Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 07.08.2020 року по 06.01.2021 року в розмірі 58989,00 гривень з урахуванням обов`язкових податків та зборів, та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що він працював заступником головного бухгалтера центральної бухгалтерії Державного Підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА». 07 серпня 2020 року він був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. У день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку, а на свою заяву про середньоденний заробіток та заборговану заробітну плату від 14.01.2021 року відповіді та довідок так і не отримав. Згідно із копіями розрахункових листів про нарахування та утримання зарплати, наданих відповідачем, за червень 2020 року належало до виплати 11267,77 грн. за 14 робочих днів, за липень 2020 року 10080,47 грн. за 19 робочих днів, за серпень 2020 року відповідач заборгував йому заробітну плату та компенсацію за 91 день невикористаної відпустки в сумі 42 118,76 грн. Остаточний розрахунок з ним було проведено лише 06.01.2021 року, що підтверджується випискою за контрактом від 14.01.2021 року АТ «Укрексімбанк». У зв`язку із затримкою проведення розрахунку при звільненні, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.03.2021 року представник відповідача подав відзив до суду, в якому позов визнав частково, зазначивши про те, що позивачу належить виплатити 47486,15 грн., без урахуванням податків та зборів, зокрема ПДФО та військового збору, які складають 19,5% від заявлених 58980,00 грн. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Між сторонами існує спір щодо проведення розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Положеннями ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач працював заступником головного бухгалтера центральної бухгалтерії Державного Підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» та наказом №235 к від 07 серпня 2020 року був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. З матеріалів справи вбачається, що при звільненні [PERSON] не було виплачено всіх сум, що належать йому від ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», що підтверджується випискою з АТ «Укрексімбанк» від 14.01.2021 року, відповідно до якої, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 06.01.2021 року. Згідно із копіями розрахункових листів про нарахування та утримання зарплати, наданих відповідачем, за червень 2020 року належало до виплати 11267,77 грн. за 14 робочих днів, за липень 2020 року 10080,47 грн. за 19 робочих днів, за серпень 2020 року відповідач заборгував йому заробітну плату та компенсацію за 91 день невикористаної відпустки в сумі 42 118,76 грн. Окрім цього, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про надання довідок про середньоденний заробіток та заборговану заробітну плату від 14.01.2021 року, однак відповіді та довідок не отримав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Суд приймає до уваги розрахунок середнього заробітку позивача, який відповідачем визнано частково. Судом встановлено, що з моменту звільнення позивача 07.08.2020 року до моменту розрахунку 06.01.2021 року відповідачем заборговано позивачеві 58989,00 грн. /561,80 грн. / середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням податків та зборів х 105 робочих днів/. Кількість робочих днів затримки розрахунку - 105. Разом з тим, як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 47486,15 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 790,94 грн.

Outcome: approved