Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами: № ЛВ1/0120/09/1551 від 21.09.2009 р., №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 р. про залучення внесу (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок: за період з 01 березня 2020 р. по 31 березня 2020 р. включно у розмірі 61228,68 грн. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у цивільній справі № 1522/6783/12 стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь позивача суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ - 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договору №ЛВ -20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року у розмірі 9507,57 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 10.05.2020 року. 21.06.2012 року було видано виконавчий лист №1522/6783/12, який був скерований на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одеси. У Другому Приморському відділі ДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 за виконавчим листом №1522/6783/12. В 2019 р. КС «Перше кредитне товариство» звернулося із заявою при визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за №1522/6783/12. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19.10.2019 р. у задоволенні заяви відмовлено. Вказує, що уклавши договір №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договір №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, у якому міститься п.4.1. «Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно чинного законодавства України», п.4,2 «Порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору». Відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору, а тому законним у даному випадку є стягнення пені за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ: 1 За період з 01.03.2020 р. по 12.03.2020 р., тобто за 12 днів, облікова ставка НБУ - 11,0%, подвійна облікова ставка становить - 22%; 9507,57 х22,00% = 2091,66; 2091,66х12=25099,92; 2. За період з 13.03.2020 р. по 31.03.2020 р., тобто за 19 днів, облікова ставка НБУ - 10,0%, подвійна облікова ставка становить - 20%; 9507,57 грн. х 20,0%=1901,51; 1901,51х19=36128,76. Отже, сума пені за березень місяць 2020 р. становить: 25099,92+36128,76=61228,68 грн. З врахуванням наведеного позивач просить позов задоволити. 16 липня 2021 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позов заперечив. Зазначив, що позивач просить стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, хоча це не передбачено ані договорами між сторонами у справі, ані діючим законодавством. Стягнення пені суперечить ЗУ «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань», оскільки цим законом передбачений граничний розмір пені, а конкретний розмір має погоджуватись сторонами договору. Стягнення пені не може ґрунтуватися на статті 1048 ЦК України, оскільки вона не застосовується до наслідків невиконання рішення суду. Всі та будь-які зобов`язання КС «ПКТ» перед позивачем є припиненими за будь-яких обставин, оскільки КС «ПКТ» в 2011-2016 роках перебував в межах процедури банкрутства. Відповідно до діючої на той час редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, що не були заявлені в межах справи про банкрутство - припинилися. Про це прямо зазначено в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Позивач грубо помилився й у своїх розрахунках, оскільки нарахував не «річну» подвійну ставку НБУ, а «денну», тобто «забув» поділити заявлену до стягнення суму на кількість днів у році та помножити на кількість днів у місяці. У зв`язку із цим, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, оскільки у відзиві на позовну заяву просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Cуд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встанови, що заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року позов [PERSON] до КС «Перше кредитне товариство» задоволено частково. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство`на користь [PERSON] суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009р. та договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008, з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 липня 2009 в розмірі 9507,57 грн. (девять тисяч пятсот сім грн. та пятдесят сім копійок). Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь [PERSON] суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. Стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» в дохід держави суму судового збору (держане мито) у розмірі 95,07 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. відмовлено. У статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість, а таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань. КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою. Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги. Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 01.03.2020 р. по 12.03.2020 р., тобто за 12 днів, облікова ставка НБУ - 11,0%, подвійна облікова ставка становить - 22%; 9507,57 х22,00% = 2091,66; 2091,66х12=25099,92; За період з 13.03.2020 р. по 31.03.2020 р., тобто за 19 днів, облікова ставка НБУ - 10,0%, подвійна облікова ставка становить - 20%; 9507,57 грн. х 20,0%=1901,51; 1901,51х19=36128,76. Отже, сума пені за березень місяць 2020 р. становить: 25099,92+36128,76=61228,68 грн. Однак, позивач належним чином не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення пені за вказаний період, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також при здійснені розрахунку не врахував, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство». Доказів того, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені матеріали справи не містять, оскільки відсутні будь-які відомості про невиконання виконавчого листа №2/1522/6783/12 від 21.06.2012 року, виданого на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року. Позивачем не долучено жодного доказу, який б підтвердив, що ухвалене рішення на даний час є невиконаним, обмежившись наданням суду копії постанови про відкриття виконавчого провадження, яка фактично засвідчує перебування виконавчого листа на виконані. Крім того, за договорами укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «ПКТ» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора до боржника - КС «ПКТ», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ». Ухвала набрала законної сили та є чинною на даний час. Пунктом 8 цієї ухвали передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС «ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року. Таким чином, відповідно до Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011, вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними. Відтак, вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним депозитних договорів, строк виконання яких настав в 2009 та 2010 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року, отже позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство КС «ПКТ», та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів Закону №2343-ХІІ від 14 травня 1992 року. З наведеного слідує, що зобов`язання КС «ПКТ» перед позивачем, які існували на підставі депозитних договорів №ЛВ -1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договір №ЛВ- 20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, є припиненими в силу приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», будь-які штрафні (фінансові) санкції до відповідача у зобов`язанні, що припинилось не можуть бути застосовані. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Таким чином, суд вважає що відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими. У зв`язку з цим позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed