Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визначення розміру ідеальних часток у спільному майні, виділення частки майна в натурі, визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 05.09.2017 року відкрито провадження у справі. Позов мотивує тим, що у спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано земельні ділянки загальною площею 0,0309 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На земельній ділянці площею 0, 0119 га було споруджено два гаражі, один для родини [PERSON], а інший для родини [PERSON]. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з двох квартир, квартира №1 належить [PERSON], а квартира №1А належала на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла [PERSON] і відповідно її майно успадкувала донька - [PERSON] [INFO] померла [PERSON] і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом її майно успадкував [PERSON] Разом з тим, зареєструвати право власності в порядку спадкування на частки в земельних ділянках і на гараж позивач позбавлений можливості через те, що на земельні ділянки не виділені частки в спільній власності, а на гараж відсутні правовстановлюючі документи. З цих підстав було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно, оскільки позивач позбавлений можливості в нотаріальному позасудовому порядку оформити право власності на майно в порядку спадкування, а тому змушений звернутись до суду для захисту своїх майнових прав. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову не заперечила. В судовому засіданні зазаначила, що вважає за можливе здійснити поділ земельної ділянки відповідно до запропонованого експертом варіанту №2. Відповідач [PERSON] подав заяву від 18.09.2017 року про те, що даний позов визнає, оскільки викладені в позовній заяві факти відповідають дійсності, жодних заперечень проти позову [PERSON] немає, просить справу слухати без його участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] подали заяви від 18.10.2017 року про розгляд справи за їхньої відсутності. За клопотанням позивача від 18.09.2017 року (а.с.154) судом було витребувано з Першої Львівської нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] В судовому засіданні 18.10.2017 року задоволено клопотання позивача, представника позивача про призначення по справі земельно-технічної експертизи. Ухвалою від 22.12.2017 року після проведення експертизи, відновлено провадження у справі. Заслухавши думку сторін, дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається із державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.09.1997 року (а.с.18), на підставі ухвали 8-ої сесії 2-го скликання Львівської міської ради №868 від 07.08.1997 року у спільну власність [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано земельні ділянки загальною площею 0,0309 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], а саме земельна ділянка площею 0,0190 га передана у власність для обслуговування житлового будинку, на іншій переданій у власність земельній ділянці площею 0,0119 га було споруджено два гаражі. Як вбачаємся із копії свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 27.10.1994 року, квартира №1 «а» належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також судом встановлено, що квартира №1 у вказаному будинку належить відповідачам. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.20), [INFO] померла [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2002 року, майно останньої успадкувала донька [PERSON], зокрема 1/3 частину квартири №1 «а» в будинку [ADDRESS] та видане реєстраційне посвідчення серії КММ №081622 від 11.09.2002 року. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2015 року, посвідченого державним нотаріусом 1-ої Львівської державної нотаріальної контори Бояківським О.В. (реєстр. №2-805) її майно успадкував позивач - [PERSON], зокрема, 2/3 частини квартири №1 «а» в будинку [ADDRESS]. Як вбачається із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] від спадкування відмовився на користь позивача. Як вбачається із пояснень представника позивача, у зв'язку тим, що частки на земельні ділянки визначені в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.09.1997 року не були виділені, а відповідно не було окремих правовстановлюючих документів на частки в цих земельних ділянках, які належали спадкодавцям свідоцтва про право на спадщину на ці частки в земельних ділянках нотаріусом видано не було. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] постійно разом проживали у квартирі №1 «а» в будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЛКП №503 від 08.06.2017 року (а.с.26). Відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Аналогічні положення передбачені в частині 3, 4 ст.1268 ЦК України, а саме, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину і на інше спадкове майно в силу того, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном і проживала зі спадкодавцем [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON], проживаючи зі своєю дружиною - [PERSON] на момент її смерті в силу положень ст.1268 ЦК України прийняв спадщину на все її спадкове майно у зв'язку з відмовою сина - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері. Таким чином суд вважає доведеним факт, що позивач прийняв спадщину і на частки в земельних ділянках вказаних в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.09.1997 року, однак право власності на них зареєстровано не було через те, що не було виділено часток у цьому спільному майні. Як вбачається з розпорядження Личаківської районної адміністрації ЛМР №232 від 23.03.1998 року «Про будівництво гаражів на приватизованій Земельній ділянці [ADDRESS] (а.с.27) [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на влаштування двох цегляних гаражів на приватизованій прибудинковій ділянці [ADDRESS], зобов'язавши їх зареєструвати гаражі в районній податковій адміністрації і через Львівське БТІ внести зміни в технічну документацію. Судом встановлено, що [PERSON] збудувала гараж, зареєструвала його в податковій адміністрації, сплачувала земельний податок, а також зареєструвала цей гараж в Львівському БТІ, що підтверджується відповідним технічним паспортом від 27.10.2000 року. Відтак, цей гараж також входить до складу спадкового майна. Разом з тим, судом також встановлено, що зареєструвати право власності в порядку спадкування на частки в земельних ділянках і на гараж позивач не може через те, що на земельні ділянки не виділені частки в спільній власності, а на гараж відсутні правовстановлюючі документи, у зв'язку із чим Першою Львівською державною нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно. Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.370 ЦК України і співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається; що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Положеннями ст.372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки, згідно зі державного акта про право власності на земельну ділянку частки кожного із співвласників є рівними, таким чином кожен із співвласників має право на /6 ідеальної частки земельних ділянок, загальною площею 0,0309 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. З огляду на те, що після померлої [PERSON] її частку в цьому майні успадкувала [PERSON] у зв'язку з фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, а після її смерті спадкове майно було успадковане позивачем в повному обсязі - ідеальна частка у вказаних земельних ділянках, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] становить 2/6. При цьому, частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] складають по 1/6 в кожного. Таким чином, суд приходить до висновку про підставність позову в цій частині, а тому слід визначити ідеальні частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки загальною площею 0,0309 га (земельна ділянка площею 0,0190 га та земельна ділянка площею 0,0119 га) для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.09.1997 року становить по 1/6, а саме: частка померлої [INFO] [PERSON] - 1/6, частка померлої [INFO] [PERSON] - 1/6, частка [PERSON] - 1/6, частка [PERSON] - 1/6, частка [PERSON] - 1/6, частка [PERSON] - 1/6. З врахуванням встановлених обставин, слід також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на 2/6 ідеальні частки на земельні ділянки загальною площею 0,0309 га (земельна ділянка площею 0,0190 га та земельна ділянка площею 0,0119 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.09.1997 року та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на гараж загальною площею 27 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] З аналогічних правових підстав суд приходить до висновку про підставність вимог позивача про поділ земельної ділянки, площею 0,0119 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.09.1997 року) на якій було споруджено гараж належний [PERSON] та гараж належний [PERSON]. Окрім цього, як вбачається із висновку судової земельно-технічної експертизи №19-17Е від 17.11.2017 року (а.с.180-183), експертом запропоновано 3 можливих варіанти розподілу земельної ділянки. Так, зокрема, варіантом №2 з яким погодились сторони, експертом запропоновано виділити [PERSON] та [PERSON] в натурі частку земельної ділянки, площею 55 кв.м., з наступними лінійними розмірами: починаючи з т.1 за ходом годинникової стрілки: 6,32 м.; 8,05 м.; 7,53 м.; 7,72 м.; [PERSON], [PERSON], [PERSON] в натурі частку земельної ділянки, площею 64 кв.м., з наступними лінійними розмірами: починаючи з т.2 за ходом годинникової стрілки: 6,68 м.; 9,99 м.; 7,62 м.; 8,05 м.; [PERSON] та [PERSON] належить компенсація в розмірі 1161 грн. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов є підставний і його слід задоволити. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2 560 грн. (а.с.38)

Outcome: approved