Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.В обґрунтуванні свого позову він зазначив, що з 27 липня 2012 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. З початку 2014 року спільне життя з відповідачкою не склалося із-за перебування ним на військової службі, відсутності порозуміння, та різні погляди на сімейні відносини й обов'язків щодо ведення спільного господарства, а також виховання дитини. Вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час проживання він дійшов до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, а також інтересам неповнолітньої дитини. З початку 2015 року відповідачка проживає з іншим чоловіком, та фактично створила нову сім'ю. На цей час він також проживає з іншою жінкою, і має намір узаконити свої стосунки з нею. Спір про розподіл спільно нажитого майна вони будуть вирішувати в іншому судовому процесі. Син проживає з відповідачкою, спірних питань щодо утримання сина у них не має. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання сторони не з'явились, письмово просять розглянути справу за їх відсутністю. Позивач позов підтримав, відповідачка з позовом згодна. Суд, дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 27 липня 2012 року у виконавчому комітеті Гвардійською селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 27.07.2012 року зроблено актовий запис № 13. Подружжя мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Спірних питань щодо утримання сина у сторін не має. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що з початку 2014 року у сторін не склалися шлюбні відносини, постійно виникали конфліктні ситуації та сварки, подружжя неодноразове припиняли фактичні шлюбні стосунки, з початку 2015 року вони не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство, відповідачка з дитиною переїхала для подальшого проживання до іншого чоловіка і фактично створила нову сім'ю, позивач не має наміру зберегти сім'ю, на цей час він також проживає з іншою жінкою, з якою має намір узаконити стосунки шляхом реєстрації шлюбу. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі викладеного та

Outcome: approved