Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення порядку володіння та користування квартирою [ADDRESS], шляхом виділення йому у володіння та користування житлової кімнати площею 17,7 кв. м. та житлової кімнати площею 14 кв.м., а відповідачу іншої кімнати площею 11,7 кв.м., місця загального користування залишити у спільному користуванні посилаючись на те, що йому на праві власності належить 78/100 частини вказаної квартири, а відповідачу - 22/100 частини. Позивач зазначає, що виходячи із розміру його частки у спільній квартирі, то частина в натурі, яка належить позивачу відповідає 33,85 кв. м., а частка відповідача 9,55 кв.м.. Відповідач не визнає його право користування саме двома більшими кімнати в квартирі, а тому його порушені права підлягають судовому захисту. В судовому засіданні позивач та його представник вказували на те, що відповідач та треті особи фактично чинять йому перешкоди у користуванні власністю шляхом проживання у двох більших кімнатах, право власності на які, належать позивачу виходячи із розміру його частки у спільному майні. Вказували, що власник має право володіти та користуватися належним йому майном на власний розсуд, чого він не має змоги зробити. Зазначили, що кімната, яку позивач просить виділити відповідачу по своїй загальній площі є більшою, ніж частка у спільному майні самого відповідача, тому визначення саме такого порядку володіння та користування квартирою буде відповідати нормам чинного законодавства і не порушить права та інтереси обох власників. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та вказували на те, що квартира була виділена для проживання чотирьох осіб, якими є позивач, відповідач та треті особи. Треті особи користуються кімнатою площею 17,7 кв.м., а відповідач кімнатою площею 14 кв.м.. Позивачу перешкод у користуванні спільною квартирою ніхто не чинить, він має до неї вільний доступ та користується кімнатою площею 11,7 кв.м., бо такий порядок користування квартирою склався між сторонами. Зазначили, що задоволення позовних вимог призведе до порушення прав третіх осіб, які також мають право користування спільною з позивачем квартирою. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та вказували на те, що задоволення позову призведе до порушення їх прав, оскільки вони мають право користування зазначеною квартирою на рівні з її власниками. Представник третьої особи ЖБК «Академічний - 15» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та його представника, пояснення третіх осіб [PERSON] та [PERSON], повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.10.2008 року позовні вимоги відповідача було задоволено частково, в рамках поділу майна подружжя визнано право власності за позивачем на 78/100 частини квартири [ADDRESS] (Йорданській) в м. Києві (далі спірна квартира, квартира), а за відповідачем - 22/100 частини квартири. Право власності на відповідні частки у спірній квартирі зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою - характеристикою КМБТІ м. Києва від 22.07.2009 року №1420798 та визнається сторонами. Спірна квартира складається із трьох житлових кімнат (17,7 кв.м., 14 кв. м. та 11.7 кв.м.), та має загальну площу 78 кв.м., з них 43,4 кв.м. житлової площі. Позивач вказує, що виходячи із розміру його частки у спірній квартирі, розмір який припадає на житлову площу квартири становить 33,85 кв.м., а частка відповідача у житловій площі складає 9,55 кв.м.. Враховуючи частку, яка припадає на житлову площу в загальній площі квартири, позивач просить виділити йому у володіння у користування дві житлові кімнати площею 17,7 кв.м., 14 кв. м., що буде відповідати його ідеальній частці у спільному майні та є меншим на 2,15 кв.м. ніж йому належить. А відповідачу виділити кімнату 11,7 кв.м., яка є більшою по площі ніж фактично їй належить. Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач вказує на те, що він не має реальної можливості вільно володіти та користуватися належним йому майном, оскільки дві більші кімнати, використовується відповідачем та третіми особами. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цьому випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року в справі № 6-1500цс15 та постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року в справі № 61-3994св18. В судовому засіданні відповідач визнала ту обставину, що її частці у спільному майні відповідатиме житлова площа 9,55 кв.м.. Тому суд приходить до висновку, що виділення у користування і володіння відповідачу кімнати у спірній квартирі площею 11,7 кв.м., не порушить її права як співвласника спірної квартири. Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що відповідач та треті особи не визнають за позивачем право володіння та користування двома більшими кімнатами, оскільки вони ними користуються самостійно, що порушує право позивача на вільне володіння та користування його власністю. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Стосовно заперечень відповідача та третіх осіб, що визначення конкретного порядку користування кімнатами у спірній квартирі, про який просить позивач порушить права третіх осіб як законних користувачів квартири, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні позивач пояснив, що він не ставить питання про обмеження третіх осіб у праві користування спірною квартирою. Зазначає, що він не заперечує проти користування нею, як це передбачено нормами чинного законодавства України, однак вказує, що в рамках норм закону тільки власник має право визначати, яким із житлових приміщень, що перебувають у його власності мають право користуватися інші особи. Тобто, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що визначення конкретного права володіння і користування спільним з відповідачем майном, та подальшого погодження із усіма співвласниками порядку користування ним, в тому числі і надання дозволу на користування спільним майном третім особам, ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного так

Outcome: approved