Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 29.03.2004р. [PERSON] звернувся із заявою до сільської ради, в якій просив закріпити в приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS]. Рішенням від 21.05.2004р. вирішено надати [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0850га, яка знаходиться за вказаною адресою в оренду терміном на 25 років для ведення особистого селянського господарства. Однак відповідач не скористався наданим йому правом та не звернувся до сільської ради для укладення договору оренди вказаної земельної ділянки. 21.12.2011р. [PERSON] подав заяву до сільської ради із проханням надати дозвіл на інвентаризацію вказаної земельної ділянки. В даній заяві відповідач зазначив, що ця земельна ділянка була виділена йому 21.05.2004р., що не відповідає дійсності з огляду на те, що згідно рішення сільської ради від 21.05.2004р. договір оренди на вказану земельну ділянку відповідачем не укладався. 29.12.2011р. на сесії сільської ради було заслухано заступника голови земельної комісії Джуса Б.О. та з врахуванням пропозицій депутатів було вирішено надати дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], орієнтовною площею 0,0850га. 22.03.2012р. відповідачем було подано заяву про затвердження проекту землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,0850га. Згідно з рішенням Крихівецької сільської ради від 30.03.2012р. вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передати у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,0850га. Однак, на розгляд сільської ради 28.02.2014р. депутатом [PERSON] було винесено питання про необхідність скасування рішень сільської ради «Про дозвіл на інвентаризацію» від 29.12.2011р. та «Про затвердження інвентаризації» від 30.03.2012р. видані [PERSON] та необхідності скасування державного акту в судовому порядку. Зокрема, як було зазначено, земельна комісія та ввесь депутатський корпус були введені в оману при прийнятті цих рішень, оскільки дана земельна ділянка не перебувала у користуванні [PERSON] Так, сільська рада вирішила відмінити рішення «Про дозвіл на інвентаризацію» від 29.12.2012р. та «Про затвердження інвентаризації» від 30.03.2012р., а виконавчому комітету - звернутися до суду з позовом про визнання недійсним державного акту серії ЯМ № 532095 від 11.06.2012р. на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,0850га, виданого [PERSON] Тому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 532095 від 11.06.2012р., виданий [PERSON] [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до Крихівецької сільської ради про скасування рішення Крихівецької сільської ради від 28.02.2014р., в обґрунтування якого покликався на те, що він, як власник землі, набув право власності у порядку та на підставі, встановлених законом. Протягом всього часу він користується та володіє своєю власністю, завжди, своєчасно та у повному розмірі сплачує земельний податок. Крихівецька сільська рада взагалі не мала права приймати рішення від 28.02.2014р. про відміну рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації і передачу у власність земельної ділянки, оскільки згідно із ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб. Законодавством встановлено виключи й перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Жодних з визначених законом підстав припинення права власності на земельну ділянку і даному випадку немає. Зазначив, що органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Вважає позов Крихівецької сільської ради необґрунтованим, оскільки позивачем не наведено жодних порушень під час розроблення технічної документації із землеустрою та під час отримання ним у власність земельної ділянки. Тому просив скасувати рішення 54 сесії 6-го демократичного скликання Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 28.02.2014р., якими відмінено рішення 17 сесії 6-го демократичного скликання «Про дозвіл на інвентаризацію» від 29.12.2011р. та 21 сесії 6-го демократичного скликання «Про затвердження інвентаризації» від 30.03.2012р., які йому видані. Ухвалою суду від 04.04.2014р. (а.с.32) первісний позов Крихівецької сільської ради об'єднано в одне провадження із зустрічним позовом [PERSON] Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Григорчук М.В. в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на викладені в ньому обставини, просила первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Сільський голова Влашин В.М., діючи як представник Крихівецької сільської ради, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] користувався спірною земельною ділянку протягом тривалого часу, сплачував за і земельний податок. Станом на час розгляду справи в суді заборгованості про сплаті такого [PERSON] немає. При вирішення даного спору поклався на думку суду. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечили, покликаючись на викладені в зустрічному позові обставини, просити у його задоволенні відмовити, зустрічний позов задоволити. Заслухавши представників позивача (відповідача за зустрічним позовом), відповідача (позивача за зустрічним позовом) та його представника, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Ст. 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Судом встановлено, що рішенням сесії Крихівецької сільської ради від 29.12.2011р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], орієнтовною площею 0,0850га.(а.с.9). Рішенням позивача від 30.03.2012р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передати у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,0850га. (а.с.7), на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 532095 від 11.06.2012р.(а.с.11). Згідно з ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Ст. 143 ЗК України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ст. 154 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. В той же час рішенням позивача від 28.02.2014р. відмінено рішення ради «Про дозвіл на інвентаризацію» від 29.12.2012р. та «Про затвердження інвентаризації» від 30.03.2012р., та вирішено, що виконавчому комітету Крихівецької сільської ради слід звернутися до суду з позовом про визнання недійсним державного акту серії ЯМ № 532095 від 11.06.2012р. на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,0850га, виданого [PERSON] (а.с.10). Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. За змістом п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009, ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Відповідно до п. 1 ч. 5 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009, Конституцією України закріплено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ч. 2 ст. 144). Цьому конституційному положенню відповідають ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» яким визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Також п. 5 ч. 5 вище вказаного рішення Конституційного Суду України, яке є обов'язковим до виконання на території України, визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Відповідно до п. 6 ч. 5 Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Як вбачається з рішення Крихівецької сільської ради від 30.03.2012р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передати у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] площею 0,0850га. (а.с.7). На підставі даного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 532095 від 11.06.2012р.(а.с.11). Тому, враховуючи висловлену позицію Конституційним судом України з даного приводу, суд вважає, що таке рішення від 30.03.2012р. є ненормативним правовим актом та актом одноразового застосування, а тому не могло бути скасовано чи відмінено рішенням Крихівецької сільської ради від 28.02.2014р. При цьому суд критично оцінює посилання позивача на те, що земельна комісія та ввесь депутатський корпус при наданні земельної ділянки [PERSON] були введені в останнім в оману, а спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні [PERSON], оскільки в судовому засіданні не встановлено та не здобуто жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких обставин. В той же час судом не встановлено об'єктивних, чітких та несуперечливих показань свідків [PERSON] та [PERSON], які необхідні для встановлення об'єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання свідків є суперечливими, містять протиріччя і не дають змогу встановити зв'язок між показаннями свідків, поясненнями сторін і спірними правовідносинами, та фактично є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі письмові докази у справі та пояснення сторін. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, виходячи з меж заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], що в свою чергу виключає задоволення первісних позовних вимог Крихівецької сільської ради. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved