Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, що розташований в с. Перше Травня, вул. Леніна, 109, Апостолівського району Дніпропетровської області. У вказаному будинку проживає його донька [PERSON] разом зі своїми дітьми та співмешканцем відповідачем [PERSON], який зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, після чого вчиняє дебоші та сварки, спричиняє тілесні ушкодження [PERSON], руйнує речі в будинку та речі, що належать дітям. Крім того, відповідач не допускає його в будинок та погрожує йому. На даний час його донька припинила сімейні відносини з відповідачем, вони не ведуть спільного господарства, відповідач не бере участі в утриманні будинку, сплаті комунальних послуг, не сплачує аліменти на утримання дітей. Після припинення сімейних відносин відповідач залишився проживати в будинку, на прохання залишити будинок відмовляється, продовжує вести негативний спосіб життя, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Просить виселити відповідача з належного йому будинку на підставі ст.116 ЖК України та ст.ст.\~317,\~319,\~391 Цивільного кодексу України, стягнувши витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з неможливістю прибути до судового засідання не надав, тому суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача та дослідивши докази, наявні у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником житлового будинку, що розташований в с. Перше Травня, вул. Леніна, 109, Апостолівського району Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2002 року. У вказаному будинку згідно довідки, виданої 14.06.2016 року виконкомом [PERSON] міської ради, проживають [PERSON], її діти [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] [PERSON] являється батьком малолітньої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.05.2008 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач вселився до спірного будинку, що належить позивачу, як член сім»ї [PERSON] З актів судово-медичного дослідження № 243 від 26.11.2008 року, № 121 від 21.07.2015 року, № 234 від 06.10.2016 року встановлено, що у [PERSON] виявлено легкі тілесні ушкодження. У вказаних актах зазначено, що зі слів [PERSON] її побив [PERSON]. 04.08.2017 року [PERSON] зверталася із заявами до [PERSON] про завдання їй тілесних ушкоджень та ухилення від сплати аліментів, що підтверджується відповідям [PERSON] 25.10.2017 року [PERSON] звернулася із заявою до старости с. Перше Травня про проведення розяснювальної бесіди з [PERSON] Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст.\~10\~ч.3,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За змістом ст.ст.10,\~58,\~60 ЦПК України кожна сторона на засадах змагальності зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу, шляхом надання належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо систематичного руйнування чи псування відповідачем жилого приміщення, належного позивачу, або використовування вказаного житлового приміщення не за призначенням, або систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, що роблять неможливим для інших проживання у спірному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, тому суд приходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі. Суд критично оцінює надані позивачем довідки та акти судово-медичного обстеження, оскільки позивачем не надано докази на підтвердження факту вжиття заходів громадського впливу на відповідача.

Outcome: dismissed