Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей посилаючись на те, що 26.05.2012 року між ним та відповідачем укладено шлюб, від якого мають трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, вважає подальше спільне проживання неможливим через різність поглядів на виховання дітей та сімейні стосунки. Шлюбні відносини з відповідачем припинені, на даний час вони проживають окремо та не мають намірів поновлювати сім`ю, адже відповідач є наркоманкою. Проживаючи в Умані, в його будинку, який він залишив відповідачу для проживання з дітьми, вона розвела в присутності дітей притон, де вживала зі спільниками алкоголь та наркотики, у зв`язку з чим неодноразово викликалась поліція. Крім того, з метою здобути кошти на наркотики та алкоголь, відповідач продала майже всі предмети домашнього вжитку, всі металеві речі в дворі, а також отримувала швидко займи, які не повернула, всі сплачені аліменти на дітей вона використовувала виключно на себе. В літку 2019 року вона забрала дітей та використовуючи їх, жебракувала поблизу місць скупчення людей, про що був репортаж в телепрограмі «Надзвичайні новини». В вересні 2019 року він розшукав відповідача та забрав дітей з допомогою органу опіки до місця їх постійного проживання в м. Умань. На сьогодні діти проживають з ним, їм створені усі умови для належного проживання. Відповідач через вживання наркотиків та жебракування не може фізично утримувати дітей, не має житла та надала згоду на виховання ним дітей в м. Умані. Позивач подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вважав за можливе здійснювати розгляд справи без присутності відповідача. Відповідач до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов, до суду не подавала, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Представники третіх осіб до суду не з`явились, надіслали листи про слухання справи за їх відсутності, та прийняти рішення в найкращих інтересах дітей. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Даний позов зареєстровано в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 03.02.2020 року. Ухвалою від 03.04.2020 року матеріали справи передано на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. 15.05.2020 року матеріли справи надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва. 15.05.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та залучено до участі у справі третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою від 28.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В суді встановлено, що з 26.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, та мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. По даній справі примиритися, зберегти сім`ю позивач не бажає, вважає, що сім`я розпалась і поновленню не підлягає, та просить розірвати їх шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року зазначено, що суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має врахувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 103/8820/41/3 від 04.11.2020 року вони вважають за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з їх батьком [PERSON] , оскільки мати дітей в їх утриманні та вихованні участі не приймає, діти проживають з батьком. Згідно Висновку Служби у справах дітей Уманської міської ради № 11/0125/689 від 07.10.2020 року вони вважають за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з їх батьком [PERSON] . Вивчивши надані позивачем докази по справі, обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явилась, та не скористалась процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved