Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на малу архітектурну форму торгівельного павільйону. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.11.2010 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір на виготовлення металевих конструкцій. Відповідно до п. 1.1 договору ФОП [PERSON] як підрядник зобов`язався виконати роботи по виготовленню з металоконструкцій об`єкт торгівельний павільйон розміром 5,85м*2,44м, висота по фасадній частині 2,45м з встановленням технічного обладнання. Місцем встановлення вказаного павільйону є [ADDRESS] та б. 33 [ADDRESS] . 13.11.2010 року між позивачем та ФОП [PERSON] було підписано акт прийому - передачі виконаних робіт. Протягом 2010 - 2016 року дружина позивача здійснювала підприємницьку діяльність в зазначеному павільйоні. У 2016 році позивач прийняв рішення продати торгівельний павільйон [PERSON] 20.06.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено попередній договір про купівлю-продаж малої архітектурної форми торгівельного павільйону, згідно з яким сторони домовилися основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений не пізніше 01.02.2017. Позивачем отримано аванс у розмірі 2000 грн. Після укладення попередньої угоди [PERSON] перестав цікавитися угодою. Проте, у грудні 2018 року [PERSON] посилаючись на укладений між ними попередній договір та сплачений аванс став вимагати звільнення павільйону та передати його у власність. 25.07.2019 року позивач отримав від [PERSON] претензію з вимогою звільнити торгівельний павільйон та передати його в належному стані. Дійти порозуміння з відповідачем не вдалося. Оскільки право власності на спірне майно не підлягає державній реєстрації, просить суд визнати за ним право власності на рухому річ торгівельний павільйон розміром 5,85м*3,44 м, висота по фасадній частині 2,45 м , загальною площею 20,1 кв.м, який тимчасово встановлений за адресою: [ADDRESS] та б. 33 [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Селидівської міської ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом.\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку позивача та представника третьої особи, судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~01.11.2010 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір на виготовлення металевих конструкцій, згідно з яким ФОП [PERSON] зобов`язався виконати роботи по виготовленню металевої конструкції торгового павільйону розміром 5,85м*3,44 м, висота по фасадній частині 2,45 м, місце встановлення: [ADDRESS] . [ADDRESS] павільйон повинен бути обладнаний двома вікнами і вхідними дверима з ролетами по фасадній частині, одним вікном з тильної частини, стінами та стелею, а також мати технічне обладнання. \~ \~ \~ \~ФОП [PERSON] виконав умови договору та 13.11.2010 року передав [PERSON] торговий павільйон розміром 5,85м*3,44 м, висота по фасадній частині 2,45 м, місце встановлення: [ADDRESS] , про що свідчить акт прийому передачі від 13.11.2010 року. \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради від 12.03.2010 року №39/2 Товариству з обмеженою відповідальністю «Купець» надано дозвіл на розміщення малої архітектурної форми (торгового павільйону) по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Також, у рішенні виконкому Селидівської міської ради від 12.03.2010 року №39/2 зазначено, що земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надана товариству в оренду рішенням Селидівської міської ради від 28.03.2007 за №5/18-279/1. \~ \~ \~ \~20.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, згідно якого [PERSON] зобов`язався продати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язався купити малу архітектурну форму (МАФ) торгівельний павільйон, розміром 5,85м*3,44м висотою по фасадній частині 2,45м, загальною площею 20,1 кв.м. з встановленим технічним обладнанням, який не є об`єктом нерухомості та тимчасово встановлений за адресою: [ADDRESS] а та б. 33 [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 Попереднього договору від 20.06.2016 року сторони домовилися, що договір купівлі продажу має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше ніж 01.02.2017 року. \~ \~ \~ \~У п. 3 Попереднього договору від 20.06.2016 року зазначено, що на підтвердження намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] передав, а [PERSON] отримав гроші у розмірі 2000 грн., що становить 10 % вартості об`єкту продажу. Зазначена сторонами сума розцінюється як аванс в рахунок наступного договору купівлі-продажу. \~ \~ \~ \~У попередньому договорі від 20.06.2016 року зазначено, що передачу грошей здійснено готівкою в національній валюті України під час укладання договору і підтверджується підписами сторін у договорі. \~ \~ \~ \~Даний попередній договір також передбачає наслідки його не виконання. \~ \~ \~ \~Так, у п. 5 Попереднього договору від 20.06.2016 року зазначено, що у разі коли договір купівлі продажу не відбудеться, [PERSON] зобов`язався повернути отриманий від [PERSON] аванс у повній сумі протягом трьох діб з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі. \~ \~ \~ \~Також, п. 6 Попереднього договору від 20.06.2016 року сторони дійшли згоди, що у разі необґрунтованого відмовлення від укладення договору купівлі продажу у визначений договором строк, той хто ухилився повинен відшкодувати другій стороні збитки завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу. При цьому сторони узгодили розмір нарахування та сплати пені у разі не виконання умов договору. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що його право власності на малу архітектурну форму порушено відповідачем, оскільки він отримав претензію від відповідача з вимогою звільнити торгівельний павільйон та передати йому в належному стані. \~ \~ \~ \~На підтвердження даного факту позивачем надано копію претензії від 25.07.2019 року за підписом [PERSON] , де останній зазначав, зокрема про те, що [PERSON] у передбачений попереднім договором від 20.06.2016 року строк відмовився виконати умови договору, та зазначав про набуття ним права власності на зазначений павільйон. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР\~«Про\~ратифікацію\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод\~1950\~року,\~Першого\~протоколу\~та\~протоколів\~№\~2, 4, 7\~та\~11\~до\~Конвенції»,\~встановлено,\~що\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права (частина друга статті 16 ЦК України). За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу щодо меж здійснення цивільних прав. Відповідно до частини першої\~статті 181 ЦК України\~до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з частиною другою\~статті 181 ЦК України\~рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до частини другої\~статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~(далі - Закон № 3038-VI) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Частиною четвертою\~зазначеної статті Закону № 3038-VI\~передбачено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в\~порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація - тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Оскільки тимчасова споруда не є нерухомістю, то\~законом\~не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору відчуження чи оренди такої споруди, відсутня необхідність державної реєстрації вказаного майна. Крім того, відповідно до частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Майно набувається на підставах, які не заборонені\~законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з\~закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. Судом встановлено, що на підставі договору від 01.11.2010 року укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] та акту прийому передачі від 13.11.2010 року, [PERSON] набув право власності на металеву конструкцію торговий павільйон розміром 5,85м*3,44 м, висота по фасадній частині 2,45 м. \~ Згідно із ст. 346 ЦК України\~ право власності припиняється у разі: 1)\~відчуження власником\~свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3)\~припинення права\~власності на\~майно,\~яке за\~законом не\~може належати\~цій особі; 4) знищення майна; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9)\~реквізиції; 10)\~конфіскації; 11)\~припинення юридичної\~особи чи\~смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Також, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Статтею 347 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності , у зв`язку з чим на підставі ст. 336 ЦК України особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився, набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 20.06.2016 року було укладено попередній договір з наступним укладання договору купівлі-продажу торгівельного павільйону. Проте, даний договір не містить суттєвих умов щодо припинення права власності продавцем та умови набуття права власності на рухому річ покупцем. Даним договором сторони узгодили лише строки укладання основного договору купівлі - продажу МАФу, передачу авансу, та наслідки не виконання умов попереднього договору, зокрема відшкодування збитків та нарахування пені. Також, наданими суду доказами не підтверджується, що металева конструкція торговий павільйон вибув із володіння позивача та права власності перейшло до відповідача. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідач будь-яким чином позбавив його права власності на торгівельний павільйон, або чинить перешкоди позивачу користуватися чи розпоряджатися майном. Наданими суду доказами не підтверджено, що позивач мав дозвіл на розміщення малої архітектурної форми торгівельного павільйону по [ADDRESS] . Проте, предметом спору є визнання права власності на малу архітектурну споруду, яку можна вільно переміщувати у просторі без зміни її призначення, а тому суд не надає даним обставинам належну оцінку. Суд не надає оцінку запереченням представника третьої особи, оскільки предметом спору є визнання права власності на тимчасову споруду, а у своїх запереченнях представник третьої особи зазначав про неправомірне користування позивачем земельної ділянки та розташування зазначеної споруди із порушенням встановлених норм. Також, суд не бере до уваги заперечення представника третьої особи в частині неправомірного будівництва на земельній ділянці тимчасової споруди, що належить Селидівській міській раді, оскільки, як зазначив сам представник орган державної влади має право звернутись до суду із відповідним позовом про усунення перешкод користуванням права власності. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст.\~76,77\~ЦПК України докази та оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed