Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради в якій просив визнати незаконними та скасувати дозвіл на будівельні роботи, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта, рішення державного реєстратора та звільнити земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належали квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Наказом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради замовникам будівництва [PERSON] та [PERSON] , видані містобудівні умови та обмеження за № 01-07/139 від 25.05.2018 для проєктування об`єкта будівництва щодо реконструкції квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані, внутрішнім переплануванням та улаштуванням додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання містобудівних умов та обмежень відповідачами до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надано містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта реконструкції без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані. Відповідно до\~вихідних даних\~для проєктування\~зазначеного об`єкту,\~площа забудови\~по містобудівному\~розрахунку становить\~229\~кв.м. Крім того, згідно експертного звіту, виданого ТОВ «Українська будівельно-технічна експертиза» від 28.08.2018 №7-036-18-ЕП/00, щодо відповідності розробленої проєктної документації вихідним даним на проєктування, площа забудови до реконструкції та після реконструкції є незмінною та становить 229 кв.м. Проте, візуальним оглядом\~та порівняльним\~аналізом експлікацій\~приміщень об`єкта\~будівництва за\~вказаною адресою\~у первинному\~стані та\~у запланованому\~після реконструкції\~встановлено,\~що об`єкт\~після реконструкції\~має інші\~геометричні розміри\~фундаментів у\~плані.\~Загальна площа\~приміщень до\~здійснення реконструкції,\~які розташовані\~на відмітці\~0,000\~становить\~164,30\~кв.м,\~тоді як\~загальна площа\~приміщень після\~реконструкції становить\~257,20\~кв.м,\~що на\~92,9\~кв.м\~більше. Також,\~містобудівним розрахунком\~передбачено розширення\~підвального приміщення\~на 174,9\~кв.м,\~(з\~19.10\~кв.м\~до 194\~кв.м)\~за відсутності\~правовстановлюючих документів,\~що засвідчують\~право власності [PERSON] \~або [PERSON] на вказане приміщення. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 06.11.2018 [PERSON] та [PERSON] видано дозвіл № ОД112183101870 на виконання будівельних робіт з реконструкції квартир [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані, внутрішнім переплануванням та улаштуванням додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування, відповідно до проєктної документації. Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок від 28.11.2019, виданого ТОВ «Архекспертбуд», акту готовності об`єкта до експлуатації від 26.02.2020 площа забудови склала вже 380,2 кв.м. У подальшому, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради [PERSON] та [PERSON] видано сертифікат від 13.03.2020 № ОД 162200731147, який засвідчив відповідність закінченого будівництвом об`єкта: «Реконструкція квартири [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані, внутрішнім переплануванням та улаштуванням додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування за адресою: [ADDRESS] », площею забудови 380,2 кв.м, проєктній документації, відповідно до якої площа забудови повинна складати 229 кв.м, та підтвердив готовність об`єкта до експлуатації. Таким чином, спірним сертифікатом прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт загальною площею 1522,10 кв.м., площею забудови 380,2 кв.м, що на 151,2 кв.м. більше ніж передбачено проєктною документацією. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Свячену Юлію Борисівну. Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12 жовтня 2020 року. Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на нежитлову будівлю - центр обслуговування, розташовану за адресою: [ADDRESS] , заборони [PERSON] , [PERSON] та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказану заяву позивача задоволено. Підготовче засідання 12 жовтня 2020 року відкладено на 05 листопада 2020 року, з підстав подачі представником відповідачів заяви про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. 03 грудня 2020 року представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адвокатом Юдіним О.Ю. подано відзив на позовну заяву. Так, [PERSON] зазначає, що прокурор не довів та не обґрунтував свої повноваження представництва інтересів держави в особі Одеської міської ради. Тим більше, прокурор порушив встановлений усталеною практикою порядок повідомлення належного суб`єкта владних повноважень щодо підстав представництва. Також, у відзиві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] ще до початку реконструкції набули право власності на усі житлові приміщення (квартири) у багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкт містобудування, який здійснює реставрацію без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів, може взагалі не бути власником або користувачем земельної ділянки. Відповідно до Акту про списання багатоквартирного будинку з балансу від 26.04.2018, будинок, який був реконструйований, побудований ще в 1912 році. Право користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок, виникло, щонайменше у 1912 році. Щодо позовної вимоги про знесення об`єкта зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Крім того, представник відповідачів відзначив, що позивачем не надано докази, які підтверджують збільшення площі забудови за рахунок збільшення розмірів фундаменту у плані. Тобто, у проєктній документації зазначались дані щодо площі забудови на рівні цоколю, а вже коли відбулась технічна інвентаризація, розрахунок був виконаний на рівні стін. Також, представник відповідачів надав висновок будівельно-технічної експертизи №\~023/2020 від 25.02.2021 з метою доведення обставин, що під час будівництва не було збільшено площу забудови. У вказаному висновку зазначено, що враховуючи дані, зазначені в наданій замовником документації, а саме: в технічному звіті по виконавчому зніманню будівлі з усіма її елементами, фундаменту цієї будівлі і врахування необхідних площ за адресою: [ADDRESS] , виготовленому ФОП [PERSON] станом на 2021 рік, в проєкті «Реконструкція квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , без змін геометричних розмірів фундаментів у плані, із внутрішнім переплануванням та пристроєм додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування», Том 1, Книги 2, 3 пояснювальна записка. Креслення. Кваліфікаційні сертифікати серій АР № 001048, АР № 010851, розробленого ТОВ «Арх Білд Груп» станом на 2018 рік, вищевказані вимоги нормативної законодавчо-технічної документації, а також проведений огляд, встановлено, що фактична площа забудови нежитлової будівлі центр обслуговування, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 229,0 кв. м, що відповідає площі забудови, зазначеній в проєктній документації, тобто територія земельної ділянки, яка фактично зайнята будівлею (без урахування: об`єму, що виступає за межі зовнішніх несучих стін цокольного (підвального) поверху перший технічний поверхи, який не є взаємопов`язаний з землею; об`єму, який примикає до цокольного (підвального) поверху металопластикова конструкція зі склопакетами, влаштована без фундаменту; сходи та площадки; підпірні стінки в`їзду в паркінг; підпірна стінка входу в цокольні (підвальні) приміщення будівлі). В свою\~чергу,\~заступник керівника\~Одеської обласної\~прокуратури надав\~до суду\~відповідь на\~відзив від\~12.04.2021\~№ 05/1-2872-20,\~у якій\~зазначив,\~що з\~питань представництва\~інтересів держави\~в суді\~Конституційний Суд\~України у\~рішенні від\~05.06.2019\~по справі\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ №\~3-234/2018(3058/18)\~підкреслив,\~що в\~Основному Законі\~міститься застереження:\~«у виключних\~випадках і\~в порядку,\~що визначені\~законом».\~Про такі\~випадки йдеться,\~зокрема,\~у ч.\~3\~ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру»,\~згідно з\~якою прокурор\~здійснює представництво\~в суді\~законних інтересів\~держави у\~разі порушення\~або загрози\~порушення інтересів\~держави,\~якщо захист\~цих інтересів\~не здійснює\~або неналежним\~чином здійснює\~орган державної\~влади,\~орган місцевого\~самоврядування чи\~інший суб`єкт\~владних повноважень,\~до компетенції\~якого віднесені\~відповідні повноваження,\~а також\~у разі\~відсутності такого\~органу (абзац\~перший).\~ Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що органи прокуратури є конституційно визначеним державним органом, який має конституційні повноваження щодо представництва інтересів держави в суді. Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №\~924/1237/17. В свою\~чергу,\~лист Управління\~ДАБК Одеської\~міської ради\~від 22.11.2019\~№\~01-6/724-ПР,\~наданий у\~відповідь на\~лист обласної\~прокуратури від\~04.11.2019\~№ 05/1-347вих-19,\~складений в\~порядку ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру»,\~є свідченням\~попереднього до\~звернення до\~суду повідомлення\~прокурором уповноваженого\~органу про\~можливі порушення\~вимог чинного\~законодавства та\~необхідність захисту\~інтересів держави\~у виниклих\~спірних правовідносинах. Обласною прокуратурою попередньо до звернення до суду (11.08.2020), як того вимагає ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», надіслано до Одеської міської ради повідомлення № 05/1-2872-20 від 29.07.2020 стосовно наміру представництва прокурором в суді інтересів держави у виниклих спірних правовідносинах. Раніше обласною прокуратурою також неодноразово (14.08.2018, 18.03.2019, 01.04.2019) направлялись до виконавчих органів Одеської міської ради листи про надання інформації та копій документів із зазначеного питання, в яких зазначалось про можливі порушення вимог чинного земельного та містобудівного законодавства. Також,\~у відповіді\~на відзив\~позивач заперечує\~проти тверджень\~відповідачів щодо\~набуття права\~власності на\~підвальне приміщення. Рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 №266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста. Водночас, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 06.04.1992 № 104 затверджено акти приймання-передачі майна у комунальну власність міста Одеси. Зокрема, акт від 18.02.1992 щодо передачі майна у галузі «житлово-комунальне господарство». За змістом наведених норм законодавства щодо розмежування загальнодержавного майна, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 та прийнятих на їх виконання рішень обласної та міської рад майно належить до комунальної власності територіальної громади з моменту його передачі. Тобто, державна реєстрація не є способом набуття права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Відтак, відсутність державної реєстрації права власності Одеської міської ради на підвальні приміщення по [ADDRESS] не впливає на правовий статус цього майна, не позбавляє територіальну громаду власності, не надає прав іншим особам щодо розпорядження цим майном та не наділяє їх законними інтересами стосовно такого майна. Отже, наведене вище свідчить про приналежність зазначеного спірного нежитлового приміщення підвалу житлового будинку, що не були приватизовані, до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Щодо проведеної реконструкції прокурор заначив, що Одеською міською радою рішень стосовно передачі у власність або користування відповідачів земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не приймалось. Сумарна площа квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , до проведення незаконної реконструкції становила 164,3 кв.м, а площа земельної ділянки під забудовою, яка повинна бути незмінною до та після проведення реконструкції, складає 229 кв.м. З урахуванням викладеного, відповідачами фактично проведено реконструкцію об`єктів нерухомого майна зі збільшенням геометричних розмірів фундаментів у плані, що в свою чергу призвело до збільшення первинної загальної площі квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] з 164,3 кв.м до 1522,1 кв.м та здійснено самовільне захоплення земельної ділянки, яка належить територіальній громаді м. Одеси. Позивач вважає, що збільшення площі спірного об`єкта не могло відбутись внаслідок реконструкції без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані об`єкта по [ADDRESS] , оскільки фактично відбулось будівництво нового об`єкта, загальною площею 1522,1 кв.м, а тому в оскаржуваному сертифікаті зазначено недостовірні відомості. Стосовно знесення об`єкта самочинного будівництва позивачем зазначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Приймаючи до уваги, що будівництво об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] здійснено за рахунок земельної ділянки територіальної громади міста, яка не була відведена забудовнику для цієї мети, тобто з істотним порушення будівельних норм і правил, проведення перебудови є неможливим, адже, фактично об`єкта нерухомого майна, а саме квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] за вказаною адресою, що перебували у власності забудовників, вже не існує, а на їх місці зведено новий об`єкт нерухомого майна. В п. 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130цс від 04.12.2013 року у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Крім того, у відповіді на відзив позивачем, щодо будівельно-технічної експертизи від 25.02.2021 року зазначено, що при постановці цього питання відповідачі виходили з проєктної документації на будівництво, в якій передбачена площа забудови 229 кв.м, в той час як відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації від 26.02.2020 та сертифіката серії ОД № 162200731147 від 13.03.2020 відповідності закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації площа забудови становить 380,2 кв.м. Крім того, надаючи відповідь на вказане питання, експертом зазначено, що фактична площа забудови нежитлової будівлі центр обслуговування, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 229,0 кв.м. Однак, з незрозумілих причин, експертом не враховано: об`єм, який примикає до цокольного (підвального) поверху металопластикова конструкція зі склопакетами; сходи та площадки, підпірні стінки в`їзду в паркінг, підпірна стінка входу в цокольні (підвальні) приміщення будівлі, в той час як зазначені прибудови до основної будівлі також розміщені на земельній ділянці територіальної громади міста та їх площа приймалась до уваги під час прийняття об`єкта до експлуатації. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що наказом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради замовникам будівництва [PERSON] та [PERSON] , видані містобудівні умови та обмеження за № 01-07/139 від 25.05.2018 для проєктування реконструкції квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані, внутрішнім переплануванням та улаштуванням додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання містобудівних умов та обмежень [PERSON] , [PERSON] до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надано містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта реконструкції без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані. Відповідно до вихідних даних для проєктування зазначеного об`єкту, площа забудови по містобудівному розрахунку становить 229 кв.м. Згідно експертного звіту, виданого ТОВ «Українська будівельно-технічна експертиза» від 28.08.2018 №7-036-18-ЕП/00, щодо відповідності розробленої проєктної документації вихідним даним на проєктування, площа забудови до реконструкції та після реконструкції є незмінною та становить 229 кв.м. Відповідно до містобудівного розрахунку, житловий будинок (до реконструкції) за вказаною адресою має два поверхи з підвалом під частиною будівлі та горище, яке не експлуатується. За умовну відмітку 0,000 прийнято рівень чистого полу першого поверху. Загальна площа приміщень до здійснення реконструкції, які розташовані на відмітці 0,000 становить 164,30 кв.м, тоді як загальна площа приміщень після реконструкції становить 257,20 кв.м, що на 92,9 кв.м більше. Крім того, загальна площа зареєстрованих об`єктів нерухомого майна квартир на першому поверсі становить 150,9 кв.м. Таким чином, загальна площа запроєктованих приміщень, які розташовані на відмітці 0, 000 більше на 106,3 кв.м від загальної площі зареєстрованих об`єктів нерухомості. В свою\~чергу,\~містобудівним розрахунком\~передбачено розширення\~підвального приміщення\~на 174,9\~кв.м,\~з 19.10\~кв.м\~до 194\~кв.м.\~При цьому\~правовстановлюючі документи,\~що засвідчують\~право власності [PERSON] \~або [PERSON] відсутні. Відповідно до\~технічного паспорту\~на громадський\~будинок від 28.11.2019, виданого ТОВ «Архекспертбуд», акту готовності об`єкта до експлуатації від 26.02.2020 площа забудови складає 380,2 кв.м. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради [PERSON] та [PERSON] видано сертифікат від 13.03.2020 № ОД 162200731147, який засвідчив відповідність закінченого будівництвом об`єкта: «Реконструкція квартири [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані, внутрішнім переплануванням та улаштуванням додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування за адресою: [ADDRESS] », площею забудови 380,2 кв.м, проєктній документації, відповідно до якої площа забудови повинна складати 229 кв.м, та підтвердив готовність об`єкта до експлуатації. Таким чином, вказаним сертифікатом прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт загальною площею 1522,10 кв.м., площею забудови 380,2 кв.м, що на 151,2 кв.м. більше, ніж передбачено проєктною документацією. Збільшення площі забудови об`єкта будівництва відбулось за рахунок збільшення геометричних розмірів фундаменту у плані, що безпосередньо підтверджується технічним паспортом від 28.11.2019, актом готовності об`єкта до експлуатації від 26.02.2020, а також сертифікатом від 13.03.2020 № ОД 162200731147 про відповідність закінченого будівництвом об`єкта проєктній документації та готовність об`єкта до експлуатації. Достовірність та належність доказів перевірено судом. Надаючи оцінку змісту відповідної інформації, суд зазначає наступне. Згідно ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками надається замовнику після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Для отримання дозволу подається заява, до якої додаються копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; проєктна документація на будівництво, розроблена та затверджена в установленому законодавством порядку. Відповідно ч. 1 та ч. 6 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проєктна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахування вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Проєктна документація на будівництво об`єктів не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами. Згідно ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися містобудівних умов і обмежень під час проєктування і будівництва об`єктів. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (стаття 95 Кодексу), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 Кодексу) або з інших передбачених законом підстав. Пунктом 30\~Порядку виконання\~підготовчих та\~будівельних робіт,\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України від 13.04.2011 № 466 визначено, що підставою для\~відмови у\~видачі дозволу\~є: невідповідність\~цільового призначення\~земельної ділянки; наявність у поданих документах порушень містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки. Водночас, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 06.11.2018 [PERSON] та [PERSON] видано дозвіл № ОД112183101870 на виконання будівельних робіт з реконструкції квартир [ADDRESS] без зміни геометричних розмірів фундаменту у плані, внутрішнім переплануванням та улаштуванням додаткових приміщень для розміщення центру обслуговування, відповідно до проєктної документації. Отже, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, надаючи [PERSON] та [PERSON] дозвіл на виконання будівельних робіт, порушило вимоги чинного законодавства, що стало наслідком незаконної забудови земель комунальної власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що після проведення реконструкції будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , фактично змінено геометричні розміри фундаменту у плані, здійснено внутрішнє та зовнішнє перепланування, а також влаштовано додаткові приміщення та поверхи. Згідно статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проєктна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною 7 зазначеної статті встановлено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката , зокрема у разі невідповідності об`єкта проєктній документації на будівництво такого об`єкта. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 передбачено, що сертифікат видається органом державного архітектурно-будівельного контролю за формою, наведеною у додатку 7 до цього Порядку. Для отримання сертифіката замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта та видачу сертифіката, до якої додається акт готовності об`єкта до експлуатації. Орган державного архітектурно-будівельного контролю приймає подані замовником заяву, акт готовності об`єкта до експлуатації та вчиняє дії у межах чинного законодавства щодо з`ясування питання достовірності відомостей у поданих документах, відповідності об`єкта проєктній документації, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, за результатами яких складається довідка за формою, наведеною у додатку 10 до цього Порядку. Під час розгляду питання прийняття в експлуатацію об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, орган державного архітектурно-будівельного контролю має право оглядати об`єкт із здійсненням фото- та відеофіксації, відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати проєктну та виконавчу документацію, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, отримувати матеріали, відомості, довідки, пояснення з питань, що виникають під час огляду об`єкта, та залучати в разі потреби установи, організації, у тому числі громадські об`єднання осіб з інвалідністю, державні органи (їх консультативно- дорадчі органи). У разі потреби під час розгляду питань, пов`язаних з видачею сертифіката, орган державного архітектурно-будівельного контролю може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків, що стосуються об`єкта будівництва. Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати реєстрації заяви приймає рішення про видачу сертифіката або про відмову в його видачі. Підставою для відмови у видачі сертифіката є: неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; невідповідність об`єкта проєктній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, стандартів і правил. Водночас, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради при видачі вказаного сертифікату не перевірено відповідність збудованого об`єкта проєктній документації на будівництво, що призвело до порушення вимог статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461. Одеською обласною прокуратурою двічі, 01.04.2019 за №05/1-897вих-19 та 04.11.2019 за №05/1-347вих-19 повідомлено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про порушення [PERSON] та [PERSON] вимог законодавства під час реконструкції та невідповідності збудованого об`єкта по [ADDRESS] проєктній документації на будівництво тощо. Отже, видача Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради незаконного сертифіката надала можливість забудовнику збільшити пляму забудови за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради. Частиною 1\~ст.\~376\~ЦК України,\~передбачено,\~що житловий\~будинок,\~будівля,\~споруда,\~інше нерухоме\~майно вважаються\~самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачено ст. 331 цього Кодексу. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Грибом Максимом Петровичем, на підставі сертифіката № ОД 162200731147, виданого 13.03.2020 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, технічного паспорту\~на громадський\~будинок від 28.11.2019, виданого ТОВ\~«Архекспертбуд», рішення Національного Університету «Одеська юридична академія» Міністерства освіти і науки України про списання багатоквартирного будинку з балансу від 16.04.2018, заяви [PERSON] , [PERSON] , прийнято рішення з відкриттям розділу (індексний номер: 51926097) від 09.04.2020 про державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2067771851101), а саме: нежитлової будівлі центр обслуговування, загальною площею 1522,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , та подальшою реєстрацією права приватної спільної часткової власності на цей об`єкт по 1/2 частки за [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон), який діяв на час прийняття даного рішення, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. \~ \~ \~ \~Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 (далі Порядок). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п. 40 Порядку Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Відповідно до п. 45 Порядку, для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна подаються, в тому числі, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Статтею 24 Закону передбачені підстави для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Судом встановлено, що рішення державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Гриб М.П. за № 51926097 від 09.04.2020 про проведення державної реєстрації за [PERSON] та [PERSON] права власності на нежитлову будівлю центр обслуговування, загальною площею 1522,1 кв.м, розташовану в [ADDRESS] прийнято на підставі сертифіката № ОД162200731147 від 13.03.2020, що є предметом розгляду цієї справи, а також те, що рішення прийнято в порушення ст. ст. 5, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 45 Порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 - останнє підлягає визнанню незаконними та скасуванню в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Згідно ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Частиною 7 ст. 376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до інформації Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області від 29.03.2019 №10-15-0.8-2983/2-19, станом на 31.12.2012 державні акти на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Інформація щодо отримання фізичними або юридичними особами витягів з Державного земельного кадастру, висновків по проєктам землеустрою та технічним документаціям та інших документів на земельну ділянку за вказаною адресою відсутня. Відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 28.03.2019 за №\~0119/710-06 Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за відповідною адресою не приймалось. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно даних Публічної кадастрової карти встановлено, що земельна ділянка комунальної власності за адресою [ADDRESS] не сформована, кадастровий номер останній не присвоювався, а отже земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, розпорядником земельної ділянки є Одеська міська рада. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , усупереч вимогам законодавства, з порушенням\~будівельних норм,\~з відхиленням\~від проєктної\~документації та\~вихідних даних проведено реконструкцію зі зміною геометричних розмірів фундаментів у плані, в розумінні\~статті 376\~ЦК України, здійснено самочинне будівництво за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Одеси, яка відповідачам у власність або користування не надавалась. За загальним правилом згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-1328цс, підстав для відступлення від якого не встановлено й Верховним Судом 18.02.2019 у справі №\~308/5988/17-ц. Також, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 331 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та положень частини другої ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. Обґрунтованість заявленої\~позовної вимоги\~про знесення\~об`єкту самочинного\~будівництва узгоджується\~з відповідною\~судовою практикою,\~зокрема,\~у постанові\~Верховного Суду\~від 29.01.2020\~у справі\~№ 822/2149/18\~викладено правовий\~висновок,\~якщо нерухоме\~майно збудоване\~або будується\~на земельній\~ділянці,\~що не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~або без\~відповідного документа,\~який дає\~право виконувати\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту,\~стаття 376\~Цивільного кодексу\~України . Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Одеська міська рада, як власник земельної ділянки, на якій проведено самочинне будівництво. Відповідно до ч. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно положень ч. 3 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі й територіальних громад. Так, згідно пункту 1 резолютивної частини вищевказаного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Крім того, відповідно до вказаного рішення Конституційного суду України під поняттям органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, необхідно розуміти орган, на який державою покладений обов`язок здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким чином, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України, позивачем може вступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади. Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних стосунках, фактично є позивачем у справах, порушених по позовній заяві прокурора. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, у тому числі на юридичну допомогу. Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Також у справі «Бацаніна проти Росії» ЄСПЛ дійшов висновків, що підтримка прокурором однієї із сторін процесу в певних обставинах може бути виправданою. Таким чином, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у господарському провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Отже, ЄСПЛ у своїй практиці зауважує, що під час визначення суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17). Отже, при реєстрації об`єкта нерухомого майна та права приватної власності на нього, вказаним рішенням державного реєстратора обмежено Одеську міську раду правом вільно розпоряджатись земельною ділянкою під самочинно реконструйованим будинком за адресою: [ADDRESS] , чим порушено інтереси останньої. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, обласною прокуратурою доведено, що право власності на спірне майно набуто усупереч нормам чинного законодавства, підлягає скасуванню у судовому порядку, та обґрунтовано наявність підстав звернення до суду із даним позовом з метою поновлення державних інтересів в особі власника землі - територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Таким чином, бездіяльність Одеської міської ради та її виконавчих органів при здійсненні захисту інтересів територіальної громади міста в розумінні ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою звернення обласною прокуратурою до суду з метою поновлення державних інтересів та скасування права власності на майно, яке набуто в супереч нормам чинного законодавства, з подальшим його знесенням. Установлено, що органом місцевого самоврядування в особі Одеської міської ради не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади міста Одеси на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку із чим прокурор обґрунтовано звертається із даним позовом до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивачем виконано вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення про це відповідного суб`єкта владних повноважень, зокрема, Одеської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства, також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved