Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що між нею та [PERSON] 01.09.2010 р. було укладено договір оренди житлового будинку [ADDRESS] з домовленістю про подальший його викуп у розстрочку строком на один рік шість місяців. Загальна сума його вартості, яка підлягала сплаті протягом вказаного терміну, складала 200 000 доларів США. Договором також передбачалось, що вона зобов'язана сплатити [PERSON] початковий внесок в сумі 60 000 доларів США, а також протягом 2010 року сплатити за викуп орендованого майна 40 000 доларів США. Протягом 2011 року - 85 000 доларів США, протягом 2012 року - 15 000 доларів США. Після сплати орендодавцю 200 000 доларів США, житловий будинок мав перейти у її власність. Відповідно до умов договору, [PERSON] передав їй згідно акту приймання-передачі від 01.09.2010 року належний йому житловий будинок з господарчими спорудами [ADDRESS] і повідомив її про те, що обумовлені договором платежі вона може вносити через бухгалтерію підприємства, яке належало [PERSON] Після підписання договору вона була впевнена, що грошові кошти, які вона передавала працівникам підприємства «Гольфстрім» [PERSON] та [PERSON], передавались власникові житлового будинку, оскільки останні на підтвердження отримання від неї грошових коштів видавали їй квитанції прибуткових касових ордерів та розписувались у графіку черговості внесення грошових коштів. Відповідно до цих документів відповідачем Масюк ТЛІ. в період з 24.07.2010 р. по 29.04.2011 рік від неї отримано 1500 грн. та 13 000 доларів США, що в національній валюті становить 103909 грн. Всього [PERSON] отримано від неї 104609 грн. Відповідачем [PERSON] в період з 20.07.2010 р. по 22.04.2011 року від неї отримано 349500 грн. та 7000 доларів США, що в національній валюті становить 55951 грн. Всього [PERSON] отримано від неї 405451 грн. [INFO] [PERSON] помер. Не зважаючи на цю обставину протягом березня і квітня 2011 року, відповідачі продовжували отримувати від неї обумовлені договором щомісячні платежі, сума яких за вказаний період склала 79 500 грн. Відповідачі, які здійснювали свою діяльність на підставі трудового договору завідомо знали, що отримання та привласнення належних їй грошових коштів не входить до їх трудових обов'язків і що ці платежі не були пов'язані з діяльністю підприємства та бухгалтерським обліком, який на ньому здійснювався і за правильність якого вони несли відповідальність, а тому не мали правових підстав на отримання цих грошей. Будь-яких відомостей про те, що отримані від неї грошові кошти були відповідачами передані [PERSON] вона не має, оскільки [PERSON] та [PERSON] від спілкування уникають. Після смерті [PERSON] спадкоємцем майна померлого визнано його дружину - [PERSON], яка успадкувала в тому числі і домобудівлю [ADDRESS], але вона заперечувала отримання грошей нею і її чоловіком через бухгалтерію підприємства. Таким чином відповідачі достовірно знаючи про відсутність юридичного факту для набуття і утримання у себе належних їй грошових коштів, не зважаючи на її неодноразові вимоги про їх повернення, продовжують безпідставно їх у себе утримувати. Просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно набуті нею належні [PERSON] грошові кошти у сумі 104609 грн., а також проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 3269 грн.. А всього 107878 грн.. Стягнути з [PERSON] безпідставно набуті нею належні [PERSON] грошові кошти у сумі 405451 грн., а також проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 12670 грн.. А всього 418121 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Збільшили позовні вимоги, просять стягнути з [PERSON] безпідставно набуті нею належні [PERSON] грошові кошти у сумі 175 180 грн., а також проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 3269 грн.. А всього 178449 грн.. Стягнути з [PERSON] безпідставно набуті нею належні [PERSON] грошові кошти у сумі 455 690 грн., а також проценти за безпідставне отримання належних їй грошових коштів у сумі 12670 грн.. А всього 455690 грн.. Також пояснили, що укладення договору ніяким чином не було пов'язано з підприємницькою діяльністю [PERSON]. Також між нею та [PERSON] було досягнуто згоди, що прийняттям від неї грошових коштів та оформленням їх надходження до [PERSON] буде займатися [PERSON] та [PERSON], проте в договорі цього прописано не було. При цьому в підтвердження отримання грошей вони будуть видавати квитанції до прибуткового касового ордеру та розписуватися у графіку. А в підтвердження того, що кошти передані [PERSON] чи [PERSON] вона, чи інша особа, яка за її дорученням приносила гроші, розписувалися в графіку, який залишався у відповідачів. Але їй не відомо, чи передавали [PERSON] та [PERSON] гроші [PERSON] Також пояснили, що за домовленістю частина грошей - 20 000 доларів США була внесена до укладення договору. Крім того, оскільки вона до цього орендувала будівлю кафе «Амстердам» у м. Генічеську, яке належало дружині [PERSON] - [PERSON], та частинами сплачувала за його викуп, а пізніше їй [PERSON] за погодженням [PERSON] було запропоновано замість кафе «Амстердам» придбати житловий будинок [ADDRESS] з умовою, що всі гроші, сплачені нею за викуп кафе «Амстердам», будуть зараховані у суму, що підлягає виплаті за житловий будинок, то 41 000 доларів США, сплачена нею за викуп кафе «Амстердам», також була зарахована до сплати вартості будинку. Представник відповідачів позов не визнала. Пояснила, що у 2009 році у позивачки були проблеми з бізнесом - намагання його рейдерського захвату, в зв'язку з чим вона звернулась до чоловіка [PERSON] - [PERSON] з проханням про допомогу. [PERSON], який мав у місті Генічеську авторитет серед мешканців міста, запропонував їй оформити нібито угоду купівлі-продажу для того, щоб склалася уява, що [PERSON] всі гроші, що заробляє, віддає йому. Для більшої переконливості [PERSON] разом з родиною переїхала жити у будинок [ADDRESS]. Вважає, що насправді гроші за цим договором [PERSON] не сплачувалися. Наявність графіків пояснює тим, що таким чином підтверджувалася безгрошовість угоди - спочатку [PERSON] чи [PERSON] розписувалися в графіку [PERSON] про те, що отримали від неї гроші, а потім [PERSON] чи інша особа за її дорученням розписувалися в тому, що гроші [PERSON] повернуті. Тобто [PERSON] гроші не платила, а [PERSON] та [PERSON] ніяких грошей від позивачки не отримували. Також зазначає, що квитанції прибуткового касового ордеру не можуть використовуватися для розрахунку між фізичними особами. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що [PERSON] домовлялася з [PERSON] про викуп житлового будинку [ADDRESS]. Гроші за будинок [PERSON] платила частинами. За домовленістю з [PERSON] гроші передавались [PERSON] чи [PERSON], які працювали на підприємстві [PERSON]. За усним дорученням [PERSON] вона декілька разів носила гроші за викуп [PERSON] цього будинку. Гроші вона передавала [PERSON], а та їй давала квитанцію до прибуткового касового ордеру. Також для підтвердження розрахунку велись графіки. Свідок [PERSON] дав суду покази, аналогічні показам [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд, вислухавши сторін, свідків вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового будинку [ADDRESS] з подальшим викупом у розстрочку строком на 1 рік 6 місяців, з щомісячною орендною платою в розмірі 2000 грн. (а.с. 5-7). Відповідно до доповнень до договору про оренду, викуп житлового будинку [ADDRESS] без дати, житлового будинку [ADDRESS] викупається у розстрочку строком на 1 рік 6 місяців. Загальна сума його вартості, яка підлягала сплаті протягом вказаного терміну, складає 200 000 доларів США. Договором також передбачалось, що [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] початковий внесок в сумі 60 000 доларів США, а також протягом 2010 року сплатити за викуп орендованого майна 40 000 доларів США. Протягом 2011 року - 85 000 доларів США, протягом 2012 року - 15 000 доларів США. Після сплати орендодавцю 200 000 доларів США, житловий будинок мав перейти у власність [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до умов договору, [PERSON] передав їй згідно акту приймання-передачі від 01.09.2010 року належний йому житловий будинок з господарчими спорудами [ADDRESS]. Також зі змісту акту вбачається, що приміщення будинку знаходиться у відмінному стані, придатному для проживання (а.с. 9). Тобто з тексту договору оренди від 01.09.2010 р. та доповнення до нього без дати, акту прийому-передачі, показів позивача вбачається, що він містить умови договору оренди житла з викупом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 811 ЦК України договір оренди житла з викупом підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладений з дня такого посвідчення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 2043 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В матеріалах справи містяться копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, графіки внесення грошових коштів за викуп будинку [ADDRESS], оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, відповідно до яких [PERSON] внесено гроші за викуп житлового будинку з господарчими спорудами [ADDRESS]. З цих письмових доказів вбачається, що [PERSON] від [PERSON] отримано 1500 грн. та 13 000 доларів США, а [PERSON] - 349500 грн. та 7000 доларів США (а.с. 10-43) Судом встановлено, що дати та суми грошей, зазначені в квитанціях до прибуткового касового ордеру в цілому відповідають датам та сумам грошей, зазначених у графіках внесення грошових коштів за викуп будинку [ADDRESS]. Відповідно до письмових пояснень [PERSON], [PERSON], вони гроші від [PERSON] взагалі жодного разу не отримували, а лише виписували квитанції до прибуткового касового ордеру за вказівкою [PERSON]. Проте їх пояснення спростовуються показами свідків [PERSON], [PERSON], які особисто за проханням [PERSON] декілька разів передавали їм гроші як платіж за викуп будинку [ADDRESS]. Пояснення представника [PERSON] про те, що гроші сплачувалися [PERSON] та одразу ж їй поверталися, що на її думку підтверджується з однієї сторони графіком погашення по викупу будинку [ADDRESS] з підписами [PERSON], [PERSON], а з іншого боку аналогічним графіком з підписами [PERSON] та її чоловіка [PERSON], суд вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам. Суд вважає, що ці графіки свідчать про реальну сплату [PERSON] грошей за будинок [ADDRESS], при цьому в підтвердження цього на руках у [PERSON] залишався графік з підписами [PERSON] та [PERSON] про отримання грошей, а у відповідачів залишався графік з підписами [PERSON] та її чоловіка про внесення цих коштів. В іншому випадку графік повернення коштів мав би відповідну назву, з якої можна б було встановити саме повернення коштів [PERSON], але він має назву «Графік погашення по викупу будинку [ADDRESS]». Факт передачі [PERSON] та [PERSON] грошей, отриманих від [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не встановлений. Більше того, відповідачі заперечують сам факт отримання грошей від [PERSON], з чого можна зробити висновок, що як наслідок вони ці гроші [PERSON] не передавали. А тому [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами, які безпідставно утримують грошові кошти [PERSON] - [PERSON] 1500 грн. та 13 000 доларів США, що в національній валюті по курсу Національного банку, складає 175 180 грн., а [PERSON] - 349500 грн. та 7000 доларів США, що в національній валюті по курсу Національного банку, складає 443020 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За таких обставин позов в частині повернення відповідачами безпідставно набутого майна - грошових коштів - підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За обставин, на які посилається позивач, договором, законом або іншим актом цивільного законодавства розмір процентів за користування грошима не передбачено. А тому позов в частині стягнення з відповідачів процентів за безпідставне одержання грошових коштів, належних [PERSON], задоволенню не підлягає. Судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (а.с. 1), та у розмірі 117,7 грн. (а.с. 68), підлягають стягненню з відповідачів відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Outcome: partial