Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотиву-ючи своє вимоги тим, що шлюб фактично розпався, причина розпаду - відсутність взаємопо-розуміння, втрата почуттів один до одного та несумісність характерів. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду заяву, в якій зазначив, що на вимогах про розірвання шлюбу наполягає, просить розгляд справи проводити за його відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звук-озаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядкуст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд встановив що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 січня 1993 року Відділом РАЦС Каховського міськвиконкому Херсонської області, актовий запис №31, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії (а.с. 7). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулю-ються Конституцією Українита Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105,110,112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зіст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подруж-жя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задово-ленню.

Outcome: approved