Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, розмір вимог яких в подальшому був збільшений, по якому просив суд: -Визнати [PERSON] ( РНОКПП: [NUMBER] , [INFO], паспорт серії [NUMBER] , виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області, 23.11.2005 року) та [PERSON] ( [INFO]) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: трикімнатною квартирою [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м.. -Виселити [PERSON] ( РНОКПП: [NUMBER] , [INFO], паспорт серії [NUMBER] , виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області, 23.11.2005 року) та [PERSON] ( [INFO]) з житлового приміщення, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м.. -Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] . позов не визнав, заперечував проти його задоволення, в судове засідання, призначене на 01.07.2019 року не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності. Відповідач - [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення якого повідомлена належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №00578/R2. Відповідно п. 1.1. Кредитного договору «Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний/картковий рахунок Позичальника № [NUMBER] у Банку з 02 червня 2008 року і терміном погашення по 01червня 2028 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 138585,18 дол. США на наступні цілі: придбання нерухомості у сумі 120 000,00 дол. США. Пунктом 1.3. Кредитного договору передбачає забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає «... іпотека 3-х кімнатної квартири, загальною площею 58,5 кв.м. та житловою площею 37,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ». 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., реєстровий №1371 відповідно до п. 1.2. якого іпотекою забезпечується виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним Договором по поверненню кредиту, наданого Банком на наступні цілі: «придбання нерухомого майна - квартири під номером [ADDRESS] ». На виконанні у Другому Київському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області знаходився виконавчий лист №520/9695/13-ц виданий 10.08.2015 року Київським районним судом м. Одеса про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МАРФІН БАНК», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК» заборгованості за кредитним договором у сумі 169 622,84 (сто шістдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять два долари 84 центи) доларів США та 406 739,22 (чотириста шість тисяч сімсот тридцять дев`ять грн. 22коп.) грн.. 16.02.2018 року державним виконавцем Другого Київського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Золотарем О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №55821059) з виконання виконавчого листа №520/9695/13ц. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем було проведено опис та арешт нерухомого майна, яке було передано боржником в іпотеку стягувану, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м. та в подальшому було виставлено на електроні торги для продажу. З урахуванням положень ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», ч. 7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження», Банку перейшов у власність предмет іпотеки, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м., щляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, про що свідчить Акт № 50743081 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 18.02.2019 року затвердженого начальником Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області. На підставі вказаного Акту державним приватним нотаріусом Одеського міського округу Носенко О.В. 21.02.2019 року видано Свідоцтво про право власності за реєстровим №276. Згідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 157183038, дата формування: 21.02.2019 року ПАТ «МТБ БАНК» є власником нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м.. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що після оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] за Банком, у вказаному житловому будинку відповідачі залишилися зареєстровані та фактично проживають. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності та закріплює право власника володіти, користуватись, розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Крім того, з моменту припинення права власності, також припиняється правомочність користування житловим приміщенням, яка нерозривно пов`язана з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім`ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15) та у Постанові Верховного Суду України від 01.03.2016 року. Верховний Суд України у своїй Постанові від 16 листопада 2016 р. по справі № 6-709цс16 зазначив, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Крім того, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. (Правова позиція викладена в Постанові ВСУ по справі № 6-158цс14 від 05.11.2014 року). За статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Тобто особи, яких у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки виселяють із житлового будинку, який був придбаний ними за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, - виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Також, банком 22.05.2019 року на адресу відповідачів направлено лист-вимогу про добровільне виселення з квартири, яка відповідачами отримана про що свідчить накладні експрес-доставки Меркурій № R1146485 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового выдправлення, наявного в матеріалах справи. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved