Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2013 р. поштою отримав лист від відповідача, в якому була вимога про повернення коштів в сумі 5000 грн. по договору позики, укладеному в усній формі 01.09.2010 р., що підтверджується розпискою від 22.09.2010 р., підписаною [PERSON] З відповідачем, зазначив позивач, він дійсно знайомий з 2005 року. В зазначеній розписці зазначено, що [PERSON] взяв кошти у відповідача в сумі 5000 грн. і за рік повинен їх повернути. Але, вказує позивач, він не пам'ятає, щоб брав у борг у відповідача таку суму коштів, хоча розписка написана його рукою ([PERSON]). Крім того, [PERSON] дійсно просив у вересні 2010 р. у відповідача кошти, але у значно меншому розмірі. Також позивач зазначив, що з 18 років займається спортом, має перший розряд з боксу. Влітку 2010 р. знайомі [PERSON] і тренер стали помічати розлади у його поведінці. Наприкінці літа 2010 р. тренер разом з друзями [PERSON] силоміць доставили позивача до Сумського обласного психоневрологічного диспансеру. У жовтні 2010 р. [PERSON] нелегально виїхав до Польщі, там був затриманий і депортований до України. По прибуттю в Україну батько позивача разом з міліцією доставив [PERSON] до Сумського обласного психоневрологічного диспансеру. З диспансеру [PERSON] було направлено на стаціонарне лікування до КЗ СОР Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2, де [PERSON] перебував на лікуванні з 23.02.2011 р. по 15.04.2011 р. Після позивач неодноразово лікувався в психоневрологічних диспансерах. Тому позивач вважає, що на момент укладення зазначених правочинів у 01.09.2010 р. і написання розписки від 22.09.2010 р. він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок психічного розладу здоров'я. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати договір позики, укладений в усній формі між [PERSON] та [PERSON] 01.09.2010 року, що підтверджується розпискою від 22.09.2010 р., недійсним. Представник позивача в судовому засіданні дав пояснення аналогічні вищевикладеному, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив суду, що знайомий з позивачем з 2005 р. - разом з ним займалися спортом, вільною боротьбою. Стосунки були добрі. Наприкінці серпня 2010 р. позивач зателефонував відповідачу і попрохав позичити йому 5000 грн. Кошти обіцяв повернути за 3 місяці. Вранці 01.09.2010 р. [PERSON] та [PERSON] зустрілися біля пам'ятника невідомому солдату по вул. Кірова в м. Суми, де відповідач і передав позивачеві 5000 грн., а останній написав [PERSON] розписку про отримання від нього коштів. 22.09.2010 р. [PERSON] написав [PERSON] розписку про отримання коштів, однак позику в сумі 5000 грн. так і не повернув. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.12.2013 р. відповідач звернувся з вимогою до позивача, в якій зазначено, що відповідно до договору позики, укладеного в усній формі від 01.09.2010 р. між [PERSON] і [PERSON], останній отримав від відповідача гроші в сумі 5000 грн., які [PERSON] передав [PERSON] за місцем свого проживання. Ці кошти [PERSON] повинен був повернути до 22.09.2011 р. (а.с. 3, 4). Згідно розписки, складеної 22.09.2010 р., [PERSON], [INFO], підтвердив свій намір повернути [PERSON], [INFO], гроші в сумі 5000 грн., отримані ним 01.09.2010 р. за договором позики, складеного в усній формі 01.09.2010 р., між [PERSON] і [PERSON] Зазначену суму [PERSON] зобов'язався повернути протягом року, до 22.09.2011 р. (а.с. 5). Також згідно розписки від 01.09.2010 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], взяв у борг у [PERSON] 5000 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) (п. 16). Як вбачається з акту судово-психіатричного експерта № 3/8750 від 15.09.2014 р. у період вчинення юридично значимих дій в період часу з 01.09.2010 р. (укладання правочину і отримання коштів) по 22.09.2010 р. (написання розписки) досліджуваний [PERSON] виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїдна форма, загострення (гострий галюцинаторно-маячний напад) F20,0. За своїм психічним станом на вересень 2010 року досліджуваний [PERSON] в період часу з 01.09.2010 р. по 22.09.2010 р. не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с. 80-92). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнати договір позики, укладений в усній формі між [PERSON] та [PERSON] 01.09.2010 року, що підтверджується розпискою від 22.09.2010 р., недійсним.

Outcome: approved