Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради №621 від 05.02.2008 року їй було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0700 га, для індивідуального житлового будівництва в районі вулиці Озерна, поз. 64 в м. Ужгороді. 04 березня 2008 року позивачем через Закарпатську філію ТОВ «Укрпромбанк» було перераховано суму 17\~500,00 грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «оплата згідно рішення IV сесії V скликання №245 від 21.02.2007 року», на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород, із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно рішення міської ради №99 від 23.11.2006 року, а 23 жовтня 2008 року позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №447674. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». У звязку з тим, що сплата позивачем коштів у сумі 17 500,00 грн. була зроблена на підставі рішення Ужгородської міської ради, яке визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, позивач просить суд стягнути з Ужгородської міської ради перераховані на рахунок міської ради грошові кошти, як набуті відповідачем без достатньої правової підстави. В судове засідання позивач не зявився, однак представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив, а тому суд в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради №621 від 05.02.2008 року їй було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0700 га, для індивідуального житлового будівництва в районі вулиці Озерна, поз. 64 в м. Ужгороді. Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. Судом встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», із змінами, внесеними рішення від 21.02.2007 року № 245, про що видали відповідний розрахунок. Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. 04 березня 2008 року позивачем через Закарпатську філію ТОВ «Укрпромбанк» було перераховано суму 17\~500,00 грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «оплата згідно рішення IV сесії V скликання №245 від 21.02.2007 року», на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород, із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно рішення міської ради №99 від 23.11.2006 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №2 від 04.03.2008 року. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №447674 від 23.10.2008 року позивачу була надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,07 га в м. Ужгороді, вул. Озерна, поз. №64 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». Даною постановою встановлено, що всі питання, повязані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з цим витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів від 24.01.2007 року №40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Відповідно до\~ст. 118 Земельного кодексу України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена\~ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2\~ст. 14 ЦК України\~особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Частиною 3\~ст. 61 ЦПК України\~визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз.64), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України\~регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON] було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород по вул. Озерна (поз.64) в розмірі 17 500,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України\~передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Із змісту заяви про поновлення строку позовної давності [PERSON] слідує, що про скасування рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006р. №99 позивач дізнався в серпні 2015 року від сусіда по земельній ділянці [PERSON], який звертався в суд з аналогічним позовом, тому строк звернення до суду позивачем не пропущено. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved