Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «Ідея Банк» про скасування запису про обтяження на транспортний засіб, в якому просив звільнити з-під арешту шляхом скасування запису про обтяження №14342478 від 07.05.2014 року, внесений реєстратором Львівської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на транспортний засіб марки «Chevrolet aveo», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником вищевказаного транспортного засобу. В серпні 2017 року він вирішив відчужити спірний транспортний засіб, однак дізнався, що на вказаний транспортний засіб за заявою ПАТ «Ідея Банк» 07.05.2014 року було зареєстровано обтяження. Вважає, що обтяження даного транспортного засобу було проведення з порушенням чинного законодавства з огляду вищенаведеного. Так, відповідач [PERSON] був власником транспортного засобу марки «Chevrolet aveo», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 06.07.2012 року відповідач відчужив вказаний автомобіль [PERSON] і останньому було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] . В подальшому 15.07.2014 року [PERSON] зняв з обліку спірний автомобіль, а він зареєстрував його за собою. Також вказує, що відповідач 19.05.2008 року уклав із ВАТ «Плюс Банк» (на даний час ПАТ «Ідея Банк») кредитний договір та договір застави спірного транспортного засобу. 07.05.2014 року за заявою ПАТ «Ідея Банк» реєстратором Львівської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження на транспортний засіб марки «Chevrolet aveo», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що оскільки на момент реєстрації обтяження транспортного засобу відповідач не був його власником, а його власником був [PERSON] , то таке обтяження було здійснене з порушенням вимог чинного законодавства. Саме тому просить скасувати запис про обтяження спірного автомобіля в судовому порядку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовою повісткою, про що свідчить поштове повідомлення про її вручення представнику позивача. Клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відповідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності чи перенесення судового засідання від нього не надходило, відзив до суду також не надходив. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник ПАТ «Ідея Банк», будучи третьою особою по справі, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, про що свідчить поштове повідомлення про її вручення. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання від них не надходило, то суд розглядає справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та подані докази, суд вважає, що позов не обґрунтований та не доведений, а у його задоволенні слід відмовити в повному обсязі з огляду наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Положеннями ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Судом встановлено, що позивачу з 15.07.2014 року на праві власності належить транспортний засіб марки «Chevrolet aveo», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказаний транспортний засіб в період з 06.07.2012 року по 15.07.2014 року на праві власності належав [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою територіального сервісного центру 2643 від 05.08.2017 року №3321-адв (а.с. 9). Також встановлено, що 19.05.2008 року між ВАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №80670045 (а.с. 45). Згідно умов вказаного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 79855,65 гривень терміном до 19.05.2013 року для придбання транспортного засобу «Chevrolet aveo», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с. 45). В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 19.05.2008 року між ВАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк») та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу (а.с. 48). Згідно вказаного договору застави заставодавець передає в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №80670045 від 19.05.2008 та всіма додатковими угодами (договорами, додатками) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому транспортний засіб «Chevrolet aveo», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області 17.05.2008 року. Вказаний транспортний засіб належить заставодавцю (тобто відповідачу), згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області 17.05.2008 року (а.с. 48-49). Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №19473537 від 03.07.2008 року (а.с. 50) на спірний транспортний засіб з 03.07.2008 року по 03.07.2013 року на підставі вищевказаного договору застави зареєстровано обтяження. В зв`язку із тим, що на момент закінчення кредитного договору (19.05.2013 року) відповідачем зобов`язання перед банком за вказаним договором не виконані та станом на 10.01.2018 року у відповідача перед банком за вказаним договором кредиту існує заборгованість, то обтяження спірного транспортного засобу було продовжено до 07.05.2019 року. Вказане вбачається із довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №80670045 від 19.05.2008 року (а.с. 51) та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №53280857 від 30.08.2017 року (а.с. 7) Таким чином, на момент відчуження спірного транспортного засобу відповідачем [PERSON] , тобто станом на 06.07.2012 року, а також на момент відчуження цього ж транспортного засобу [PERSON] на користь позивача спірний транспортний засіб перебував у заставі, а відтак на нього зареєстроване обтяження. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Крім того,\~у відповідності\~до ч.\~3\~ст.\~9\~ЗУ «Про\~забезпечення вимог\~кредиторів та\~реєстрацію обтяжень»\~Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~зареєстроване обтяження\~зберігає силу\~для нового\~власника (покупця)\~рухомого майна,\~що є\~предметом обтяження,\~за винятком\~таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 12 цього ж закону передбачено, що взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Таким чином, враховуючи, що станом на дату винесення рішення відстуні відомості про належне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договром перед ПАТ «Ідея Банк» у забезпечення якого був перееданий спірний транспортний засіб та позивачем (його предствником) в заперечення наведеного не надано доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed