Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №135 в будинку 22 по проспекту 200 років Херсона, в м. Херсоні, в якому зазначив, що він є власником вищевказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.2004 року, в якій залишилася бути зареєстрованою колишня дружина [PERSON] відповідач по справі, яка не проживає з 2015 року та до теперішнього часу. У звязку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявивсь, однак надав заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не сповістила про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2004 року зареєстрованого в реєстрі під №280, та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 27.08.2004 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2004 року. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача по справі , що підтверджується копією заочного рішення по справі №668/13065/15 року про розірвання шлюбу. Відповідно до довідки за №88 від 23.05.2017 року виданої ОСББ «Добродія Дніпро», в квартирі [ADDRESS] крім нього значаться також зареєстрованими: [PERSON] брат, [PERSON] син, [PERSON] відповідач по справі, яка є колишньою дружиною та яка з 2015 року в спірній квартирі не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved