Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на той факт, що відповідно дубліката посвідчення, виданого 05.02.1981 року, яке зареєстроване в ХДБТІ у 12.02.1981 році, домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті [PERSON], у спадщину за законом на 1/12 частку вступила його дружина - [PERSON]. Таким чином, загалом останній належало 7/12 (1/2 та 1/12) часток домоволодіння. В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів № 11 від 13.01.1989 року, [PERSON] відділом комунального господарства Дніпровської районної ради народних депутатів 31 січня 1991 року видано свідоцтво про право особистої приватної власності на об'єкт нерухомого майна. Згідно зазначеного свідоцтва останній належало 18/100 часток домоволодіння по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, після смерті матері позивачки з метою оформлення спадкових прав за заповітом, 25.1 1.1986 року [PERSON], у межах встановленого шестимісячного строку, звернулась до Першої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 668 за 1986 рік. Проте через юридичну необізнаність позивач тривалий час не зверталась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вважаючи, що вже набула право власності на спірний об'єкт. Однак, коли у липні 2014 року представник спадкоємця звернулась до нотаріальної контори із заявою, у якій просила повідомити про можливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримала відмову, мотивовану тим що спадкодавцем не було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна в органах технічної інвентаризації. З таким висновком позивач не погоджується та вважаю, що померла [PERSON] у встановленому законодавством порядку набула право власності на спірний об'єкт нерухомого майна, отримавши свідоцтво про право особистої приватної власності, а тому позивач має право на оформлення спадкових прав. На підставі вищевикладеного просить суд визнати за [PERSON], [INFO], право власності на спадкове майно а саме 18/100 часток домоволодіння [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному об'ємі просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позові. Представник Херсонської міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Нотаріус Херсонського міського округу [PERSON] в судове засідання не з'явився на адресу суду надав заяву згідно якої покладався на розсуд суду та просив розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно Акту запису про смерть №2535 від 26.10.1986 року [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина на 18/100 часток домоволодіння по [ADDRESS]. Згідно ст. 534 ЦК УРСР яка передбачає можливість кожного громадянина залишити за заповітом усе майно або його частину одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. При складанні заповіту заповідач може розпоряджатися не тільки майном, яке йому належить на момент складання заповіту, але й тим майном, яке буде йому належати надалі на будь-яких законних підставах. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з п.2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.11.1986 року позивач звернулась до Першої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у якій одночасно просила після спливу шестимісячного строку у відповідності до ст. 560 ЦК УРСР видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згідно відомостей зі Спадкового реєстру від імені померлої [PERSON] виявлено заповіт посвідчений Першою Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 2-1886. Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що померла заповідала Позивачу все належне її майно де б воно не знаходилось і взагалі те, що буде їй належати.(а.с.10). З пояснень представника позивача та матеріалів справи судом встановлено, що будь-які інші заяви щодо майна, у тому числі від осіб, які б мали право на обов'язкову частку, до нотаріальної контори не надходили. Тобто, Позивач є єдиним спадкоємцем всього майна померлої, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та від неї не відмовлялась. Згідно з ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що 02.07.2014 року представник позивача звернулась до нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу із заявою, у якій просила повідомити про можливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, листом нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] від 21.07.2014 року позивачу відмовлено у оформленні спадкових прав. Підставою для такої відмови слугував той факт, що померла не зареєструвала право власності на об'єкт нерухомого майна в органах технічної інвентаризації.(а.с.5). Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбачене цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст.128 ЦК УРСР передбачений момент виникнення права власності у набувача, зокрема право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На час виникнення права особистої власності померлою на спірну квартиру (199і рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, пункт 4 якої передбачав, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2004 року та Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому вважаю, що [PERSON] у встановленому законодавством порядку набула право власності на спірне майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже на думку суду померла [PERSON] у встановленому законодавством порядку набула право власності на спірну частку нерухомого майна, проте не зареєструвала його в органах технічної інвентаризації, а позивач у відповідності до закону належним чином звернувся до нотаріусу для оформлення та належно прийняв спадщину після смерті матері, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно.

Outcome: approved