Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики у розмірі 12 800 доларів США, що еквівалентно 102 000 гривні, який обґрунтував наступним чином. 05 квітня 2011 року в с. Кошаринці Бершадського р-ну, Вінницької обл., він, [PERSON], особисто передав громадянину України - [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 800 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказану суму до 08 листопада 2011 року. Ураховуючи те, що він знав відповідача як порядну людину вже понад 5 років, у них склались приятельські відносини, крім цього він і раніше неодноразово позичав йому кошти, які відповідач вчасно повертав, тому без зайвих роздумів і в цей раз позичив йому вказану суму коштів. Після 8 листопада 2011 року він, [PERSON], неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути позичені кошти, проте на його прохання [PERSON] кожного разу повідомляв, що поверне через декілька днів. Оскільки розписка про передачу відповідачеві грошових коштів від 05 квітня 2011 року в с. Кошаринці Бершадського р-ну Вінницької обл., не збереглася, 22 листопада 2013 року в с. Коханівка Липовецького району Вінницької області, під час їх зустрічі з відповідачем, останній написав нову розписку, в якій підтвердив, що 5 квітня 2011 року він, [PERSON], передав йому грошові кошти на загальну суму 12 800 доларів США, що складає в гривнях 102 000 грн. (сто дві тисячі гривень). Також в даній розписці відповідач зобов'язався повернути позичені гроші до 29 листопада 2013 року. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань, до сьогодні відповідач не повернув навіть частини з позичених коштів. В досудовому порядку позивач намагався врегулювати виниклий спір, проте всі зусилля, спрямовані на повернення позики результатів не мали, тому просив суд стягнути з відповідача в примусовому порядку з відповідача на його користь позичені ним відповідачеві кошти та судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю від 22.11.2013 року [PERSON] в судове засідання не з'явились. В адресованій суду заяві, представник позивача просив суд розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи по суті був сповіщений за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку наданою згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС у Вінницькій області. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що позивач та його представник скористались своїми правами, що передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, оскільки згідно правил, що передбачені ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, відтак підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України не встановлено, тому суд здійснює розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України, визначені вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що 22.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 12 800 доларів США, що складає 102 000 гривень, про що свідчить письмовий документ розписка, що підписана сторонами договору. Термін повернення грошей узгоджено сторонами до 29.11.2013 року. Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальним правилом виконання зобов'язань (ст.509 ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином. Саме належне виконання зобов'язання тягне за собою припинення зобов'язання (ст. 599 ЦК). За змістом ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів в узгоджений сторонами такого договору строк не виконує, що доведено позивачем належаними та допустимими доказами, що вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, оскільки ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 79 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Питання розподілу судових витрат урегульоване ст.88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ураховуючи те, що позивачем підтверджено належним чином документально понесені ним судові витрати, тому суд присуджує їх до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved