Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862 від 20.03.2012р., яка складається з 28 516,34 грн. пені, 2\~343,81грн. 3 % річних та 4\~797,50 грн. інфляційних втрат. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.03.2012р. між ним [PERSON] та відповідачем - ПАТ Українська пожежно-страхова компанія був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862. 23.03.2012р. у позивача стався страховий випадок, він керуючи автомобілем [NUMBER], зіткнувся з автомобілем марки Крайслер 7454 МС-7, внаслідок цього [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф. 26.03.2012р. [PERSON] звернувся до ПАТ Українська пожежно-страхова компанія з заявою про настання страхового випадку, однак листом від 12.07.2012р. №5617, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. У звязку з цим [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м. Львова про стягнення страхового відшкодування і рішенням суду від 13.02.2014р. у справі №1326/8893/2012 позов було задоволено у повному обсязі та стягнуто з ПАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь [PERSON] 38\~380, 00 грн. страхового відшкодування. Однак, відповідач прострочив виплачу страхового відшкодування, тому враховуючи умови вищевказаного договору та норми законодавства України, позивач просить суд стягнути з відповідача 28 516,34 грн. пені, 2\~343,81грн. 3 % річних та 4\~797,50 грн. інфляційних втрат. В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пощов просив задоволити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, неодноразово подавав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні на позовну заяву, просив застосувати строк позовної давності щодо вимог в частині стягнення пені, розглядати справу без участі представника відповідача, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України вказує на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 8 ЗУ Про страхування, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з п.3 ст. 20 ЗУ Про страхування, страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Вказана норма статі також дублюється у ст. 992 ЦК України. Відповідно до ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Положення статі 536 ЦК України вказує, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п.7.2 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862 від 20.03.2012р., укладеного між позивачем та відповідачем, у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування з вини страховика, він виплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який виплачується пеня та 0,1% річних. Суд враховує правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного суду України від 06.06.2012р. у справі №6-49цс12, а саме: законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України) У даному випадку можна стверджувати, що пеня та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, стягуються одночаснов разі порушення стороною договору своїх грошових зобовязань. Окрім цього, представник відповідача 28.09.2015р. подав заперечення на позовну заяву, в яких вказує, на те що строк позовної давності по стягненні пені сплив, а це відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. З приводу цього, суд, зазначає, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, спеціальна позовна давність, а саме позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тобто в даному випадку стягнення пені можливе протягом 12 місяців перед датою звернення до суду, тому розмір пені буде обраховуватись не за весь період прострочення, а з 14.11.2013р. по дату виплати страхового відшкодування, а саме по 24.07.2014р. включно. Така правова позиція викладена і у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.05.2016р. у справі №6-474цс16, де вказано: аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи вищевикладені положення ЦК України, правову позицію Верховного суду України та те, що розмір пені, передбачений п.7.2 договору страхування у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення є більшим, ніж розмір подвійної облікової ставки НБУ, при розрахунку розміру пені необхідно застосовувати подвійну ставку НБУ. Розмір пені за період з 14.11.2013р. по 24.07.2014р. ( дата погашення боргу) , виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та суму боргу 38 380,00грн. становить становить 4 079,02грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню у розмірі 4\~079,02 грн., яка обрахована судом з 14.11.2013р. по 24.07.2014р., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Окрім цього, враховуючи норми ч.2 ст.625 ЦК України та те, що п.7.2 вищевказаного договору страхування передбачено стягнення 0,1% річних, замість встановлених законодавством 3% річних, суд задовольняє вимоги про стягнення відповідно до договору 0,1% річних, які становлять 77,25 грн. за період з 12.07.2012р. по 24.07.2014р. Також згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, передбачено стягнення інфляційних втрат, які в даному випадку підлягають до стягнення у розмірі 4\~647,69 грн., та стягуються за період з 12.07.2012р. по 24.07.2014р. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежно виконував свої зобовязання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862 від 20.03.2012р, зокрема не в строк виплатив розмір страхового відшкодування, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 8\~803,96 грн., яка складається з пені 4\~079,02 грн., 0,1% річних 77,25 грн. та 4\~647,69 грн. становлять інфляційні втрати. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, тому враховуючи положення ч.1 ст.88 ЦПК України, витрати із сплати судового збору слід стягнути з відповідача пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З наведених міркувань та

Outcome: partial