Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, посилаючись на те, що він є власником 1/2 частки [ADDRESS]. З 28 грудня 2013 року за вказаною адресою була зареєстрована відповідачка із її малолітньою дитиною. Натомість ані [PERSON], ані малолітня дитина, [PERSON], не мешкають за вказаною адресою, а з 26 листопада 2014 року відповідачі виїхали разом до Російської Федерації. Внаслідок цього позивачу чиняться перешкоди з боку відповідачів в частині користування належним позивачу майном. До того ж позивач змушений нести витрати за комунальними платежами за відповідачів. Оскільки відповідачі мешкають за іншою адресою, а добровільно вирішити спір не вдається можливим, то просив суд визнати [PERSON] та малолітню [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи на задоволені поданого ним позову. Відповідачка, [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON], надала суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, погоджуючись із поданим позовом та не заперечуючи проти його задоволення. Від представник Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшло клопотання з проханням вирішити спір за відсутності представника третьої особи, врахувавши інтереси малолітньої дитини. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки [ADDRESS], що підтверджується копією рішення суду від 24 липня 2014 року, яке набуло чинності, а також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 березня 2015 року (а. с. 4-5, 6). За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Суд за матеріалами справи встановив, що відповідачі разом із позивачем зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується особовим рахунком за цією адресою, наданим ЖКП «Азовжитлокомплекс» (а. с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 246 від 26 серпня 2005 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON], внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] (а. с. 7). Спорідненість [PERSON] та малолітньої [PERSON], яка приходиться донькою [PERSON] відповідно, підтверджується копією паспорту відповідачки (а. с. 23). Згідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до акту від 8 квітня 2015 року, складеного представниками ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що [PERSON] та малолітня [PERSON] по [ADDRESS], будучи зареєстрованими, фактично не мешкали та не мешкають, що підтверджують сусіди (а. с. 9). Таким чином суд встановив, що відповідачі не мешкають в спірному житловому приміщенні, однак, залишаючись там зареєстрованими, тим самим чинять перешкоди [PERSON] у володінні належним йому нерухомим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні натомість було підтверджено, що відповідачі не мешкають разом із позивачем в [ADDRESS], а малолітня [PERSON] взагалі не відноситься до членів родини [PERSON], на підставі чого [PERSON] та [PERSON] фактично втратили право користування цим житловим приміщенням. Таким чином суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги [PERSON] задовольнити шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування [ADDRESS].

Outcome: approved