Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності, який мотивував тим, що на праві приватної власності рідній сестрі позивача, [PERSON], яка померла [INFO], належала земельна ділянка площею 1,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Устянської сільської ради, Снятинського району, Івано-Франківської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 189878, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 462 від 18.02.2003 року. Дана земельна ділянка була передана [PERSON] в приватну власність на підставі сертифіката про право приватної власності на землю, що підтверджується довідкою Устянської сільської ради № 351 від 20.03.2014 року. Право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло на підставі Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, відповідно до якого кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. На підставі даного сертифікату і було розпочато виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Однак, внаслідок зволікань працівників держкомзему видача державного акту на право приватної власності на землю відбулась після смерті спадкодавці. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась із вищезазначеної земельної ділянки та грошового вкладу. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом став позивач. В зв'язку із тим, що державний акт на право приватної власності на землю було виготовлено на ім'я [PERSON] після її смерті, хоча право власності на землю вона набула за життя, Державним нотаріусом Другої Снятинської державної нотаріальної контори Григорець М.В. 23.09.1998 року було видано на ім'я позивача свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на грошовий вклад, а тому позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,13 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Устянської сільської ради, Снятинського району, Івано-Франківської області, яка належала [PERSON] на підставі сертифіката про право приватної власності на землю, в межах, вказаних в Державному акті на право приватної власності на землю серія Р1 № 189878, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 462 від 18.02.2003 року. Представник позивача адвокат [PERSON] подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задоволити, а справу розглядати у відсутності позивача та його представника. Голова Устянської сільської ради С. Томащук подав до суду заяву, якою просив справу розглядати у відсутності представника сільської ради, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю Р1 №189878 виданий [PERSON], зареєстрований за №462; Довідку Устянської сільської ради №351 від 20.03.2014 р.; Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; Свідоцтво серії ААО №098452 про право на спадщину за законом від 23.09.1998 р. додаткове до №431 від 18.05.1998 р. по спадковій справі №57, зареєстровано в реєстрі за №853 - суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують його право спадкування, а саме свідоцтво про народження чи інші документи, які б підтверджували родинний зв'язок з померлою чи заповіт. Також суду не надано сертифікат на право приватної власності на землю, що не дає суду можливості встановити точну дату його видачі. Державний акт на право приватної власності на землю Р1 №189878 зареєстрований за №462 видано [PERSON] 18.02.2003 р. вже після її смерті [INFO] У ст. 11 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Outcome: dismissed