Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки у [ADDRESS], площею 0,0314 га, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки у [ADDRESS], площею 0,301 га, кадастровий номер [NUMBER]. Крім того зазначив, що він є єдиним спадкоємицем після смерті батька, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, постановою нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця. Просив суд визнати за ним право власності на земельні ділянки у [ADDRESS], площею 0,0314 га, кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки у [ADDRESS], площею 0,301 га, кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування після смерті батька. Під час судового розгляду справи, позивачем було уточнено позовні вимоги, згідно яких він просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку [ADDRESS], загальною площею 0,0615 га, після смерті [PERSON], яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого Маріупольською міською радою Донецької області від 02.09.1998 року на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 22.04.1998 розу за №104/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів а право приватної власності на землю за №1701, №1229. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання надали заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Маріупольської міської ради Карацюба В.Л., який діє на підставі довіреності, в судове засідання надав клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа - [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що власником земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0615 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого Маріупольською міською радою Донецької області від 02.09.1998 року на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 22.04.1998 розу за №104/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів а право приватної власності на землю за №1701, №1229, є [PERSON] (а.с. 70) Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 27.12.2016 року, виданого Приморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, [PERSON] помер 26 грудня 2016 року. (а.с.8) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею 0,0615 га, яка йому належала відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого Маріупольською міською радою Донецької області від 02.09.1998 року на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 22.04.1998 розу за №104/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів а право приватної власності на землю за №1701, №1229. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 22.11.1988.(а.с.18) Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] від 18.07.2017 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, після смерті [PERSON] на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки у [ADDRESS], площею 0,0314 га, кадастровий номер [NUMBER] та земельної діляни у [ADDRESS], площею 0,301 га, кадастровий номер [NUMBER] через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності. (а.с.19) Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюється правило про позовну давність. Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. За наведених обставин у інший спосіб, крім як за рішенням суду, [PERSON], який є, спадкоємцем за законом, не може реалізувати своє право, в тому числі на прийняття спадщини, тому з метою захисту спадкових прав позивача та прав на володіння своїм майном, суд задовольняє позов в повному обсязі, оскільки позов не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved