Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 27.12.2012р. він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 25000грн., які останній зобов'язувався повернути до 27.01.2013р., про що написав відповідну розписку. Станом на 12.12.2013р. борг [PERSON] не повернув. На неодноразові звернення позивача та прохання про добровільну сплату боргу відповідач не реагував та відмовився платити. На претензію від 03.10.2013р. про повернення боргу відповідач також не реагує. Тому просив суд стягнути з відповідача суму позики, витрати на юридичні послуги а також судові витрати по справі всього на загальну суму 26260грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, при цьому не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, суд розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 27.12.2012р. укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.33), згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав позику в сумі 25000грн., яку відповідач зобов'язався повернути до 27.01.2013р. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ч. 1 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів того, що [PERSON] борг повернуто вчасно відповідачем суду не подано. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved