Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , що діють в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області в якому просить висилити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий № [NUMBER] , що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яке придбане на електронних торгах, що проводились 07.12.2008 року Державним підприємством «СЕТАМ», що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 13.12.2008 року. Позивач набув права власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку, що в порядку діючого законодавства України має право володіти, користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд та без обмежень, але на день звернення до суду в спірному будинку продовжують проживати [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітні діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , чим порушують право власності позивача та обмежують його у користуванні майном. Так, відповідачам надсилались письмові вимоги про добровільне звільнення житлового будинку, однак вимога була проігнорована, хоча у відповідача [PERSON] , відповідно інформаційної довідки є інше житло, що є у його приватній власності з 2010 року, а саме домоволодіння загальною площею 53,7 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] , а також земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,392 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] . А тому позивач вважає, що його право порушене тому підлягає захисту шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. 21 січня 2019 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 19 березня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 06 червня 2019 року винесено ухвалу про закриття\~ провадження та призначення справи до судового розгляду по\~ суті. Представник позивача [PERSON] Н.М. в судовому засіданні позов підтримала повністю та вказала, що позивач є добросовісним набувачем спірного будинку та земельної ділянки, придбав на електронних торгах, за ним зареєстроване право власності, видане свідоцтво про право власності, однак вільно володіти, користуватись та розпоряджатись даним майном на власний розсуд не може, оскільки відповідачі, що проживають в спірному будинку відмовляються добровільно висилитись в інше житло, що належить відповідачу [PERSON] , а саме в [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] О.І в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив щодо його задоволення, оскільки висилити відповідачів без надання іншого житла не можливо враховуючи що в спірному будинку проживають четверо неповнолітніх дітей, про що позивач перед придбанням на електронних торгах був обізнаний. Відповідачі вимогу про їх виселення не отримали, крім того спірний будинок був в іпотеці, у зв`язку з цим висилити відповідачів не можна. У відповідачів є інше житло, будинок, що знаходиться [ADDRESS] , загальною площею 50 кв.м., однак для шестеро осіб він не придатний для проживання, враховуючи його знос 53%. Представник служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області Чепурна С.А. в судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала вказавши, що незрозуміло на підставі чого спірне житло було подане на електронні торги, оскільки з боку державних чи приватних виконавців до органу опіки та піклування, а також служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на відчуження будинку [ADDRESS] та земельної ділянки не надходило. Просила суд врахувати право дітей на житло та необхідність захистити їх права. Вислухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №372/2575/17 виданого 24.05.2018 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 12096000, 00 грн., винесено акт про реалізацію предмета іпотеки (лот реалізації майна 313942) ВП №57059320 відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.41 Закону України «Про іпотеку» передано на реалізацію нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 342,9 кв.м., житловою площею 102,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1217 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № [NUMBER] , що розташована за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 07.12.2018 року за №374563 Державним підприємством «СЕТАМ» переможцем (покупцем) визнано [PERSON] . Свідоцтвами від 14.12.2018 року зареєстрованими в реєстрі за №2343, 2344, посвідченими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області відповідно до ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.41 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 13.12.2018 року м. Буча ВП №57059320, а також витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8239337 від 20 серпня 2013 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№149656434, 149656761 від 14.12.2018 року [PERSON] \~\~належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1217 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № [NUMBER] , яка розташована за адресою [ADDRESS] . Як зазначено у вказаному вище свідоцтві про придбання майна з прилюдних торгів, майно, яке придбане [PERSON] раніше належало [PERSON] : домоволодіння - на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №6722 та на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №6720 та на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку №010833100709, який виданий 13 серпня 2008 року Управління земельних ресурсів Обухівського району Київської області. У відповідності до\~ст.41 Конституції України,\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2\~ст.319 ЦК України). Відповідно до\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до\~ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 8 ч.1,ч.2\~ст.346 ЦК України\~встановлено, що право власності припиняється уразі\~\~звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Як встановлено судом спірне домоволодіння та земельна ділянка кадастровий № [NUMBER] , які розташовані за адресою [ADDRESS] належали на праві власності відповідачу [PERSON] . Вказане нерухоме майно в передбаченому\~Законом України «Про виконавче провадження»\~в рамках виконавчого провадження було реалізовано та придбано позивачем [PERSON] про що видано відповідні правовстановлюючі документи, на підставі яких за позивачем проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння та земельну ділянку. Таким чином, позивач у передбаченому законом порядку набув право власності на домоволодіння та земельну ділянку, а відповідач [PERSON] , в силу\~ст.346 ЦК України\~втратив право власності. Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. З фактичних обставин справи вбачається, що відповідачі була власниками спірного житлового приміщення та будучи зареєстрованими на законних правових підставах проживали до відчудження спірного будинку на прилюдних торгах, а також продовжують проживати після виникнення у позивача права власності на спірний будинок, тобто передбачене законом право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже,\~за змістом цих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їй іншого постійного житла відсутні. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від\~18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15) та від 02 вересня 2015 року (справа № 6-1049цс15), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК\~України\~має враховуватися іншими судами загальної\~юрисдикції\~при застосуванні таких норм права. Матеріали справи не містять доказів придбання спірного житлового приміщення за рахунок кредиту банку, тому правові підстави для виселення мешканців без надання іншого жилого приміщення у порядку ч.2-4 ст.109 ЖК Української РСР відсутні. Суд вважає, що позивачем належно не наведено правове обґрунтування позову, наведені у позові правові норми не можуть слугувати достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог, а з фактичних обставин справи правових підстав для виселення відповідачів як мешканців житла без надання іншого жилого приміщення за визначених позовом обставин не вбачається. Як зазначено представником позивача та не спростовано представником відповідача та відповідачами, останні разом з малолітніми дітьми на теперішній час продовжують мешкати в спірному домоволодінні. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №152382602 за [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м., відсоток зносу 58, а також земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,392 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташовані по [ADDRESS] . Статті\~14,\~18 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім`ї наймача або членів його сім`ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».\~\~ Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.\~\~\~\~ У відповідності до приписів ч. ч. 1, 2\~ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.\~\~Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей, а також те, що будь-яких звернень від державних чи приватних виконавців щодо надання дозволу на відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки не надходило, суд вважає що позивачем не надано суду доказів наявності в малолітніх дітей іншого житла, а подана ним інформаційна довідка №31480553,\~з якої вбачається за відповідачем [PERSON] право власність на домоволодіння в [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м. матеріали стін: дерев., відсоток зносу:58, загальна вартість нерухомого майна:26923, є недостатнім помешканням для відповідачів та їх малолітніх дітей. При розгляді цієї справи судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для виселення відповідачів та їх малолітніх дітей. Частини 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~передбачають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, не виявлено порушень прав позивача, які б підлягали судовому захисту, позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не узгоджуються із наявними у справі доказами, не доведені і безпідставні. Таким чином, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed