Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь солідарно борг за договором позики в сумі 22 086 240 грн., 12 % річних за період з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) в розмірі 6 353 575,89 грн., інфляційні збитки за період з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) в розмірі 19 303 373,76 грн., 3 % річних за період з 07.02.2014 року по 30.06.2016 року (включно) в розмірі 1 588 393,97 грн., а також судовий збір у розмірі 6 890 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.01.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальники прийняли у власність 8 063 550 грн., що еквівалентно 990 000 доларів США за міжбанківським курсом долара США до гривні на момент відкриття торгів станом на день укладення договору, строком до 06.02.2014 року. 23.05.2015 року [PERSON] повернуто частину позики у розмірі 2 067 880 грн., що еквівалентно 100 000 доларів США. 10.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. 22.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. Решту грошових коштів відповідачами не повернуто, на підставі чого позивач звернувся із відповідним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, зазначивши що позов є необґрунтованим та відсутній предмет позову, оскільки ніхто грошей не отримував, та позивачем на підтвердження передачі грошей не надано жодного допустимого доказу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 29.11.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та порушення грошового зобов'язання позов задоволено частково. Ухвалою суду від 24.11.2017 року, заочне рішення від 29.11.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду. 06.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальники приймають у власність 8 063 550 грн., що еквівалентно 990 000 доларів США за міжбанківським курсом долара США до гривні на момент відкриття торгів станом на день укладення договору. Відповідно до п.1.1. договору факт одержання грошових коштів підтверджується відповідною розпискою, власноручно написаною одним з позичальників в момент передачі йому суми позики, завіреною другим позичальником. Згідно із п. 2 договору, зазначену суму грошей позичальник1 зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою не пізніше 06 лютого 2014 ркоу. 10.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. 22.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого передано право вимоги за Договором позики від 06.02.2013 року. Таким чином, [PERSON] одержав право вимагати належного виконання боржниками всіх зобов'язань за Основним договором. 23.05.2015 року [PERSON] повернуто частину позики у розмірі 2 067 880 грн., що еквівалентно 100 000 доларів США. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як на підтвердження факту отримання відповідачем [PERSON] коштів за договором позики, позивач надає розписку останнього від 07.01.2013 року, згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 990000,00 доларів США, з датою повернення до 07.01.2014 року. Проте, суд не може взяти даний доказ до уваги, оскільки дана розписка вчинена 07.01.2013 р., в той час, як договір позики датовано 06.02.2013 р., тобто вчинена раніше ніж підписаний договір. Будь-яких умов про те, що кошти визначені договором позики від 06.02.2013 р. вже були отримані одним із позичальників, договір не містить. Крім того, зазначена розписка не відповідає погодженій сторонами в умовах п. 1.1. договору позики від 06.02.2013 р. формі розписки на підтвердження факту одержання коштів, оскільки не містить засвідчення її другим позичальником, а саме: [PERSON], підписана лише [PERSON] Текс вказаної розписки містить визначення дати повернення 07.01.2014 р., в той час, як в умовах п. 2 договору позики, було передбачено, що кошти мають бути повернуті 06.02.2014 р. Окрім цього, п. 10.1 договору позики передбачено, що будь-які домовленості, які мали місце до укладання цього договору, і не відображені у його тексті, після підписання договору не мають юридичної сили. За наведених обставин, відсутні підстави вважати, що розписка від 07.01.2013 р. може засвідчувати факт отримання коштів саме на підставі договору позики від 06.02.2013 р., а відтак і факту його укладання й виникнення обов'язку з повернення відповідних коштів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано належного та допустимого доказу отримання відповідачами коштів за договором позики від 06.02.2013 р. та не доведений вказаний факт під час розгляду справи, а відтак суд вважає, що[PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та порушення грошового зобов'язання не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed