Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати. Вимоги мотивовано тим, що з 30 листопада 2000 року він працював за контрактом в комунальному підприємстві «Каховська міська друкарня» на посаді директора. На підставі розпорядження № 15-к від 30 січня 2014 року його було звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку контракту за ч. 2 ст. 36 КЗпП України. При звільненні підприємством з ним не було проведено розрахунку, на його додаткові звернення щодо виплати належних при звільненні сум відповідач не реагував, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. За вказаних обставин просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 40 813, 23 грн. В судове засідання позивач, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі, з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги визнав в частині стягнення заробітної плати на користь позивача в розмірі 35 443,65 грн. Вказуючи, що такий розмір заборгованості із заробітної плати підприємство мало перед [PERSON] станом на 31 грудня 2013 року. Вимоги підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено, що згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці, [PERSON] 01 грудня 2000 року, призначений на підставі розпорядження міського голови № 101/1-12 від 30 листопада 2000 року на посаду директора КП «Каховська міська друкарня» на умовах контракту (а.с. 5 - 6). Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, [PERSON] на підставі розпорядження міського голови № 15-к від 30 січня 2014 року звільнено з посади директора комунального підприємства «Каховська міська друкарня», у зв'язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 3). Згідно з довідкою, виданою КП «Каховська міська друкарня», заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі на 31 січня 2014 року становить 40 813,23 грн. (а.с. 4). Як слідує з п. 3.1 контракту № 6 з керівником підприємства, що є у комунальній власності міста укладеного 02 липня 2011 року між міським головою Карасевичем О.П. та [PERSON], за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику посадового окладу в розмірі 4 000 грн. і фактичного відпрацьованого часу. Згідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Пенсійного фонду України за звітний 2011 рік заробітна плата - 42 869,09 грн., з яких сплачено єдиний внесок; за 2012 рік - 34 787,51 грн., з яких сплачено єдиний внесок; за 2013 рік - 30 635,46 грн., з яких сплачено єдиний внесок. Відповідно до фінансового звіту, складеного головним бухгалтером [PERSON], станом на 31 грудня 2013 рік по зобов'язанням за розрахункам з оплати праці становить 16 000 грн. Як слідує з наданої розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000020 за грудень 2013 рік, заборгованість по виплаті заробітної плати КП «Каховська міська друкарня» перед директором [PERSON] на 31 грудня 2013 року - 35 443,65 грн., нарахована заробітна плата - 1 379,86 грн. разом - 36 823,31 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю і кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково можуть встановлюватися угодою сторін (ч. 3 ст. 21 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України слідує, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має звернутися до суду з позовом про стягнення йому належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 3, 221, 231 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств. Членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами. Враховуючи вищенаведене суд вбачає, що під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів щоб спростовував проведений позивачем розрахунок розміру заборгованості підприємства перед позивачем станом на 31 січня 2014 року, а також доказів того, що за відпрацьований [PERSON] січень 2014 року йому було нараховано та виплачено заробітну плату, а при його звільненні виплачено всі суми, що належать йому від підприємства. Окрім цього зазначає, що відповідно до встановлених обставин у справі, розмір заборгованості підприємства перед позивачем станом на 31 грудня 2013 року становила 36 823,31 грн. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що відповідач в порушення норм трудового законодавства не провів з позивачем розрахунок при звільненні, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з виплати заробітної плати, яка підтверджена в судовому засіданні та станом на 31 січня 2014 року складає 40 813,23 грн. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved