Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість пор заробітній платі в сумі 7752,02 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25137,10 гривень та моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень, посилаючись на таке: він знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. 28 лютого 2013 року його було звільнено за власним бажанням. До теперішнього часу йому не сплачено заборгованість по заробітній платі, сума боргу складає 7752,02 гривень. Відповідно до ст. 117 КЗПП України відповідач має сплатити середній заробіток, за його підрахунками середня місячна заробітна плата складає 2560,00 гривень, середньоденна заробітна плата складає 122,62 гривень. Крім того, позивач вказував на те, що незаконними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, йому було спричинено моральні страждання. Неотримання належної йому заробітної плати призвело до втрати нормальних життєвих зв,язків, у нього не було грошових коштів для нормального існування, він був вимушений швидко шукати роботу для забезпечення достатнього рівня проживання. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Відповідач до судового засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав: позивач та відповідач знаходились в трудових правовідносинах з 05 травня 2008 року. Позивач працював на різних посадах, остання - контролером контрольно-пропускного пункту. Наказом номер 15 к від 28 лютого 2013 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗПП України за власним бажанням. На час його звільнення йому було нараховано заробітну плату до виплати в сумі 7752,02 гривень. До теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не виплачена. У відповідності до ст. 116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред,явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювань ним суму. Як встановлено у судовому засіданні, до часу розгляду справи судом, заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена. У відповідності до ст. 117 КЗППУ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗПП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій частині відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У судовому засіданні встановлено, що спору стосовно розміру заборгованості по заробітній платі при його звільненні між позивачем та відповідачем немає, таким чином, підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі 7752,02 гривень. Крім того, з вини відповідача позивачеві не сплачена заборгованість по заробітній платі, а саме, останній мав можливість вирішити це питання до звернення позивача з позовом до суду, але цього не зробив, тому суд вважає, що відповідач має сплатити середній заробіток позивачеві за час затримки виплати розрахунку при звільненні останнього. Відповідно до наданої відповідачем довідки, та розрахунку у відповідності до вимог постанови номер 100 КМ України, середня місячна заробітна плата позивача складає 2560,00 гривень, середньоденна - 121,90 гривень. Таким чином, підлягає стягненню сума середньої заробітної плати за період з 01 березня 2013 по день постановлення рішення суду, тобто за 10 місяців 3 робочих дні в сумі 25965,70 гривень. Вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню за таких обставин: відповідно до ст. 237-1 КЗПП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 233 КЗПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Виходячи з вимог вказаної статті КЗПП України, передбачено тримісячний строк звернення позивача з позовом про стягнення моральної шкоди, який позивач пропустив без поважних причин, більш того, не звертався до суду з заявою про поновлення вказаного строку. Таким чином, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 115, 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial