Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.09.2008 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 17/К-2008/169, згідно п. 2.1 даного договору банк надав йому в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 58000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 % річних. На даний час йому стало відомо, що підписи на аркушах 1 та 3 кредитного договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р. є підробленими та навіть такими, що зроблені різними особами. В преамбулі даного договору зазначено, що вказаний договір укладено між ним та відповідачем, проте підпис на першому та третьому аркушах договору йому не належить, його підпис було сфальсифіковано працівниками банку та замість первісно укладених сторінок в кредитному договорі містяться інші сторінки з іншими суттєвими умовами договору, які він не підписував. На момент укладення кредитного договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з третьою особою [PERSON], починаючи з 20.02.1970 р. Шлюб між ним та третьою особою [PERSON] був розірваний 05.03.2009 р. Кредитний договір № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р. укладався в період шлюбу з [PERSON], яка також ставила підпис у даному договорі, однак вказаний підпис їй не належить та не співпадає між собою та є підробленими. Просить визнати недійсним Кредитний договір № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р., укладений між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.09.2008 р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р., за умовами якого банк надав останньому в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 58000 доларів США з оплатою по процентній ставці 16 % річних /а.с.15-17/. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розділом 5 Кредитного договору передбачено умови забезпечення кредиту та фінансовий стан Позичальника. Позивач ознайомлений з предметом кредитного договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р., нарахуванням, сплатою процентів та комісійної винагороди, умовами забезпечення кредиту та фінансовим станом Позичальника, відповідальністю Позичальника та заключними положеннями. Крім того, відповідно до п. 7.3 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань. Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору був достеменно ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився на них, наслідком чого стало підписання ним Кредитного договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми банк несе відповідальність, яка встановлена ст. ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак передбачених законом правових підстав для визнання недійсним у даному випадку кредитного договору немає. Отже на час укладення кредитного договору, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Відповідно до п. 14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 1052, 1054 1055). Таким чином суд, вирішуючи спір про визнання недійсним договору встановлює наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання договору недійсним і настання відповідних правових наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, правоздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Посилання позивача на те, що вищевказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства, а саме має підроблені підписи позивача [PERSON] є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору точно в договорі визначили свої наміри. Особистий підпис позивача свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі. Позивач [PERSON] звертає увагу суду на невідповідність Кредитного договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р. з додатками вимогам чинного законодавства України в частині порушення його прав як споживача кредитних послуг до та в момент підписання сторонами оспорюваного кредитного договору. Суд зазначає, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» можливе щодо спорів, які виникають з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Отже на момент укладення Кредитного договору № 17/К-2008/169 від 05.09.2008 р. волевиявлення позивача [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобовязаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Позивач [PERSON] від кредитних коштів не відмовився та продовжує користуватися ними і до цього часу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач дізнався про його порушені права під час підписання Кредитного договору 05.09.2008 р., а про визнання недійсним Кредитного договору звернувся 04.04.2016 р., тобто загальний строк позовної давності сплинув 06.09.2011 р. Положеннями частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України та відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.01.2013 р. № 10-70/0/4-13 встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed