Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою та просить визнати за ним право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO] року, в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2004 року він добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується домоволодінням, яке розташоване в [ADDRESS]. Оформити свої спадкові права відповідач не має можливості так як відсутній правоустановчий документ, який посвідчує право власності на вказане домоволодіння. У зв'язку з цим Позивач вважає, що має право на задоволення даного позову та визнання за ним права власності в порядку набувальної давності. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про підтримання позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву з прохання розглянути справу за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечувала. Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власницею домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS]. Домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS], зі службовими будовами та спорудами зареєстроване в погосподарській книзі №1 Великобабчанської сільської ради на 1991-1995 р.р. за гр. [PERSON] (особистий рахунок [NUMBER]). Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,52 га з фонду земель комунальної власності територіальної громади села Велика Бабка, що підтверджується довідкою №210 від 30.05.2014 року, виданої виконкомом Великобабчанської сільської ради Чугуївського району Харківської області. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №80. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS]. 21 грудня 1993 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все майно заповіла своїй донці [PERSON]. Заповіт посвідчений виконавчим комітетом Глибоцької сільської Ради народних депутатів Харківського району Харківської області та зареєстрований за №116. Станом на 12.07.2006 року заповіт не змінений та не скасований, про що свідчить відмітка секретаря Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області. Відповідач вчасно звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про прийняття спадщини, проте на сьогоднішній день ухиляється від належного оформлення своїх спадкових прав. Крім того, оформити свої спадкові права відповідач не має можливості так як відсутній право установчий документ, який посвідчує право власності [PERSON] на домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS]. Також до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області 21 листопада 1996 року звернулася [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. З 2004 року Позивач, [PERSON], добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується домоволодінням, яке розташоване в [ADDRESS]. Також, Позивач, [PERSON], не тільки добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується домоволодінням, а й володіє з 2004 року оригіналами наступних документів: заповітом від 21.12.1993 року та технічним паспортом. Статтею 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦКУ) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Отже, враховуючи те, що Позивач, [PERSON], більше десяти років добросовісно володіє домоволодінням, яке розташоване в [ADDRESS], яке належить на праві приватної власності [PERSON], відкрито, безперервно, здійснюючи обслуговування домоволодіння, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на вказане домоволодіння, в порядку набувальної давності. Суд, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved