Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що відповідач добровільно покинув місце проживання у спірному будинку за адресою: [ADDRESS], не приймає участь в його утриманні, оплаті житлово-комунальних послуг, тому просить визнати відповідача та його неповнолітню доньку [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідач в спірному будинку не проживає з 01 січня 2015 року, про що свідчать акти сусідів, в будинку не має газопостачання та теплопостачання, спірний будинок підлягає знесенню. В спірному будинку вже більше року ніхто не проживає, точного місяця проживання відповідача йому не відомо, з батьком він не спілкується з 2009 року, після смерті матері у відповідача нова сім'я. Він не проживає в спірному будинку, будинок він купував для себе. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідача було зареєстровано в спірному буднику за згодою власника, в подальшому відповідач зареєстрував в спірному будинку свою неповнолітню дочку, намагався позбавити позивача права власності на будинок, але в задоволенні позову відповідача було відмовлено, оскільки відповідач не проживав в цьому буднику, а проживав в незаконно збідованій будівлі. Власником спірного будинку є позивач. Судові спори між сторонам виникали неодноразово. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що з цією сім'єю вони познайомились в 2009 році. В продажу будинку було відмовлено, місце реєстрації дитини не відомо, у разі зняття неповнолітньої дитини з реєстрації, буде порушено її права, в 2013 році акт не складався, де перебувають батьки дитини не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідач по справі 2 року тому виїхав з спірного буднику, він є товаришем позивача, із сім'єю відповідача він не знайомий, на даний час в спірному будинку ніхто не проживає і в ньому немає ніяких меблів та речей, оскільки будинок знаходиться в аварійному стані. Відповідача по справі останній раз від бачив в літку 2014 року. На території домоволодіння є три гаражних приміщення. Він був лише на подвір'ї. Свідок [PERSON] в судовому засідання показав, що він з позивачем є рідними братами по матері. Відповідач по справі декілька років тому, все покинув і поїхав, він проживає поруч із спірним будинком, відповідач має інше житло в іншій області, на даний час в спірному будинку ніхто не проживає, в середину будинку він не заходив, в буднику не має електоренергії, пічки, підлога протрухла, на території домоволодіння також є гараж, відповідач до свого від'їзду проживав в будівлі гаража. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є другом позивача, ставить і з весни цього року він ставить свій велосипед в спірному буднику, останній раз він бачив відповідача взимку 2014 року, в спірному будинку не має умов для проживання, оскільки там не має світла. Також в будинку не має ніяких речей, одягу та іграшок. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав, про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, судовим рішенням, державним актом. Відповідач [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], зареєстровані у спірному будинку в якості членів сім'ї власника, оскільки відповідач є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвами про народження, судовими рішеннями, іншими матеріалами справи. Відповідач [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON] у спірному будинку не проживають з 01 січня 2015 року, що підтверджується актами, показами свідків. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач та його неповнолітня дочка зареєстровані у спірному житловому приміщенні, але їх реєстрація породжує наслідки у виді додаткових витрат на утримання житла без згоди власника, це обмежує позивача у здійсненні належного йому права власності на спірне житлове приміщення, створює обмеження і перешкоди у реалізації однієї із складових права власності - права розпорядження, а неможливість оформлення державної допомоги та додаткові витрати власника через відмову відповідача знятися із реєстраційного обліку у позасудовому порядку порушує права власника на належне користування майном. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання відповідача та його неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів грунтується на законі. Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав власника доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст. ст.10, 11, 60 ЦПК України не подав заперечень на позов та їх не довів. Таким чином, позовні вимоги грунтуються на законі та зібраних у справі доказах, судом встановлено достатність підстав для визнання відповідача та його неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування жилим приміщенням шляхом позбавлення такого права у судовому порядку, тому позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved