Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобов`язати відповідача відновити огорожу з металевої сітки довжиною 15 м стандартної висоти 120 см на прибудинковій території будинку [ADDRESS] та стягнути з нього 1613,00 грн. матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві спільної часткової власності. Зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] , які померли, звели огорожу з металевої сітки довжиною 40 м, обгородивши незначну частину прибудинкової території зі згоди інших мешканців в 60 роках. Вказану обгороджену ділянку батьки заявника та він сам використовували як город, засаджуючи її. Влітку 2016 року відповідач [PERSON] самовільно зрізав фрагменти сітки, а в червні 2017 року зрізав чотири фруктові дерева. Про вказані дії позивач повідомив Залізничне ВП ГУ НП у Львівській області, проте, отримав відповідь, що жодних профілактичних дій до правопорушника вжито не було. 28.04.2018 року [PERSON] знищив 15 метрів огорожі та зрізав ще 5 фруктових дерев, з приводу чого позивач написав заяву до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, однак, такі дії відповідача залишилися без реагування. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. 24.06.2018 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він зазначає, щоє основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , де проживає разом з сім`єю. Вказує, що між ним та позивачем [PERSON] виникла конфліктна ситуація, оскільки останні самовільно огородили частину прибудинкової території і, незважаючи на неодноразові звернення демонтувати перешкоди та звільнити проїзд на прибудинковій території, мешканці квартири [NUMBER] відмовляються це зробити. Посилається на те, що прибудинкова територія є територією для загального користування мешканців даного будинку та належить Львівській міській раді. Крім того, відповідач неодноразово звертався до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та ЛКП «Сяйво» з проханням демонтувати огорожу позивача, яка перешкоджає у вільному доступі та користуванні прибудинковою територією. За результатами розгляду даної заяви отримав відповідь ЛКП «Сяйво» від 15.06.2018 року, у якій вказано, що на мешканця квартири [ADDRESS] складено протокол по ст. 152 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, а також зобов`язано його вивезти відходи. Враховуючи, що позивач відмовився добровільно демонтувати вказану самочинно споруджену огорожу, він 28.04.2018 року демонтував вказану самовільну огорожу та відновлено доступ до належного йому господарського приміщення. Відносно зрізання ним фруктових дерев, зазначає, що КП «Адміністративно-технічне Управління» ЛМР було складено протокол №6-06е про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП на накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Департаментом містобудування ЛМР йому скеровано лист-претензію від 16.10.2018 року щодо відшкодування шкоди, заподіяної зеленим насадженням в розмірі 1613,00 грн., а 31.10.2018 року відповідач оплатив вказану суму завданої шкоди. Зазначає, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач та представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та пояснили, що за зрізання фруктових дерев його було притягнуто до адміністративної відповідальності та ним оплачено штраф та матеріальну шкоду у сумі, яку просить стягнути на свою користь позивач. Також додали, що позивачем не представлено жодних доказів про те, що земельна ділянка належить йому і саме його батьками була встановлена огорожа. Представник третьої особи в судовому засіданні підтвердив факт накладення стягнення на відповідача за зрізання дерев та оплати матеріальної шкоди. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS] , /а.с.9/, яка належить йому на праві спільної часткової власності відповідно до витягу з державного реєстру на нерухоме майно права власності від 03.05.2018 року /а.с.11/. Відповідно до акту ЛКП Сяйво» від 07.05.2018 року встановлено, що на прибудинковій території, якою користуються мешканці квартири [NUMBER] , мешканцем квартири [NUMBER] [PERSON] було зрізано 5 фруктових дерев та 8 металевих стовпчиків, а також демонтовано 15 м сітчастої огорожі та дерев`яний курник без згоди мешканців квартири [NUMBER] . Судом також встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] , є комунальною власністю та належить територіальній громаді м.Львова, позивачу дозвіл на спорудження металевої огорожі на ній у встановленому законом порядку не надавався. Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР від 29.02.2016 року [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , де проживає разом з сім`єю. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач 16.05.2018 року звертався до ЛКП «Сяйво» з проханням прийняти міри до мешканців квартири [NUMBER] по факту захаращення прибудинкової території металобрухтом, громіздким металевим ящиком, великогабаритним дерев`яним щитом, дерев`яними вікнами, цеглою та іншими побутовими відходами. За результатами розгляду даної заяви отримав відповідь ЛКП «Сяйво» від 15.06.2018 року, у якій вказано, що на мешканця квартири [ADDRESS] складено протокол по ст. 152 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, а також зобов`язано його вивезти відходи. Відповідач в судовому засіданні послався на те, що 28.04.2018 року демонтував вказану самовільну огорожу та відновлено доступ до належного йому господарського приміщення та не заперечив факту зрізання ним фруктових дерев. Крім того, КП «Адміністративно-технічне Управління» ЛМР було складено протокол №6-06е про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП на накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Департаментом містобудування ЛМР відповідачу скеровано лист-претензію від 16.10.2018 року щодо відшкодування шкоди, заподіяної зеленим насадженням в розмірі 1613,00 грн., яку відповідно до квитанції №78 від 31.10.2018 року відповідач оплатив в повному розмірі. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Суд вважає, що позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 77-81 ЦПК України, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які він покликається як на підставу своїх вимог, оскільки судом встановлено, що огорожа споруджена на земельній ділянці, яка йому не належить, а в судовому засіданні не представлено належних доказів про встановлення огорожі саме позивачем чи його батьками. Крім того, вимога позивача щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1613,00 грн. завданої внаслідок зрізання фруктових дерев не підлягає до задоволення, оскільки такими діями відповідачем завдано шкоду власникові земельної ділянки Львівській міській раді, яку відповідач відшкодував в повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed