Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 31.05.2016 року він перебуває із відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому Бобровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №24. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Причиною розлучення стало те, що вони не змогли по взаємній згоді вирішувати питання подружнього життя. На примирення він не згодний, оскільки впевнений, що зберегти сім`ю неможливо. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб в позасудовому порядку, тому просить його позовні вимоги задовольнити, розірвати укладений із відповідачкою шлюб та стягнути з неї суму сплаченого судового збору. Згідно ухвали суду від 21 листопада 2019 сторонам було визначено строк для примирення 2 місяці. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.56). Відповідачка до суду також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. В наданому суду відзиві зазначає, що вони з позивачем мали тривалі та дружні сімейні відносили з 1987 року, у зв`язку з чим вона має велике бажання зберегти сім`ю і докладатиме всіх зусиль щоб сім`я не розпалася. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 травня 2016 року Бобровицьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням вимог викладеної норми та того, що відповідачка заперечувала проти розірвання шлюбу, судом було вжито заходи для примирення подружжя шляхом винесення ухвали про призначення строку на примирення з метою збереження сім`ї, а розгляд справи зупинено на вказаний термін. Зі спливом визначеного судом двохмісячного терміну сторонами не було досягнуто згоди на примирення. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи те, що спільне життя у сторін не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть та те, що сторонами не було досягнуто згоди на примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд знаходить поважними причини розірвання шлюбу і вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки, позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача (а.с.1).

Outcome: approved