Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , із вказаного домоволодіння без надання йому іншого житлового приміщення, а також заборонити [PERSON] перебувати на території вказаного домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідач, як колишній зять, самовільно незаконно зареєстрував місце свого проживання за вказаною адресою. За час проживання у будинку, відповідач членом його сім`ї не був, спільно однією сім`єю з ним не проживав, спільного господарства з ним не вів, комунальні послуги не сплачував, спільного бюджету не мав, взаємної турботи між ними не проявлялося, взаємних прав і обов`язків вони не мали. Відповідач постійно завдає йому моральної шкоди, вчиняє насильство щодо його дочки, постійними сварками, моральним і фізичним насиллям унеможливлює проживання з ним в одному домоволодінні.На вимогу звільнити вказане домоволодіння відповідач не реагує, відтак позивач змушений звертатися за захистом своїх прав до суду. 31.07.2018 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (далі - судом) відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення та зобов`язання вчиняти певні дії. 09.11.2018 судом задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка, від підтримання решти поданих клопотань представник позивача відмовилася. 07.11.2019 судом закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були завчасно і належним чином повідомлені. Через канцелярію суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були завчасно і належним чином повідомлені. Через канцелярію суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за їх з представником відсутності, позовні вимоги не визнають, просять у їх задоволенні відмовити. У поданому відзиві на позов відповідач вказує, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що його реєстрація місця проживання у спірному домоволодінні була законною, оскільки без згоди позивача та його доньки його б не зареєстрували. Окрім того, вказує, що ним здійснювалися будівельні роботи у вказаному будинку, після завершення яких позивач зареєстрував право власності на вказаний будинок та вирішив виселити його з такого. Також вказує на те, що у вказаному будинку проживає його неповнолітній син [PERSON] , який має право бачити свого батька та проживати з ним. Наголошує, що підстав для його виселення позивачем не доведено. У поданій відповіді на відзив представник позивача зауважує на пропуск строку його подання, а також недоведеності відповідними доказами наведених у відзиві обставин. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено судом, будинок за адресою: [ADDRESS] ), належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125800867 від 31.05.2018; Рішенням Ірлявської сільської ради Ужгородського району «Про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель жителя села Андріївка [PERSON] » від 11.05.1992; Рішенням Виконавчого комітету Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 05від 11.05.2018 «Про присвоєння адреси житловому будинку с. Андріївка». Утримання вказаного будинку здійснюється позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій та чеків про сплату ним комунальних послуг. Судом також встановлено та не оспорюється сторонами, що у вищевказаному будинку зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з дочкою позивача - [PERSON] . Наведені обставини підтверджуються листом Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за вих. № 156/02-17 від 19.10.2017; рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2017 у справі № 308/6247/17; протоколами опитування [PERSON] та [PERSON] від 15.05.2018. Згідно з Довідкою, виданою Ірлявською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області за вих. № 207 від 17.05.2018, до складу сім`ї гр. [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] ) входить [PERSON] , [INFO] . Згідно з Довідкою, виданою Ірлявською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області за вих. № 208 від 17.05.2018, до складу сім`ї гр. [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) входить [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З огляду на наведене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] Доказів, які б спростовували наведене, суду не надано. Судом також встановлено, що позивачем у досудовому порядку направлялися письмові вимоги до відповідача про виселення і зняття з реєстрації, які в добровільному порядку відповідачем виконані не були. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Щодо посилань позивача на вчинення відповідачем домашнього насильства відносно його дочки [PERSON] , на підтвердження чого надані: копії постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2017 у справі № 308/7455/17, 03.08.2017 у справі № 308/6896/17, лист Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за вих. № 3080/106/25/2-18 від 07.05.2018, то таке не впливає на безпосередні взаємовідносини між позивачем та відповідачем, стосується відносин відповідача та третьої особи ( [PERSON] ), які можуть бути предметом окремого судового розгляду. Окрім того, вказана обставина не впливає на здійснення права володіння, користування, розпорядження належною позивачу власністю. Щодо посилань позивача на незаконність проведення реєстрації місця проживання відповідача, то суд відзначає, що предметом даного позову є усунення перешкод у користуванні власністю (будинком), шляхом виселення. В той же час, вимог щодо оскарження дій реєстратора про проведення реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] ) - позивачем не заявлено. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі відповідних доказів, суд приходить до висновку про неможливість виходу за межі позовних вимог і надання оцінки діям реєстратора, який не ані стороною, ані учасником справи, що розглядається. Що стосується тверджень відповідача щодо здійснення ним будівельних робіт у спірному будинковолодінні, то такі не підтверджені належними і допустимими доказами і, окрім того, не відносяться до предмета доказування по даній справі. Щодо тверджень відповідача про проживання у спірному будинковолодінні його сина, розлучення з яким порушить право останнього бачити свого батька та проживати з ним, то суд відзначає, що виселення відповідача жодним чином не впливає на виконання ним своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до абз. 2 п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні і розпорядженні домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , із вказаного домоволодіння. Крім того, як випливає з наявних у матеріалах справи: Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 125446640 від 28.05.2018, листа Келечинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області за вих. № 60 від 01.06.2018, Виписки з погосподарської книги, наданої Келечинською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області за вих. № 57 від 01.06.2018, - відповідач має у власності інше житлове приміщення. Щодо позовної вимоги про заборону [PERSON] перебувати на території домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , то така задоволенню не підлягає з огляду на недоведеність позивачем обставин здійснення відповідачем перешкод позивачу у користуванні і розпоряджанні територією вказаного домоволодіння та земельної ділянки. Жодного обґрунтування в даній частині позовних вимог позивачем не наведено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial