Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до Рубіжанського міського суду Луганської області та просив стягнути з відповідача 51930,80 гривень, що складається з процентів за користування коштами в розмірі 24339,10 гривень, інфляційних нарахувань в сумі 23750 гривень та трьох відсотків річних у розмірі 3841,70 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.02.2016, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 50000,00 гривень і судовий збір у розмірі 487,20 гривень. До теперішнього часу відповідач кошти в розмірі 50000,00 гривень не повернула, судове рішення не виконала, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача надав суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутністю позивача та за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень на позов не надала. Відповідачу було надіслано виклики в судове засідання за адресою, відповідно відомостей загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, а саме: [ADDRESS], один з яких було отримано відповідачем, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням № 9301003620614, а другий був повернутий на адресу суду з позначкою «за закінченням встановленого строку збереження». Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без її участі та згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та за його відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.02.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 30.11.2014 у сумі 50000,00 гривень та судовий збір у сумі 487,20 гривень. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили (а.с. 7-10, 11-13, 14-15). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач у позові вказує, що відповідачка кошти в розмірі 50000,00 гривень на цей час не повернула, судове рішення не виконала. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивачем у позові розрахований розмір процентів за користування позиченими коштами з 01.04.2015 по 23.10.2017 у сумі 24339,10 гривень, з яким суд погоджується, вважає вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний, зокрема, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 січня 2016 року розглянув справу № 6-771цс15 про стягнення заборгованості за договором позики. При розгляді була сформована наступна правова позиція. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач має право на отримання від відповідачки інфляційних втрат та 3% річних за період користування нею коштами, починаючи з 01 квітня 2015 року і до часу пред'явлення позову до суду по 23 жовтня 2017 року. Так, позивачем у позові за ч. 2 ст. 625 ЦК України розрахований розмір 3% річних за період з 01.04.2015 по 23.10.2017 в сумі 3841,70 гривень та нараховано інфляції втрати за період з квітня 2015 по вересень 2017 року у розмірі 23750,00 гривень, з якими суд погоджується, вважає вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Жодних доказів, які спростовують обставини на які посилається позивач у позовній заяві відповідач не надав, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір у сумі 640,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved