Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] міської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку набувальної давності. Вказав, що починаючи з 1990 року і по сьогоднішній день, він відкрито, безперешкодно та безперервно користується та проживає в житловому будинку №26 по вулиці Якіра (попередня Криворучко), теперішня Прорізна у місті Ямпіль Вінницької області. За час свого проживання в будинку він проводив капітальні та поточні ремонти. Право власності на вказаний будинок і тоді і в теперішній час не зареєстроване. Тому, враховуючи вище викладене, він вимушений звернутися до суду і просити суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок №26, що розташований по вулиці Прорізна у місті Ямпіль Вінницької області в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Ямпільського району Вінницької області [PERSON], який діє на підставі доручення на ведення справи в суді №02-12/550 від 29.09.2017 року у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вхід.№7123 від 02.11.2017 року з клопотанням справу розглянути у відсутність представника відповідача. Проти позову не заперечують. Із показів свідка [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що вона проживає по сусідству із позивачем. Вказала, що [PERSON] з дитинства і по сьогоднішній день проживає в житловому будинку №26 по вулиці Прорізна у місті Ямпіль Вінницької області. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорту громадянина України судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований [INFO]. Із акту №749 від 13.09.2017 року судом встановлено, що у домоволодінні №35/26 по вулиці Прорізна (Якіра) зареєстрований з 31.10.1990 року і постійно проживає по даний час [PERSON], [INFO]. Із довідки №190 від 21.07.2017 року виданої начальником КП «[PERSON] районне бюро технічної інвентаризації» судом встановлено, що право власності на житловий будинок, розташований у місті Ямпіль Вінницької області по вулиці Прорізна,26 (колишня адреса вулиця Якіра,35/26) станом на 31.12.2012 року не зареєстровано. [PERSON] довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №93245800 від 31.07.2017 року судом встановлено, що будь-які відомості, щодо права власності, інших речових прав, іпотеки та обтяжень по житловому будинку, що розташований по вулиці Прорізна,35/26 у місті Ямпіль Вінницької області, відсутні. Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №35/26 по вулиці Прорізна (колишня Якіра) у місті Ямпіль Вінницької області судом встановлено, що замовником технічної інвентаризації є позивач [PERSON] Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що з 1990 року по даний час позивач добросовісно відкрито володіє майном, у виді: житлового будинку, без належної державної реєстрації у встановленому законом порядку; згідно запису в паспорті у даному домоволодіння позивач зареєстрований з 31 жовтня 1990 року і по даний час проживає там, фактично здійснюючи функції володільця; своїми правомірними діями позивач заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Також, згідно з п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше десяти років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем.

Outcome: approved