Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про втрату права користування житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] та зняття їх з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] та області. В 2012 року відповідачі по справі, які є його родичами, попрохали його зареєструвати їх у вказаній квартирі по тій причині, що у них не було відмітки в паспорті про їх місце реєстрації та пообіцяли йому, що відразу ж знімуться з реєстрації коли оформлять спадщину, але на даний час добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. В квартирі відповідачі жодного дня не проживали. З приводу виписки відповідачів він звернувся до відділення по справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб відділу міліції Кіровоградського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області, але йому в їх виписці було відмовлено та рекомендовано з даного питання звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, а саме судовими повістками за відомим суду місцем проживанням (перебуванням), причину своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі - продажу ВМТ № 765216 від 14 травня 2010 року зареєстрованому в реєстрі нотаріуса за № 386 та зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 31.05.2010 року позивачу належить на праві приватної власності квартира № 15 (п'ятнадцять) в будинку [ADDRESS] (а.с. 6-7). Про те, що вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності вказано в Витязі (копія) з Державного реєстру правочинів РМ № 710146 від 14.05.2010 року, Свідоцтві про реєстрацію права власності на нерухоме майно ССХ № 077747 від 31.05.2010 року виданого обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної ін вентаризації» та довідці про належність нерухомого майна № 4801 від 31.05.2010 року виданій тим же ОКП КООБТІ (а.с. 8). Зі слів позивача, в 2012 року відповідачі, як його родичі, попрохали його зареєструвати їх у належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] та області по тій причині, що у них не було відмітки в паспорті про їх місце реєстрації та пообіцяли йому, що відразу ж знімуться з реєстрації коли оформлять спадщину, але на даний час добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають. В квартирі відповідачі жодного дня не проживали. Вказане підтверджується довідкою про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.07.2014 року № 710, виданою сільським головою Великосеверинівської сільської ради Морозом А.П. (а.с.12). Те що відповідачі не проживають в квартирі позивача підтверджується Актом від 24.07.2014 року складеного комісією у складі депутата Великосеверинівської сільської ради Нетис В. Ю. за участю свідків - сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що підстав для продовження терміну зберігання за відповідачами права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК України немає, тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону Частина 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язанні з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, судове рішення являється підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, якщо воно ухвалене про позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2012 року в вказаному житловому будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку, слід задовольнити частково. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 15, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: partial