд при розгляді спору, щодо звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, не вправі обговорювати доцільність зміни організаційної структури та скорочення штатної чисельності. Згідно з вимогами п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. В роз'ясненнях, що містяться в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року із подальшими змінами (надалі - Постанова), передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Про дотримання відповідачем цих вимог свідчать досліджені судом вищевказані наказ Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради № 403 від 21.07.2014 року, накази по КП «АШМД м. Харкова» № 109/1 від 01.08.2014 р. та № 114 від 12.08.2014 року, графіки подання санітарного автотранспорту у період часу з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року. 11 серпня 2014 року було проведено засідання комісії по скороченню чисельності працівників, як вбачається з протоколу цього засіданні, розглядалося питання щодо звільнення працівників підприємства, у тому числі й [PERSON], при цьому комісією було враховано стаж роботи [PERSON] на даному підприємстві, джерела його доходу, наявність вільних вакансій посад, які відповідають кваліфікації позивача, та доцільність ротації, а також особисті якості працівника [PERSON] Судом встановлено, що про наступне вивільнення [PERSON] був письмово повідомлений 26.08.2014 року, позивач був ознайомлений з наказом № 114 від 12.08.2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», йому було вручено попередження про наступне звільненні. Від підпису про ознайомлення з наказом та отримання попередження позивач відмовився, про що комісією по скороченню був складений відповідний акт. Одночасно з повідомленням працівників про наступне звільнення, відповідачем 25.07.2014 року було направлено повідомлення до профспілкового комітету КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова» про скорочення чисельності працівників, а також звітність про заплановане масове вивільнення працівників, що подана до Харківського міського центру зайнятості. За правилами ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню Як вбачається з наданих відповідачем штатних розписів КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова» до наказу про скорочення чисельності працівників та після внесення змін відповідно до цього наказу, посаду головного інженера адміністративно-управлінського персоналу підприємства виведено зі штатного розпису. Відповідно до штатного розпису КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова» після внесених до нього змін посада головного інженера в інших структурних підрозділах підприємства - відсутня. Згідно з протоколу засідання комісії по скороченню від 11 серпня 2014 року, посадами, які відповідають кваліфікації позивача є начальник відділу організації безпеки дорожнього руху, начальник ремонтної майстерні, головних механік, начальник гаражу, провідний інженер виробничо-технічного відділу, провідний інженер відділу головного механіка. Проте, у зв'язку з відсутністю вакансій зазначених посад, керівництво підприємства не має можливості запропонувати одну з вказаних посад, ротацію осіб, які займають вказані посади з [PERSON] в даному випадку визнано недоцільним. Наведені обставини дають підстави зробити висновок про те, що звільняючи позивача з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників, відповідачем було враховувалася тривалість стажу роботи позивача на даному підприємстві. У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач протягом терміну повідомлення про майбутнє звільнення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, письмово повідомлявся про наявність у підприємстві вакантних посад маляра по фарбуванню автомобілів 4 розряду та водія. Як вбачається з акту від 02.09.2014 року, складеному комісією по скороченню, [PERSON] було вручено повідомлення про необхідність з'явитися на засідання профкому та повідомлення про наявність вакантної посади маляра. Позивач відмовився від підпису про отримання повідомлення, почав скандалити та ображати членів комісії. Як вбачається з акту від 07.11.2014 року, складеному комісією по скороченню, позивач агресивно відреагував на пропозицію зайняти вакантну посаду водія та відмовився від отримання повідомлення і будь-яких підписів. Згідно положень ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідач 29.09.2014 року звернувся до профспілкового комітету КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова» із поданням про надання згоди на звільнення головного інженера [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності працюючих. Судом встановлено, що позивач неодноразово запрошувався на засідання профспілкової комітету, проте відмовлявся від підпису про отримання запрошення та не з'являвся на засідання без поважних на те причин. Так, відповідно до акту від 29.09.2014 року, складеному комісією з голови та членів профспілки КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова», 29.09.2014 року о 13 годин 20 хвилин головою профспілки Кретовою Р.П. позивачу було вручене запрошення на засідання профспілки 02.10.2014 року о 10.15 годин з питання його звільнення, після відмови позивача прийняти запрошення під підпис, головою профспілки вказане запрошення було зачитано у голос. 02 жовтня 2014 року до засідання профспілки її члени - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підійшли на робоче місце позивача, проте кабінет був зачинений, а позивач на робочому місці відсутній. Як вбачається з протоколу засіданні профспілкового комітету № 72 від 02.10.2014 року, причини неявки [PERSON] на засідання були визнані неповажними, постановлено запросити [PERSON] на наступне засідання профспілкового комітету, що відбудеться 09.10.2014 року о 10.15 годин. Суд погоджується з висновком профспілкового комітету про неповажність причин неявки позивача на засідання 02.10.2014 року, оскільки позивач був належним чином повідомлений про час та місце засідання, як вбачається з наданих відомостей журналу обліку робочого часу перебував на роботі 02.10.2014 року протягом робочого дня, даних про поважність причин неявки на засідання суду не надав. Відповідно до акту від 02.10.2014 року, складеному комісією з голови та членів профспілки КП «Автобаза швидкої медичної допомоги м. Харкова», 02.10.2014 року о 13 годин 35 хвилин головою профспілки [PERSON] позивачу було повторно вручене запрошення на засідання профспілки 09.10.2014 року о 10.15 годин з питання його звільнення, після відмови позивача прийняти запрошення під підпис, головою профспілки вказане запрошення було зачитано у голос. Як вбачається з протоколу засіданні профспілкового комітету № 72 від 09.10.2014 року, причини повторної неявки [PERSON] на засідання були визнані неповажними, постановлено дати згоду на звільнення головного інженера [PERSON], у зв'язку зі скороченням чисельності працюючих 27.10.2014 року. Суд не приймає доводи позивача про те, що він був відсутній на засідання з поважної причин, оскільки з відомостей журналу обліку робочого часу вбачається, що позивач був присутнім на робочому місці протягом робочого часу 09.10.2014 року, даних про поважність причин у засідання профспілки - не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні в якості свідків були допитані працівники підприємства - начальник відділу кадрів Коробченко Р.П., голова профспілкової організації Кретова Р.П., члени профспілкової оршганізації [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитані свідки повідомили суду, що в їх присутності позивач повідомлявся про наявні на підприємстві вакансії водія та маляра, запрошувався на засідання комісії по скороченню, засідання профспілкової організації. Позивач кожен раз відмовлявся отримати попередження чи запрошення, ознайомитися з ними під підпис, відмовлявся зайняти вакантні ні посади, взагалі поводиться агресивно, влаштовує скандали, ображає членів профспілкової комісії, про кожний випадок відмови позивача від отриманні вказаних документів під підпис, складався відповідний акт та підписувався допитаними у судовому засіданні свідками. Таким чином, судом встановлено, що позивач був своєчасно повідомлений про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, відмовився від зайняття вакантних посаді, які були у наявності на підприємстві, повторно без поважних причин не з'явився на засідання профспілкової організації з вирішення питання щодо його звільнення. Доводи позивача про те, що відповідачем не було враховано його переважне право залишення на роботі, не було запропоновано вакантні посади, нічим не підтверджуються, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими у ході судового розгляді справи доказами. При таких обставинах, підстави для визнання наказу № 294-к від 28.11.2014 року незаконним та скасування - відсутні. Позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання звільнення незаконним, тому також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed