Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], втім, належну їй на праві власності квартиру було продано без її участі, і право власності на підставі підробленого паспорту [PERSON] в результаті шахрайських дій певних осіб на дане нерухоме майно перейшло до іншої особи. Як зазначається позивачем при звернення до суду із позовом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровськогоміського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними та про стягнення моральної шкоди судом було вирішено: 1) визнати недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №505, якою уповноважено [PERSON] користуватися та розпоряджатися квартирою №72 в будинку №8-а по вул. Саранській у м. Дніпропетровську; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 25.08.2009 р. за реєстром за №505, та [PERSON], посвідчений 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3-5086; 3) стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 5\~000,00 грн. моральної шкоди, 10\~000,00 грн. витрат на правову допомогу, 3\~182 грн. 40 коп. витрат на проведення експертизи та 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 18\~400,40 грн. Судом у справі, по якій 11.07.2014 р. було увалено судове рішення, було встановлено, що після звернення представника [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з приводу посвідчення 06.08.2009 р. довіреності від імені [PERSON], якою вона уповноважила [PERSON] оформити та отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Саранська, буд. 8 «а», кв. 72, було встановлено, що як довіреність, так і посвідчена 25.08.2009 р. приватним нотаріусом [PERSON] довіреність від імені [PERSON], якою вона уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) вказаною квартирою, були посвідчені за предявленням паспорта АК 792874 на імя [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. З приводу дійсності та з законності видачі вказаного паспорту приватний нотаріус [PERSON] звернулася до правоохоронних органів та згідно з листом Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпропетровського управління №39/3617 від 12.08.2011 р. перевіркою встановлено, що [NUMBER] від 10.04.2006 р., виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, був виданий [PERSON], [INFO], вказаний паспорт значиться втраченим, та за зверненням приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 28.09.2011 р. Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу №62112133. Посилаючись у позові на те, що під час судового розгляду справи №199/9410/14-ц в суді позивачу стало відомо від [PERSON], який продав зазначену вище квартиру 09.06.2010 р., про те, що на даний час власником даної квартири є [PERSON] (даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №997), та на підставі ст. 41 Конституції України, а також ст.ст. 317, 321, 387, ч. 1 ст. 388, у позові й заявлено вимогу про витребування майна квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] та про повернення квартири №72 у буд. №8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі позивачу [PERSON], та про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру №72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі, який проведений на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] договору купівлі-продажу квартири №72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі від 09.06.2010 р. ВМТ №432767, зареєстрований в реєстрі №997. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив. Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр 1361). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], де треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровськогоміського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними та про стягнення моральної шкоди судом було ухвалено: 1) визнати недійсною довіреність від імені [PERSON], посвідчену 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №505, якою уповноважено [PERSON] користуватися та розпоряджатися квартирою №72 в будинку №8-а по вул. Саранській у м. Дніпропетровську; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 25.08.2009 р. за реєстром за №505, та [PERSON], посвідчений 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3-5086; 3) стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 5\~000,00 грн. моральної шкоди, 10\~000,00 грн. витрат на правову допомогу, 3\~182 грн. 40 коп. витрат на проведення експертизи та 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 18\~400,40 грн. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом у справі, по якій 11.07.2014 р. було увалено судове рішення (судове рішення набрало законної сили 11.08.2014 р.), було встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 березня 2005 року, укладеного між нею та [PERSON], який діяв по довіреності від імені [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1361, належить квартира [ADDRESS]. 06 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 1690, було посвідчено довіреність від імені [PERSON], якою вона уповноважила [PERSON] оформити та отримати Дублікат договору купівлі-продажу належної їй квартири за адресою: [ADDRESS], провести інвентаризацію та отримати технічний паспорт і Витяг про реєстрацію права власності, оформити та отримати Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження вказаної квартири, надано право подання, отримання та підпису в необхідних для цього документах. 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 505, було посвідчено довіреність від імені [PERSON], якою вона уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) належною їй квартирою № 72, яка знаходиться в будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Саранська буд. 8а. 25 вересня 2009 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 25 серпня 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-5086. Після звернення представника [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], з приводу посвідчення нею 06 серпня 2009 року довіреності від імені [PERSON], якою вона уповноважила [PERSON] оформити та отримати Дублікат договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], було встановлено, що як дана довіреність, так і посвідчена 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом [PERSON], довіреність від імені [PERSON], якою вона уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду тощо) вищевказаною квартирою, були нотаріально посвідчені за пред'явленням паспорта серії АК 792874 на ім'я [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. З приводу дійсності та законності видачі вказаного паспорту приватний нотаріус [PERSON] звернулася до правоохоронних органів та згідно з листом відділу у справах громадянства імміграції і реєстрації фізичних осіб Дніпропетровського міського управління № 39/3617 від 12 серпня 2011 року перевіркою встановлено, що паспорт серії АК № 792874 від 10 квітня 2006 року, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області був виданий [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO]. Вказаний паспорт значиться втраченим, про що [PERSON] повідомив органи внутрішніх справ. За даним зверненням приватного нотаріуса [PERSON] 28 вересня 2011 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу № 62112133. Згідно з листом Міністерства юстиції України № П-1634/13-1 від 02 березня 2012 року, наданого у зв'язку з проведенням перевірки за зверненням представника позивача за інформацією Головного управління юстиції в Дніпропетровській області постановою слідчого СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області лейтенанта міліції [PERSON] від 20 листопада 2011 року\~\~ провадження у кримінальній справі, порушеній за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, у зв'язку з наданням приватному нотаріусу [PERSON] заздалегідь підробленого документа, а саме паспорта серії АК 792874, виданого на ім'я [PERSON], призупинено до встановлення осіб, які скоїли цей злочин. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 1376 від 06 березня 2014 року, наданим Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON], підпис від імені [PERSON] в довіреності від 25 серпня 2009 року від її імені на ім'я [PERSON] виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього її підпису. Як встановлено судом в даній справі, засудового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, [PERSON], про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним продажем квартири (№199/9410/14-ц) в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська позивачу стало відомо від [PERSON], який продав зазначену вище квартиру 09.06.2010 р., про те, що на даний час власником даної квартири є [PERSON]. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр №997. Факт відчуження 09.06.2010 р. зазначеної вище квартири [PERSON] на користь [PERSON] підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. За ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. Частиною п'ятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права. Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Так, Верховним Судом України у постанові від 17 жовтня 2011 року (у справі №3-103гс11) викладена правова позиція, згідно з якою у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно. Таким чином, суд з метою поновлення порушених прав позивача вбачає підстави для задоволення позовної вимоги про витребування квартири №72 у буд. №8 а по вул. Саранськійу м. Дніпрі з чужого незаконного володіння - володіння [PERSON] та повернення квартири №72 у буд. №8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі власникові - [PERSON]. Щодо позовної вимоги проскасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру №72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі, який проведений на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] договору купівлі-продажу квартири №72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі від 09.06.2010 р. ВМТ №432767, зареєстрований в реєстрі №997, суд керується тим, що процедура прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обовязки субєктів, що є учасниками зазначеної процедури врегульована Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3502/5, та відповідно до п. 2.1 зазначеного порядку для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Цим Порядком у п. 2.6 передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Таким чином, оскільки судом задоволено вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, а задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, а саме запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру №72 у буд. №8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі є похідною від задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд з метою захисту порушених прав позивача задовольняє вимогу позову про скасування рішення державного реєстратора з зазначених вище підстав. Суд не приймає до уваги посилання відовідача на пропуск строку позовної давності з наступних підстав. Протоколом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4.7та 11 до Конвенції ( далі - Конвенція ), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач, хоч і дізналася, що її квартира відчужена не з її волі, однак не могла одразу звертатися до суду із позовом, оскільки не знала і не могла знати про осіб, які порушують її права та можуть бути відповідачами по справі, що вона має оскаржувати до суду і на яких підставах, та звернулася до суду із позовом після ухвалення рішення від 11.07.2014 року. Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність преривається у разі предявлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач Так, позивач звернулась до суд за захистом свого майнового права з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння в 2016 році та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 12 квітня 2017 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та про скасування запису про державну реєстрацію права власності позовні вимоги задоволені повністю. Однак, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2017 р. рішення суду 1 інстанції було скасовано, зокрема, оскільки до участі у справі не залучено іншу особу- продавця спірного майна [PERSON], тому в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Таким чином, суд вважає, що строк позовної даності переривався, і позивачем не порушено строку позовної давності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1160,00 грн. з кожного.

Outcome: approved