Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому вказує, що 26.02.2019 року вона позичила [PERSON] 9500,00грн, які останній зобов`язався повернути до 26.04.2019 року, про що було складено розписку. У вказаний строк відповідач суму позики не повернув. Також 21.03.2019р. вона позичила [PERSON] 26300,00грн, які останній зобов`язався повернути до 26.04.2019 року, про що було складено розписку. У вказаний строк відповідач суму позики не повернув. Відповідач ухиляється від повернення позики, ігнорує звернення позивача. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу в розмірі 35800,00 грн. (9500,00грн. + 26300,00грн.), а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 403,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 211,68 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу в розмірі 36414,68грн. та судові витрати в розмірі 768,40 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні під час розгляду справи змінював свою позицію не заперечував проти задоволення позову, однак під час дебатів просив відмовити. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, допитавши сторін по справі, судом встановлені наступні обставини справи. Судом встановлено, що 26.02.2019 року [PERSON] позичила [PERSON] 9500,00грн, які останній зобов`язався повернути до 26.04.2019 року, про що було складено розписку. У вказаний строк відповідач суму позики не повернув. 21.03.2019року [PERSON] позичила [PERSON] 26300,00грн, які останній зобов`язався повернути до 26.04.2019 року, про що було складено розписку Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів саме у борг. Отже у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. Згідно з ч. 2ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У вказаний в розписках від 26.02.2019року, 21.03.2019року строк, а саме до 26.04.2019року [PERSON] позичену суму коштів позивачу не повернув. Вимоги позивача про повернення вказаної суми позики в розмірі 9500,00грн. та 26300грн. залишені відповідачем без задоволення. Отже, в розписках, видані відповідачем позивачу, містяться дані про укладення договору позики, його умови, сума отриманих коштів, а також строк їх повернення. Разом з тим,статтею 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що сума боргу становить 35800,00 грн. (9500,00грн. + 26300,00грн.), а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 403,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 211,68 грн. Суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 26.02.2019року, 21.03.2019 року з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 35800,00 грн., три відсотки річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 403,00 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 211,68 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved