Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду, просить розірвати шлюб з відповідачем та залишити неповнолітню дитину на його вихованні, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб було зареєстровано виконавчим комітетом Селецької сільської ради Народицького району Житомирської області 04.08.2001 року, однак, відносини в сімї не склались, збереження сімї вважає неможливим. Сторони в судове засідання не зявились, надіслали до суду заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, не наполягає на задоволенні вимоги про залишення дочки на його вихованні, відповідач щодо розірвання шлюбу та залишенні дочки з позивачем на його вихованні заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час якого народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ТП №868826 від 04.08.2001 року (а.с.3), копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №118715 від 06.08.2002 року (а.с.4) та довідкою про склад сім»ї №419 5826 від 07.09.2017 року (а.с. 8). Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторонам у справі надавався двохмісячний термін для примирення, але позивач категорично настоює на розірванні шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що відносини між сторонами не склались, часто виникають сварки, відсутнє взаємопорозуміння, збереження сім`ї стало неможливим. Відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, про погіршення відносин в сімї, відсутність взаємопорозуміння, а отже подальше збереження сім`ї суперечило б інтересам сторін та дитини. З огляду на викладене, та приймаючи до уваги також і те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Крім того судом встановлено, що позивач та відповідач проживають в одному будинку з дитиною, будь-яких перешкод у спілкуванні з дочкою відповідач позивачу не чинить, що підтверджується матеріалами справи. Із положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Приймаючи до уваги, що сторони проживають за однією адресою, в одному будинку, разом з дитиною, будь-яких перешкод у спілкуванні з дочкою відповідач позивачу не чинить, позивачем не надано суду жодних доказів на спростування вказаного, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог останнього в частині залишення дитини на його вихованні. Питання про поділ майна подружжям не ставиться. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір, а тому в порядку ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial