Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду с позовом до ТОВ «АПК Більшовик» та третьої особи Державної реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області про розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому просить визнати недійсним договори оренди земельних ділянок, які були укладені між ним та відповідачем. До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій просить розірвати договори оренди земельних ділянок. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договорами, окрім того, спірні договори не відповідають вимогам закону. Позивач у судовому засіданні свої вимоги повністю підтримав, та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, та просив суд у позовних вимогах відмовити в повному обсязі. Представник 3-ї особи до суду не з'явився, хоча належним чином і у встановленому законом порядку був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, з'ясував наступні факти та відповідні до них правовідносини: 01 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем були укладені договори оренди земельних ділянок, загальною площею 6,5414 га. та 6,5415 га., які знаходяться в територіальних межах Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області. Земельні ділянки належать позивачу на праві приватної власності, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ХР № 067392 від 14.09.2004 року та № 067391 від 21.09.2004 року. Спірні договори були зареєстровані 08 лютого 2007 року Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру», про що в Державному реєстрі земель зроблено записи від 08 лютого 2012 року за №040808000118 та №040808000118. Згідно ст. 90 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду. Правовідносини щодо оренди земельної ділянки регулюються Земельним кодексом України, Цивільним Кодексом України, ЗУ «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також Договором оренди. Згідно п.4.1 Договору спірного договору орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі, не нижче 3 відсотків базової нормативної грошової оцінки, з урахуванням її щорічної індексації, або шляхом передачі продукції та надання послуг в розмірі орендної плати. В судовому засідання було встановлено та підтверджено копіями платіжних відомостей, що позивач отримував орендну плату згідно умов договору. Заперечень від позивача стосовно цього факту не надходило. Позивачем було визнано, що грошові кошти та продукція в рахунок орендної плати отримувались у встановлений договором строк, проте, суперечка виникла з приводу сплати податку на землю. Позивач наголосив на тому, що у Договорі оренди землі не зазначено порядок утримання податку на землю. Нарахування орендної плати та утримання обов'язкових платежів здійснюється на підставі Договору Оренди, Податкового Кодексу України та ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб». Згідно ч.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Відповідно до пп.1 п.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу. Згідно пп.1 п.1 ст. 170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Діюче законодавство не передбачає закріплення способу утримання податку у договорі оренди землі, тому зауваження позивача щодо невідповідності спірного Договору вимогам законодавства є необґрунтованими та надуманими. Згідно до ч.1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України, тобто законодавством передбачене розірвання договору оренди землі лише у випадку невиконання сторонами своїй договірних обов'язків В судовому засіданні не було встановлено невиконання відповідачем умов договору та вимог діючого законодавства. Ствердження позивача про відсутність у спірному договорі істотних умов, передбачених ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» не відповідають дійсності. На час укладення договорів оренди діяв Закон України «Про оренду землі» в редакції від 01.01.2007, яка не передбачала умову передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки такою, що є істотною. Враховуючи пояснення сторін та перевіривши матеріали справи суд дійшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed