Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що між сторонами укладено Кредитний договір № 800003075 від 31 січня 2008 р., відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 78\~669,00 дол. США, на умовах визначених Кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 31.01.2018р. Також 31.01.2008р., в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено Іпотечний договір №800003075-И, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру № 14, по вул. Героїв Праці, 68-А в м. Харкові. Сторонами договору визначено заставну вартість предмету іпотеки 397 278,00 грн. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у зв*язку з чим станом на 14.02.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 5302700,68 грн. У звязку з чим позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], виселити відповідача та неповнолітніх дітей, в інтересах яких вона діє, та стягнути з відповідача на його користь судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, оскільки в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти та орган опіки не надав дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування на яке мають малолітні діти. Крім того, зазначив, що перед укладенням кредитного договору, відповідач заповнила анкету та зазначила про наявність в неї на утриманні неповнолітніх дітей. Посилався також на застосування до правовідносин, виниклих між сторонами, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як підставу для відмови в позові. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з аналогічних підстав. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 31.01.2008 року між сторонами укладено Кредитний договір № 800003075, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання ( оплата вартості квартири [ADDRESS] ) грошові кошти в розмірі 78\~669,00 дол. США, на умовах визначених Кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 31.01.2018р. Також 31.01.2008р., в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами укладено Іпотечний договір №800003075-И, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS]. Сторонами договору визначено заставну вартість предмету іпотеки 397 278,00 грн. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, у зв*язку з чим станом на 14.02.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 5302700,68 грн. Ці обставини підтверджуються розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем, який складений відповідальною особою, скріплений печаткою, та сумнівів щодо його правильності у суду не виникає. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 06.09.2013 р. позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту №71302/102-б/б. Після отримання цієї вимоги, а також після скасування заочного рішення суду по даній цивільній справі та до цього часу письмових документів про виконання кредитного договору № 800003075 від 31.01.2008 року представник відповідача суду не надав. Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов*язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюють на підставі рішення суду. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані : -[PERSON], 16.02.1971р.н., зареєстрована з 03.02.2010р. -[PERSON], [INFO]; зареєстрована з 05.08.2008р. -[PERSON], [INFO]; зареєстрована з 04.12.2009р. -[PERSON] [INFO]; зареєстрована з 03.02.2010р. Таким чином, усі мешканці квартири зареєстровані пізніше ніж відбулося передання квартири в іпотеку. 04.11.2013 р. позивач направив відповідачу листи № 87755-102 від 31.10.2013 р. з вимогою добровільно звільнити квартиру [ADDRESS] у місячний строк з моменту одержання вимог. В судовому засіданні встановлено, що відповідач після отримання зазначених вимог квартиру [ADDRESS] добровільно не звільнив. За таких обставин, суд задовольняє позов. При цьому, суд не погоджується з запереченнями представників відповідача та третьої особи, оскільки на момент укладення договору іпотеки [PERSON] малолітні діти не мали права користування предметом іпотеки. Крім того, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем дозволу позивача на реєстрацію в спірній квартирі малолітніх дітей. Зазначених обставин не заперечував і представник відповідача. Посилання представника відповідача на анкету, яка є передумовою для отримання кредиту, та в якій відповідач зазначила, що в неї на утриманні знаходяться малолітні діти ( а.с. 215 ), суд не вважає підставою для відмови в позові. А з зустрічним позовом про визнання договору недійсним представник відповідача до суду не звернувся. Суд також не погоджується з посиланням представника відповідача на неможливість виселення відповідача та її малолітніх дітей без надання іншого жилого приміщення, оскільки, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення ( ч.2 ст. 109 ЖК України ). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч.4 ст. 109 та ст. 132-2 ЖК України. ( правова позиція Верховного Суду України в постанові від 10.02.2016 року № 6-2830цс15 ). З ч.1 ст. 132-2 ЖК України вбачається, що першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім*ї з неповнолітніми дітьми. Крім того, вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовуються на стадії виконання рішення, а відтак, також не є підставою для відмови в позові.

Outcome: approved