Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому було уточнено. В обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві та в уточненій позовній заяві позивач посилався на те, що 06.09.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNL0AE00000069, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 24295,34 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік з кінцевим терміном повернення 05.09.2012 року. Вимоги до відповідачки, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки від 20.10.2010 року. Відповідачка [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 11.12.2012 року у розмірі 18068,44 доларів США, яка складається з наступного: 13153,64 доларів США - заборгованості за кредитом, 3037,17 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 488,11 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1389,52 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Просив стягнути з [PERSON] користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16816,88 доларів США, що за курсом НБУ від 11.12.2012 року складає 134366 грн. 84 коп. та сплачений судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 10000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання з'явилася, проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 24295,34 доларів США строком 05 вересня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань по даному договору між сторонами було укладено договір застави рухомого майна - автомобіля Мазда - 6. У зв'язку із неможливістю подальшого виконання своїх зобов'язань за кредитним договором відповідачка листом від 04.09.2009 року запропонувала банку передати автомобіль. 08.06.2010 року відбулася фактична передача заставного майна , про що було складено відповідний акт приймання-передачі . Затримка передачі автомобіля відбулася через бездіяльність представників позивача, про що свідчить відповідне листування між сторонами. На момент передачі автомобіля позивачу його вартість повністю перекривала заборгованість відповідачки за кредитним договором. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ «А-Банк» у судове засідання не з'явився. Повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.09.2007 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNL0AE00000069, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 24295,34 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік з кінцевим терміном повернення 05.09.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між сторонами 06.09.2007 року було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого у заставу було передано автомобіль Мазда-6. 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К400LB від 05.08.2005 року (а. с. 6-7). Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. У відповідності з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання , запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Згідно ч.1 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно довідки про позичкову заборгованість [PERSON] від 18.08.2009 року № 18082009-3578 заборгованість відповідачки по кредитному договору № DNL0AE00000069 від 06.09.2007 року склала 12439,79 доларів США, заборгованість по процентам - 41,85 доларів США, простроченої заборгованості по кредитному договору немає. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, відповідачка мала заборгованість станом на 11.12.2012 року у розмірі 18068,44 доларів США, яка складається з наступного: 13153,64 доларів США - заборгованості за кредитом, 3037,17 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 488,11 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1389,52 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача у судовому засіданні не змогла пояснити суду яким чином збільшилася заборгованість за тілом кредиту з 18.08.2009 року до11.12.2012 року на 713,85 доларів США. 04.09.2009 року [PERSON] подала до банку заяву про добровільну передачу заставного майна. Представники банку зволікали із відповіддю на дану заяву, про що свідчать заяви відповідачки, подані до банку 09.11.2009 року, 01.12.209 року, 19.01.2010 року, 28.01.2010 року. Акт прийму-передачі заставного майна - автомобіля Мазда-6, реєстраційний номер [NUMBER] було складено 08.06.2010 року, хоча довіреність від імені [PERSON] на ім'я ПАТ КБ «Приватбанк» для переоформлення заставного майна була надана ще 16.02.2010 року. За даними позивача заставний автомобіль було реалізовано тільки 18.10.2012 року за 84000 грн., що еквівалентно 10509,20 доларів США, тобто через 2 роки після передачі автомобіля банку. [PERSON] вжила всіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, а саме за умови неможливості повернення кредитних коштів позивачу добровільно та з власної ініціативи передала в рахунок погашення кредитних зобов'язань заставне майно. Однак позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного майна. Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи, жодних інших доказів на їх підтвердження надано не було, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: dismissed