Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача, [PERSON] матеріальної шкоди, не одержаних доходів, а також моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що 26 липня 2014 року о 13 год. 20 хв. по вул. К. Цеткін в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області сталася ДТП за участю автомобіля марки «Misubishi Pajero», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON], автомобіля «Volkswagen Tiguan», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Volkswagen Caddy», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Автомобілі отримали значні механічні пошкодження. Причиною ДТП стало порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, [PERSON] Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 520/11827/14-п від 15 серпня 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Враховуючи викладене в позовній заяві, позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 63126 грн. 65 коп., 1400 грн. 00 коп. не одержаних доходів, а також моральну шкоду у розмірі 7000 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та стягнути матеріальну та моральну шкоду завдану скоєнням ДТП в повному обсязі, з обставин викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не сповістив. Представник відповідача, [PERSON], надала на адресу суду заяву з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку з її зайнятістю в іншому процесі. (а.с. 63). Доказів перебування в іншому судовому процесі представником відповідача суду не надано, суд вважає причину неявки [PERSON] не поважною. В судовому засіданні від 03.02.2015 року надавала пояснення в якому фактично погодилась з тим, що [PERSON] була причинена матеріальна шкода позивачу завданою ДТП, однак не погодилась з сумою вказаною позивачем шкоди. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не сповістила. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З'ясував обставини справи, вислухав представника позивача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив наступні обставини: О 13 годині 20 хвилин 15 серпня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Misubishi Pajero», р/н [NUMBER], по вул. К. Цеткін в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, не вибрала безпечну дистанцію, внаслідок чого допустила зіткнення з керованим попереду в попутному напрямку [PERSON] автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», р/н [NUMBER], який відкинуло вперед на інший автомобіль марки «Volkswagen Caddy», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим завдала трьом транспортним засобам механічні пошкодження, Причиною ДТП стало порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, [PERSON] Згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 520/11827/14-п від 15 серпня 2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. (а.с. 16). Власником пошкодженого автомобіля «Volkswagen Tiguan», р/н [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.04.2012 року є [PERSON]. (а.с. 9,10). Відповідно ж до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 26 липня 2014 року, є встановленим і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розмір матеріальної шкоди визначений згідно: - акту виконання робіт №ОФ-00004669 від 30.08.2014 року та фіскальним чеком від 30.08.2014 року. Із вказаного акту вбачається, що сума виконаної роботи по ремонту автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», р/н [NUMBER], становить 63126, 65 грн. (а.с.19-26). Таким чином, оскільки автомобіль позивача «Volkswagen Tiguan», р/н [NUMBER], отримав пошкодження, і йому матеріальна шкода не відшкодована, то його позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими. Суд погоджується з обранням способу відшкодування шкоди, обраним позивачем, що є його правом, і котрий є найбільш доцільнішим, виходячи з обставин справи, оскільки позивач поніс реально матеріальні витрати, які потрібні на відновлення автомобіля. Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У зв'язку із заподіянням шкоди майну позивача, автомобілю «Volkswagen Tiguan», р/н [NUMBER], у зв'язку з тим, що 12.02.2013 року між [PERSON] та ТОВ «АГРОЙЛ» був укладений Договір оренди вищевказаного транспортного засобу (строк дії договору до 12 лютого 2018 року), враховуючи те, що автомобіль після ДТП знаходився впродовж двох місяців в ТОВ «Автогранд Миколаїв» для проведення ремонтно-відновлювальних робіт, позивач не одержав доходи у сумі 1400 гривень, які міг би одержати за звичайних обставин. З аналізу досліджених судом доказів встановлено, що між неправомірними винними діями [PERSON], які полягали в порушенні Правил дорожнього руху і скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та заподіяною [PERSON] шкодою у вигляді упущеної вигоди наявний безпосередній причинний зв'язок, тому шкода, заподіяна позивачу, підлягає відшкодуванню в повному обсязі [PERSON] Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у зв'язку із протиправними діями відповідача позивачу довелося докладати значних зусиль для відновлення його порушеного права, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди. В той же час суд вважає визначений позивачем розмір відшкодування такої шкоди завищеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відтак, дана вимога підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги частково, стягує з відповідача матеріальні збитки заподіяні в результаті ДТП , в розмірі - 63 126,65 грн., упущену вигоду (не одержані доходи) у розмірі 1400 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп., а також понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial