Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 27 109 грн. 52 коп., а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 січня 2015 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року, згідно якої відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача в момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу АС/7254645 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz Vito, державний номер [NUMBER], страховою компанією було виплачено страхове відшкодування. Оскільки, відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, тому позивач в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача в порядку регресу витрати повязані з виплатою страхового відшкодування. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного не заперечує. Відповідач у судове засідання вдруге не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7254645, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, які на законних підставах керують автомобілем «ВАЗ 21104», державний реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.8/. Так, 30 січня 2015 року приблизно о 20 годині 20 хвилин [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем ВАЗ 2110, державний номер [NUMBER], по вул. Сімферопольській в м. Мелітополі Запорізької області не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням та здійснив наїзд на стоячий автомобіль Mercedes-Benz Vito, державний номер [NUMBER], в результаті чого транспортні засоби отримали пошкодження, чим порушив п.п. 12.3 ПДР України. Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, під час якої було пошкоджено автомобіль [PERSON], визнано відповідача та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.\~124, 130 ч. 1КУпАП і накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік /а.с.11,12/. 30 січня 2015 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, оскільки його транспортний засіб було пошкоджено /а.с.15/. Відповідно до страхового акту № ОЦ/123/450/15/0069 від 26 травня 2015 року сума страхового відшкодування складає 27\~109 грн. 52 коп. (27\~619 грн. 52 коп. 510 грн. (франшиза)/а.с.30/. Згідно копії платіжного доручення № 719 від 27 травня 2015 року позивач здійснив виплату [PERSON] грошової суми у розмірі 27 109 грн. 52 коп./а.с.32/. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ч. 1 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зокрема п. 38.1.1. п. 38.1. страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Під час судового розгляду встановлено та підтверджено допустимими та належними доказами, що відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння /а.с.11,12/. Отже, позивач має право на відшкодування шкоди з відповідача у розмірі 27 109 грн. 52 коп. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved