Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.06.2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до\~укладеного договору\~№б/н\~від 22.06.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується [PERSON] про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] станом на 16.05.2016 має заборгованість в розмірі 24\~757,27 грн., яка складається з наступного: 15\~828,75 грн. - заборгованість за кредитом; 3909,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7278,79 грн. заборгованість за пенею та комісією; 600,00 грн. штраф, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1155,11 грн. (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечує проти позову, просить відмовити у його задоволенні. З письмових заперечень проти позову (відзиву на позов) випливає, що відповідач вважає вимоги банку незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору, отримав 22.06.2011 року кредит у сумі 600,00 грн. За період користування кредитною картою терміном дії в один рік (22.06.2011-22.063.2012) було повністю сплачено суму отриманого кредиту, відсотки та інші витрати на його обслуговування, а відтак незрозумілими є вимоги позивача про стягнення 24\~757,27 грн. Будь-яких заяв про збільшення чи зменшення кредитного ліміту не подавав та від позивача не отримував. Окрім того, 20.07.2015 року невідомою особою була викрадена належна [PERSON] кредитна картка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», знято кошти в розмірі 9100,00 грн. Про вказане було повідомлено на «гарячу лінію» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також Ужгородський відділ поліції, який за даним фактом розпочав досудове розслідування. Також зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки термін дії кредитної картки, яку було отримано 22.06.2011 року встановлений в один рік, тобто до 22.06.2012 року. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2014 року №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. З письмових пояснень (відповіді на відзив) випливає, що укладання договору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було здійснено за принципом укладання договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу України), підписанням заяви, позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів. Останні є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Відповідачем було підписано 22.06.2011 року заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг згідно з якою підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При зміні кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Таким чином, встановлення та зміна кредитного ліміту здійснюється банком самостійно та згода позичальника на це не потрібна. [PERSON] про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти випливає, що кредитний ліміт відповідача неодноразово змінювався, максимальний розмір кредитного ліміту, встановлений відповідачу складав 13\~000,00 грн. Щодо посилання відповідача на факт зняття коштів з його картки невідомою особою, то грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно особа, яка знімала кошти мала наявності платіжну карту і знала ПІН-код властивий даній картці, а згідно з п.1.1.1.75 УІП ПІН-код відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з платіжною картою. Враховуючи п.1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з картою. У звязку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із письмовою заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи в день викрадення картки, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги, оскільки є необґрунтованими. Окрім того, відповідач звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про викрадення картки лише 03.08.2015 року, хоча, за його словами, таку було втрачено 20.07.2015 року. Посилання відповідача щодо погашення ним заборгованості спростовується розрахунком заборгованості за договором та випискою по рахунку, в яких відображені всі операції зі зняття готівкових коштів, погашення та нарахування відсотків і неустойки. Враховуючи, що останній платіж перед зверненням банку до суду здійснено 14.12.2015 року в сумі 265,00 грн., після цього були здійснені платежі в сумі 90,00 грн. 07.09.2016; 45,00 грн. 21.11.2016 року, а тому строк позовної давності не пропущено. Оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено\~судом,\~між ПАТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~та [PERSON] 22.06.2011 року було укладено договір № б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 13\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідач підтвердив\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Правилами користування\~платіжною карткою»,\~«Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. З [PERSON] про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 4149437701261602 від 22.06.11) випливає наступне: 22.06.2011 старт карткового рахунку (SAMDN50000046404933, 4149437701261602, CRPL. Универсальная 55 дней); 22.06.2011 зміна кредитного ліміту (встановлення кредитного ліміту 300,00); 22.06.2011 - зміна кредитного ліміту (600,00); 14.06.2012 - зміна кредитного ліміту (7400,00); 17.11.2012 - зміна кредитного ліміту (10\~000,00); 25.02.2013 - зміна кредитного ліміту (13\~000,00). Згідно з [PERSON] про умови кредитування так використання кредитки «Універсальна по договору SAMDN50000046404933 [PERSON]О.», розмір щомісячних платежів, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Базова відсоткова ставка в місяць складає 3,0%, що за рік становить 36,00%. З фінансовими умовами надання кредитки [PERSON] був ознайомлений, що підтверджується відповідним підписом у вказаній [PERSON]. Згідно з п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. У відповідності з вимогами п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Згідно з [PERSON] про умови кредитування так використання кредитки «Універсальна по договору SAMDN50000046404933 [PERSON]О.», розмір штрафу визначений в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості Таким чином, сторони узгодили всі істотні умови договору, погодили порядок і строки виконання зобовязання. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, що має відображення у Розрахунку заборгованості за кредитним договором (далі - Розрахунок). Як випливає з Розрахунку, станом на 16.05.2016 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 24\~757,27 грн., з яких: 15\~828,75 грн. тіло кредиту; 3909,81 грн. відсотки за користування кредитом; 7278,79 грн. пеня; 600,00 грн. штраф; 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 1155,11 грн. штраф (процентна складова). З них 4515,19 грн. внесено коштів на погашення заборгованості, з 01.06.2015 (дата зміни облікових правил банка.) З наданого Розрахунку судом також встановлено, що до заборгованості включено пеню у розмірі 7278,79 грн., вирішуючи питання щодо стягнення якої, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається в день нарахування відсотків за кредитом. У той же час, згідно з п.2.1.1.7.6 Договору єдиним видом відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязань позичальником, встановленим п.2.1.1.7.6. Договору, є штраф в розмірі, встановленому тарифами договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень,закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. Виходячи з вищенаведених доводів, суд, визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем в частині нарахування суми боргу за пенею, як такий, що не відповідає встановленим судом умовам кредитного договору. Що стосується посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Позивач звернувся до суду з позовом 08.07.2016 року, тобто до спливу позовної давності ([PERSON] останній платіж здійснив 14.12.2015 року у розмірі 265,00 грн.). Що стосується посилання відповідача на викрадення, належної йому кредитної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зняття невідомою особою 9100,00 грн., то суд оцінює таке критично з огляду на наступне. Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Згідно з п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Відповідно до п. 1.1.2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню. Відповідно до п. 1.1.2.1.13 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки. Відповідно до п. 1.1.2.1.14, п. 1.1.2.1.15 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний у випадку, якщо держателю картки відомі фати про незаконне використання картки, держатель картки зобовязаний у триденний термін після усної заяви про втрату картки, стікера PayPass, ПІНа надати в банк докладний виклад обставин втрати картки і відомі факти про їх незаконне використання. Письмово доручати банку постановку картки до СТОП-листа платіжної системи. Відповідно до п. 1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг, держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника карти в банк та блокування карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою. Так, як випливає з матеріалів справи, за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2015 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12015070030002428 за правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України за фактом крадіжки картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», належної [PERSON] та зняття з неї 9100,00 грн. Станом на час розгляду справи, відповідачем не надано будь-якої інформації щодо кримінального провадження та прийнятих у ньому процесуальних рішень, зокрема щодо: наявності обвинувального вироку; закриття кримінального провадження і т.і. З Виписки по рахунку [PERSON] випливає, що в період 20.07.2015-21.07.2015 року знято кошти з карткового рахунку у розмірі 9130,00 грн. Вже 25.08.2015 картковий рахунок поповнено на суму 200,00 грн. Після цього, рахунок поповнявся 11.09.2015, 18.09.2015, 28.09.2015,11.10.2015, 20.10.2015,12.11.2015,14.12.2015, 07.09.2016, 21.11.2016. Відомостей про перевипуск кредитної карти після втрати матеріали справи не містять. З письмових пояснень позивача (відповіді на відзив) випливає, що грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно особа, яка знімала кошти мала наявності платіжну карту і знала ПІН-код властивий даній картці, а згідно з п.1.1.1.75 Умов та правил надання банківських послуг, ПІН-код відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з платіжною картою. Враховуючи п.1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з картою. У звязку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із письмовою заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи в день викрадення картки, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги, оскільки є необґрунтованими. Окрім того, відповідач звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про викрадення картки лише 03.08.2015 року, хоча, за його словами, таку було втрачено 20.07.2015 року. Відповідачем зазначене спростовано не було, відповідних доказів не подано. З огляду на що, відповідачем не виконано обовязок щодо доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем в частині нарахування суми боргу за пенею. З огляду на наведене, змінився і розмір штрафу (процентна складова, оскільки вираховується як 5% від суми заборгованості), і який становить 791,17 грн. ((15828,75+3909,81+600-4515,19)*5/100=791,17). Відтак заборгованість відповідача за кредитним договором складає: 17\~114,54 грн. (15828,75+3909,81+600+500+791,17-4515,19=17\~114,54). На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17\~114,54 грн. (сімнадцять тисяч сто чотирнадцять гривень пятдесят чотири копійки). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 24\~757,27 грн., задоволено вимоги в розмірі 17\~114,54 грн., що складає 69,13%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 952,61 грн. На підставі ст.ст. 11, 525, 526, 610, 611, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial