Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.01.2008 р. між ним і відповідачем укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.10.2016 р. утворилася заборгованість у розмірі 27040 грн. 27 коп., з яких: 2209 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом; 20067 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2999 грн. 37 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1263 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 08.01.2008 р. у сумі 27040 грн. 27 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп. У судове засідання сторони не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Банку (а.с. 22). Відповідач [PERSON]М надав заяву у якій просив розглядати справу без його участі, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив застосувати позовну давність до заявлених вимог і відмовити у позові. Вказав, що згідно розрахунку заборгованості по кредиту станом на 31.10.2016 р. повернення кредиту у повному обсязі настав 08.01.2009 р. зі спливу останнього дня місяця дії картки за кредитом. До моменту звернення банку до суду з позовом 15.11.2016 р. встановлений законом загальний трирічний строк позовної давності сплив. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом оформлення й підписання Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8 - 14). Згідно наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором № б/н від 08.01.2008 р. станом на 31.10.2016 р. розмір заборгованості [PERSON] перед банком становив 27040 грн. 27 коп., з яких: 2209 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом; 20067 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2999 грн. 37 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1263 грн. 82 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5 - 7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Враховуючи зазначені обставини та наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту становить 2209 грн. 64 коп. та підлягає стягненню з [PERSON] Вирішуючи позов в частині розміру процентів та штрафних санкцій суд виходить з наступного. [PERSON] щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг і тарифами банку. Однак, зазначені Умови не містять підпису відповідача. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11.03. 2015 р., № 6-240цс14 від 11.02.2015 р., № 6-698цс15 від 10.06.2015 р. та № 6-757цс 15 від 01.07.2015 р., № 6-2320цс16 від 22.03.2017 р. Наявність у відповідача обовязку щодо сплати процентів передбачена ч. 1 ст. 1054 ЦК України. Проте, враховуючи зазначені обставини, їх розмір, у даному випадку має обраховуватися, виходячи з положень ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за якими якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку позивачем застосовано відсоткову ставку 30 %, а потім 34,80 %, зокрема після 17.04.2014 р. Відтак розмір процентів за період з 30.04.2014 року по 31.10.2016 р., що підлягають стягненню з відповідача, виходячи із суми заборгованості 2209 грн. 64 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період становить 1073 грн. 61 коп., що розраховано наступним чином: за період з 30.04.2014 по 16.07.2014 р. (ставка НБУ 9,5%, кількість днів 78) - 44,85 грн. ; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. (ставка НБУ 12,5%, кількість днів 119) 90,05 грн.; з 13.11.2014 р. по 15.02.2015 р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 95) 80,52 грн.; з 16.02.2015 р. по 03.03.2015 р.(ставка НБУ 19,5%, кількість днів 16) 18,89 грн.; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р.(ставка НБУ 30%, кількість днів 177) 321,46 грн.; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р.(ставка НБУ 27%, кількість днів 28) 45,77 грн.; з 25.09.2015 р. по 29.10.2015 р.(ставка НБУ 22%, кількість днів 35) 46,61 грн.; з 30.10.2015 р. по 17.12.2015 р.(ставка НБУ 22%, кількість днів 49) 65,26 грн., з 18.12.2015 р. по 02.03.2016 р. (ставка НБУ 22%, кількість днів 76) 101,22 грн., з 03.03.2015 р. по 21.04.2016 р. (ставка НБУ 22%, кількість днів 50) 66,59 грн., з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. (ставка НБУ 19%, кількість днів 35) 40,26 грн., з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. (ставка НБУ 18%, кількість днів 28) 30,51 грн., з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. (ставка НБУ 16,5%, кількість днів 35) 34,96 грн., з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. (ставка НБУ 15,5%, кількість днів 49) 45,98 грн., з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. (ставка НБУ 15%, кількість днів 42) 38,14 грн. з 28.10.2016 р. по 31.10.2016 р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 3) 2,54 грн. а всього на суму 1073,61 грн. Вимоги в частині стягнення з [PERSON] пені та комісії, штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процентна складова) позивач обґрунтовує, Заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і самим Умовами, однак останні таких умов не містить, інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалося вище, укладено не було. Відповідач подав заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором № б/н від 08.01.2008 р. вбачається, що останній платіж за договором у розмірі 2977,66 грн. відповідач здійснив 17.04.2014 р. При цьому з розрахунку також вбачається, що погашення за наданим кредитом [PERSON] здійснювалося періодично після 08.01.2009 р., тобто після закінчення строку дії картки, про який останній зазначає у заяві про застосування позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Позов здано поштово-логістичному оператору 10.11.2016 р. (а.с. 23), надійшов до суду-15.11.2016 р. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що останній день дії виданої [PERSON] картки - 08.01.2009 р. відповідач суду не надав, після вказаної дати було здійснено 52 платежі на погашення за наданим кредитом. Крім того, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з заявою про ініціювання розірвання договору, оскільки такі обставини встановлені у Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. справа № 6-14цс14, правову позицію в якій просить застосувати [PERSON] Відтак, строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем не сплив, оскільки переривався вчиненням дій, що свідчать про визнання боргу. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом - 2209 грн. 64 коп. та 1073 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 167 грн. 31 коп. (3283,25 грн. х 1378 грн.:27040,27 грн.).

Outcome: partial