Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову позивач вказував, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Вирішено звернути стягнення на прості іменні акції публічного акціонерного товариства «Шполянський молокозавод» (далі - ПАТ «Шполянський молокозавод») вартістю 0,30 грн кожна, що складають 24,67% статутного капіталу, що належить на праві власності [PERSON] шляхом їх реалізації за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності у ході виконавчого провадження для задоволення вимог ПАТ «Банк Форум» в рахунок погашення заборгованості в розмірі 549 489 433,21 грн. 14 липня 2015 року суд видав виконавчий лист, який стягувач пред`явив до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який відкрив виконавче провадження №49497680. В межах зазначеного виконавчого провадження 13 січня 2016 року виконавець прийняв постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанови про стягнення виконавчого збору. На підставі постанови про арешт майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відносно позивача зареєстроване публічне обтяження №15665064 - арешт рухомого майна. Об`єктом обтяження є прості іменні акції ПАТ «Шполянський молокозавод» вартістю 0,30 грн кожна, що складають 24,67% статутного капіталу, що належить на праві власності [PERSON] . Термін дії обтяження - 20 січня 2021 року. 24 листопада 2016 року виконавчий документ по ВП №49497680 було повернуто стягувачу, про що цього ж дня виконавець прийняв постанову. Одночасно з поверненням виконавчого листа стягувачу виконавець виділив в окреме провадження стягнення з позивача виконавчого збору - ВП №52992028. В межах цього виконавчого провадження на підставі постанови про арешт майна боржника від 28 листопада 2016 року на все рухоме та нерухоме майно позивача накладено арешт. 23 жовтня 2018 року виконавчий документ ВП №52992028 повернуто стягувачу, про що виконавець прийняв постанову, в якій зазначено про можливість повторного пред`явлення виконавчого документу до стягнення в строк до 23 січня 2019 року. Ні за ВП №49497680 ні за ВП №52992028 виконавчі документи повторно до стягнення пред`явлені не були. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Банк Форум» як юридична особа припинена. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження за пошуковим записом ВП № 49497680 записів не знайдено. Згідно з відповідями Відділу на адвокатські запити адвоката позивача - Юрченка Т.Д. , ВП №49497680 знищено. Відсутнє також і судове рішення про поновлення стягувачу строку пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 13 січня 2016 року № 49497680. Позивач також не звертався із заявою про поновлення строку на пред`явлення до виконання зазначеної постанови. За даними АСВП стан за ВП №52992028 - «завершено». Оскільки за ВП №52992028 і за ВП №49497680 відсутні постанови про закінчення виконавчого провадження, арешти з майна не знято, що робить неможливим реалізацію позивачем свого законного права власника майна. Разом з тим, у чинному законодавстві України наявна прогалина щодо законодавчого врегулювання питання закриття виконавцем виконавчого провадження після спливу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу до стягнення. Однак наявність такої прогалини не повинні призводити до порушення чи обмеження прав громадян. Посилаючись на викладене позивач просив зобов`язати відповідача зняти арешт з майна [PERSON] , шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про скасування записів №1630770 та № 15665064, а також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування запису про обтяження №20821069. Вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 27 листопада 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду позову за правилами спрощеного позовного провадження. 04 січня 2021 року від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому указано про те, що державний виконавець повинен вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. В рамках вказаних позивачем виконавчих проваджень державним виконавцем приймалось рішення про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» з підставі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Тобто, при поверненні виконавчого документа стягувачу даною статтею чітко визначено перелік, коли саме арешт з майна знімається, При цьому, при поверненні виконавчого документу за пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту не передбачено. За змістом норми частини 1 статті 40 Закону «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника знімається у випадку закінчення виконавчого провадження, в той час в даному випадку виконавчі провадження не закінчені та не повернуто виконавчий документ до суду, який його видав, а виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Отже норма цієї статті в нашому випадку не застосовується. При цьому, державний виконавець діяв в межах та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». 11 січня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про те, що позивач звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна, оскільки вважає, що тільки суд вправі прийняти таке рішення з огляду на те, що строк пред`явлення виконавчих документів для можливого стягнення за яким було накладено арешт, сплинув, а один із стягувачів припинив свою діяльність у зв`язку з ліквідацією. Позивач вважає протизаконним обмеження його прав власності на майно по виконавчим провадженням, які ніколи не будуть відновлені, так само як і виконавчі документи ніколи не будуть повторно пред`явлені. Крім того, позивачу не були надіслані копії документів уповноваженої особи, які зазначені як додатки о відзиву на позовну заяву. До відповіді до відзиву представник позивача додав заяву про зміну предмета позову, в якому просив зняти арешт та заборону на відчуження з рухомого та нерухомого майна [PERSON] , що накладені Відділом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 січня 2016 року в межах ВП №49497680 та постанови про арешт майна від 28 листопада 2016 року в межах ВП №52992028. Позовні вимоги в пункті 2 позовної заяви не розглядати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив про його задоволення. Представника відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Вирішено звернути стягнення на прості іменні акції ПАТ «Шполянський молокозавод» вартістю 0,30 грн кожна, що складають 24,67% статутного капіталу і належить на праві власності [PERSON] , шляхом їх реалізації за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності у ході виконавчого провадження для задоволення вимог ПАТ «Банк Форум» в рахунок погашення заборгованості в розмірі 549 489 433,21 грн. 13 січня 2016 року державним виконавцем Відділу прийнято постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також про стягнення виконавчого збору, якими постановлено накласти арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме на прості іменні акції ПАТ «Шполянський молокозавод» вартістю 0,30 грн кожна, що складають 24,67% статутного капіталу, що належить на праві власності [PERSON] . Термін дії обтяження - 20 січня 2021 року. 24 листопада 2016 року виконавчий документ в рамках ВП №49497680 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно з поверненням виконавчого листа стягувачу виконавець виділив в окреме провадження стягнення з позивача виконавчого збору - ВП №52992028. В межах цього виконавчого провадження на підставі постанови про арешт майна боржника від 28 листопада 2016 року на все рухоме та нерухоме майно позивача накладено арешт. 23 жовтня 2018 року виконавчий документ ВП №52992028 повернуто стягувачу, про що виконавець прийняв постанову, в якій зазначено про можливість повторного пред`явлення виконавчого документу до стягнення в строк до 23 січня 2019 року. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним виконавцем Відділу прийнято постанову від 28 листопада 2016 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно позивача. 23 жовтня 2018 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в рамках ВП №52992028 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з відповіддю Відділу на адвокатський запит адвоката позивача - Юрченко Т.Д. від 20 листопада 2020 року, ВП №49497680 знищено. За правилами пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (у відповідній редакції), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до вимог частини п`ятої цієї статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. З відомостей про виконавче провадження №49497680, які містяться в АСВП, ВП № 52992028 з виконання виконавчого листа 757/25637/14-ц, виданого 14 липня 2015 року Печерським районним судом м. Києва про звернення стягнення на предмет застави, що відкрито 28 листопада 2016 року, а 23 жовтня 2018 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і станом на 20 листопада 2020 року стан виконавчого провадження «завершено». При цьому, рішення Печерського районного суду м. Києва, на підставі якого видано виконавчий лист № 757/25637/14-ц набрало законної сили 09 листопада 2015 року. Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа № 757/25637/14-ц, обрахований після переривання строку з дня повернення виконавчого документу через відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення, сплинув. Відповідно до частини першої статі 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, державний виконавець під час повернення 23 жовтня 2018 року виконавчого документу в рамках виконавчого провадження №52992028 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», не вирішував питання про зняття арешту, накладеного на майно боржника, оскільки за правилами норм цього Закону зняття арешту з майна не передбачено і виконавчий документ міг бути повторно пред`явлений до примусового виконання. В той же час, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ПАТ «Банк Форум» як юридична особа - припинена (запис від 04 липня 2019 року № 10671110237000829), про що розміщено оголошення на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. За даними АСВП щодо виконавчого провадження №49497680 записів не знайдено. При цьому за інформацією, наданою Міністерством юстиції України на адвокатський запит представника позивача, ВП №49497680 - знищено. Крім того, інформація щодо поновлення стягувачу строку пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору в рамках ВП №49497680 відсутня. Відповідач також з таким позовом до суду не звертався. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, доводів позивача та наданих ним доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки підставою для накладення арешту на майно позивача є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в АСВП інформація про виконавче провадження, згідно якого було накладено арешт на майно відсутня. Ураховуючи те, що позивач обмежений у своїх правах щодо розпорядження своїм майном та відсутність іншого способу захисту його прав щодо зняття арешту з майна, наявні підстави для скасування арешту та заборони відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить [PERSON] , що накладені Відділом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 січня 2016 року в рамках ВП №49497680 та на підставі постанови про арешт майна боржника від 28 листопада 2016 року в рамках ВП №52992028. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved