Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому вказує, що 30.07.2012 року між нею та відповідачем був укладений усний договір позики, за яким позивач передав [PERSON] 12500 доларів США, які останній зобов`язався повернути за вимогою. Звернувшись до відповідача із усною вимогою про повернення боргу, останній відмовився повертати отриману суму коштів, після чого, у 2018 році сторони домовились про граничний термін повернення боргу, до 28.01.2020 року, про що була складена розписка. Однак, станом на вказану дату відповідач не повернув позивачу грошові кошти. Зазначає, що вона неодноразово зверталась до відповідача із письмовою вимогою про повернення суми позики, однак ніякої відповіді на неї не отримала, кошти на даний час не повернуті. Зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе обов`язки із повернення боргу, а тому позивач просить суд стягнути з нього на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 308750,00 гривень та 3 % відсотки річних за користування коштами у розмірі 70240,62 гривень. Позивач в судове засідання з`явилась, позов підтримала в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається із копії розписки від 21.01.2018 року, [PERSON] , [INFO] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 12500,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 28.01.2020 року. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, 04.02.2020 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-вимогу та запропоновано повернути грошові кошти у розмірі 12500,00 доларів США протягом 10 календарних днів. Таким чином встановлено, що між сторонами виникли правовідносини позики, однак відповідач не виконує свої зобов`язання за договором. Відповідно до статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, встановлено, що відповідачем були порушені умови позики, грошові кошти, станом на 28.01.2020 року, не повернуті, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути із [PERSON] на користь позивача заборговане тіло позики, яке позивач визначив у грошовій одиниці гривні станом на 27.02.2020 року, у розмірі 308750,00 гривень. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, що складає за підрахунками позивача 70240,62 грн., варто вказати наступне. Так, у відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із формулювання ст. 625 ЦК випливає, що нарахування 3 % річних має компенсаційний характер та є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності саме за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, із боржника підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми виключно за період прострочення виконання зобов`язання, а не за останній рік до моменту звернення до суду із відповідним позовом, як про це прохає позивач. Враховуючи викладене, 3 % річних від простроченої суми станом на день розрахунку заборгованості, визначеної позивачем 27.02.2020 року, за офіційним курсом НБУ вираховується за формулою: ((308750,00 * 3%): 100%)* 30 (днів прострочення) : 365 = 761,30 грн. Таким чином 3 % річних від простроченої суми у розмірі 308750,00 гривень за період 30 днів (з 29.01.2020 по 27.02.2020 року) становить 761,30 гривень, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial