Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгови Дім «ЩЕДРО» про стягнення заборгованості із заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2013 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ТД «ЩЕДРО» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення орендної плати за користування особистим автотранспортним засобом та стягнення моральної шкоди було відмовлено. 13.03.2014 апеляційним судом Дніпропетровської області вказане рішення було скасоване та постановлене нове рішення, яким позов [PERSON] було задоволено, зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача про звільнення, внести відповідний запис до його трудової книжки, провести з ним повний грошовий розрахунок. Незважаючи на чисельні звернення до відповідача щодо виплати йому суми, що була стягнута судом, відповідач жодного разу не відреагував належним чином та не здійснив виплати. Таким чином, позивач вважає, що має право на отримання з відповідача заробітної плат за час затримки розрахунку при звільненні з 06.12.2012 по сьогоднішній день. Згідно зі звіту аудиторської фірми ТОВ «Респект-ЛЛ» сума заборгованості з 06.12.2012 по 01.07.2018 складає 87486,60 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгови Дім «ЩЕДРО» на свою користь суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 87486,60 грн, а також понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив про можливість розгляду справи за його відсутності, вказавши про повне підтримання позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до норм\~ст.ст. 280-281 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Кодексу законів про працю. Згідно зі змісту рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2014 вбачається, що 29.06.2012 позивач влаштувався до ТОВ «ТД «ЩЕДРО» на посаду торговельного агента, відповідно до наказу №1249-к від 29.06.2012. Після перебування на лікарняному з 30.11.2012 по 04.012.2012, позивач до роботи 5.12.2012 не приступив, поштою надіслав письмову заяву, у якій просив звільнити його за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~та вислати трудову книжку поштою за адресою його проживання, приклавши до цієї заяви лікарняний лист та звернення директора ТОВ «Ромекс» з проханням звільнити позивача у зв`язку із перемогою в конкурсі на посаду торгового представника і необхідністю приступити до нового місця роботи з 06.12.20012. Роботодавець, відповідач по даній справі, не розглянув заяву відповідача про звільнення на тій підставі, що в заяві позивача від 05.12.2012 не було зазначено дати, з якої працівник просив його звільнити. Не отримавши ніякої відповіді на заяву про звільнення, ні трудової книжки, позивач вдруге звернувся до відповідача ТОВ «ТД ЩЕДРО» та підтвердив своє бажання звільнитися в заяві від 01 лютого 2013 року. У зв`язку з ігноруванням відповідачем трудових прав, 12 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «ЩЕДРО» про зобов`язання вчинити дії, стягнення заробітної плати, стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, стягнення орендної плати за користування особистим автотранспортним засобом та стягнення моральної шкоди. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. 01 жовтня 2013 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скасовано, та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «ЩЕДРО» розглянути заяву [PERSON] про звільнення, внести запис до його трудової книжки про звільнення у відповідності до ч.1 ст. 38 КЗпП України та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ТОВ «ТД «ЩЕДРО» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 100 грн, на відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 650 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року в частині вирішення вимог про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до цього суду. 13 березня 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано ТОВ «ТД «ЩЕДРО» розглянути заяву [PERSON] про звільнення, внести відповідний запис до його трудової книжки про звільнення у відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП України та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ТОВ «ТД «ЩЕДРО» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 100 грн, на відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 650 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається. 09 липня 2014 року рішенням Вищого Спеціалізованого суду України рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року у частині вирішення питання про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ТОВ «ТД «ЩЕДРО» у дохід держави 136,00 гривень судового збору. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року залишити без змін. З матеріалів справи вбачається що позивач отримав виконавчі листи для примусового виконання рішення. Зі змісту відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служби ц місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) №4158/10 від 04.02.2021 вбачається, що на виконанні в Шевченківському відділі ДВС перебувало виконавче провадження №43009769 з примусового виконання виконавчого листа №216/2650/13-ц, виданого 09.04.2014 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «ЩЕДРО» розглянути заяву про звільнення [PERSON] , внести запис до його трудової книжки про звільнення у відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП та провести з ним повний розрахунок. Вказане виконавче провадження було відкрито державним виконавцем 11.04.2014. 16.03.2014 виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що державним виконавцем були застосовані штрафні санкції та інші заходи до боржника, передбачені ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» та 16.05.2014 направлено на адресу Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області подання щодо вирішення питання про притягнення боржника директора ТОВ «ТД «ЩЕДРО» до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Як вбачається з наказу з особового складу ТОВ «ТД «ЩЕДРО» №1051-к від 01.09.2014 (а.с. 35) у задоволенні заяви [PERSON] від 01.02.2013 про його звільнення з посади агента торговельної філії «Криворізька філія ТОВ «ТД «ЩЕДРО» з 06.12.2012. Згідно з наказом ТОВ «ТД «ЩЕДРО» про припинення трудового договору (контракту) №1057-к від 02.09.2014 (а.с. 34) [PERSON] звільнено з посади агента торговельної філії «Криворізька філія ТОВ «ТД «ЩЕДРО» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП за прогул без поважної причини. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Нормами\~ст.\~47 КЗпП України\~встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст.\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплат за трудовим договором та інші виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, передбачений ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Позивачем надано до суду звіт аудиторської фірми ТОВ «Респект-ЛЛ», якою проведений розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 06.12.2012 по 01.07.2018 та який складає 87486,60 грн. Під час здійснення розрахунків, аудиторська фірма діяла згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 21.01.2015 у справі №6-195цс14, а в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, оскільки наданий аудиторською фірмою ТОВ «Респект-ЛЛ» відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а жодних інших доказів на його спростування відповідачем надано до суду не було, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 06.12.2012 по 01.07.2018 в сумі 87486,60 грн. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 874,86 грн. Також, згідно з п. 2 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У зв`язку зі складанням звіту спеціаліста позивачем сплачено 1500,00 грн, що підтверджується квитанцією №4 (а.с. 11), тому вказані витрати мають бути відшкодовані позивачу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved