Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Володимир-Волинського територіального медичного об»єднання про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12.06.2014 р. її поновлено на посаді фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії з 31.07.2013 р. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 30.07.2014 р. із відповідача стягнуто на її користь 4435 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під час незаконного звільнення відповідач виплатив їй компенсацію за невикористану відпустку за 2012-213 р. в сумі 2600 грн. Однак не було виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення, що надається в зв»язку із відпусткою, в сумі 1786 грн. У зв»язку із незаконним звільненням вона не отримала чергову відпустку, а також матеріальну допомогу на оздоровлення. Оскільки вона поновлена на роботі, тому має право на отримання чергової відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідач відмовляє їй у наданні відпустки та виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення. Просить стягнути із відповідача на її користь 1786 грн. неотриманої матеріальної допомоги на оздоровлення та 15000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 30.10.2014 р., за заявою позивача, позовну заяву в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, в обгрунтування позовних вимог надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Міщук Т.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Задовольняючи частково вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить, як передумову для відшкодування працівнику моральної шкоди це - наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, так і перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Судом встановлено, що наказом № 167 - ос від 26.07.2013 р. [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпПП України звільнено з посади фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії Володимир-Волинського територіально-медичного об»єднання (далі Володимир-Волинське ТМО). Із ухвали Апеляційного суду Волинської області від 12.06.2014 р., котра набрала законної сили, вбачається, що [PERSON] поновлено на посаді фельдшера - лаборанта клініко - діагностичної лабораторії Володимир-Волинського ТМО з 31.07.2013 р., що підтверджує незаконність її звільнення відповідачем. із займаної посади. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11.09.2014 р. вирішено стягнути із Володимир-Волинського ТМО на користь позивача 31 938 грн. 44 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та загальнообов»язкових платежів. З огляду наведеного вбачається, що відповідач порушив трудове законодавство, незаконно звільнивши позивача з роботи за проступок, якого вона не вчиняла. Дані обставини встановленні вищенаведеними рішеннями, а тому згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. На думку суду, такі дії відповідача безумовно порушили законні права позивача і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, для відновлення справедливості та призвели до моральних страждань, які виразилися у її психологічних переживаннях з приводу нехтування підприємством вимогами закону та її інтересами, тяжкості вимушених змін у житті позивачки у зв'язку з невиплатою заробітної плати. Враховуючи характер допущених Володимир-Волинським ТМО порушень трудового законодавства, ступінь його вини, глибину душевних страждань [PERSON], їх тривалість, а також виходячи з вимог розумності, справедливості та беручи до уваги, що поновлення на роботі і покладення на вiдповiдача обов'язку виплати позивачу середнього заробiтку за час вимушеного прогулу у розмірі 31 938 грн. 44 коп. ( за виключенням податків та загальнообов»язкових платежів) також є сатисфакцiєю вiдшкодування моральної шкоди, тому суд приходить до висновку, що достатньою грошовою компенсацiєю вiдшкодування позивачу моральної шкоди є 600 грн.

Outcome: partial