Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з держави за рахунок Державного бюджету України на користь позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 16 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність, повязану з порушенням права, визначеного Законом України «Про звернення громадян» щодо не розгляду і не вирішення скарги від 30.01.2018 року та зобовязання розглянути і вирішити питання, викладені у скарзі від 30.01.2018 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Вимоги обґрунтовані тим, у звязку з невиконанням постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 року, якою зобовязано розглянути та вирішити питання, викладені в заяві відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (справа №815/3009/17), що набрала законної сили, позивач звернувся до відповідача зі скаргою від 30.01.2018 року, в якій просив вжити заходи щодо припинення незаконних дій, усунути причини та умови, які сприяли порушенню та забезпечили поновленню порушеного права щодо безоплатного оформлення права власності на земельну ділянку. [PERSON] зазначив, що відповідь на зазначену скаргу №Б-651/0-789/6-18 від 26.02.18р. не відповідає вимогам та змісту скарги, а її розгляд і вирішення не проводився відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року позов задоволено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року залишено без змін. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмовий відзив на позовну заяву. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явися, повідомлений належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 15 липня 2011 року (вхід. №Б-11/123) позивач звернувся із заявою до Відділу Держкомзему України у Комінтернівському районі Одеської області від 16 червня 2011 року, в якій просив вирішити питання щодо видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, щодо якої був підготовлений та поданий Кордонській сільській раді пакет документів на приватизацію присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] та можливість його одержання. Листом від 29.07.2011 року (віх. №Б/11/23) Відділ Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області повідомив позивача про те, що виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] подані на погодження до Відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області були 13 жовтня 2010 року поверненні розробнику Одеській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на доопрацювання, у звязку з відсутністю обмінного файлу та повідомлено, що з виправленими зауваженнями документація до Відділу на погодження не надходила. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2011 року у справі № 2а/1570/6642/2011, адміністративний позов [PERSON] до начальника відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області та відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області задоволений частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області щодо не вирішення заяви [PERSON] від 16.06.2011 року та надання несвоєчасної відповіді; зобовязано відділ Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області вирішити питання, викладені у зверненні [PERSON] від 16.06.2011 року та надати повну, всебічну та обґрунтовану відповідь заявнику. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 25 червня 2012 року та підлягала виконанню. Управління Держгеокадастру у Комінтернівському районі Одеської області листом від 28.11.2016 року «Щодо розгляду звернення» за №1109/0-1162/6-16 повідомило позивача про виконання виконавчого листа у справі № 2а/1570/6642/2011, зазначивши, що згідно з внесеним записом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи Відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області Управління Держгеокадастру Комінтернівському районі Одеської області не наділено повноваженнями щодо видачі та реєстрації державних актів про право власності на земельну ділянку на даний час. 16 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність, повязаної з порушенням права, визначеного Законом України «Про звернення громадян» щодо не розгляду і не вирішення скарги від 30.01.2018 року та зобовязання розглянути і вирішити питання, викладені у скарзі від 30.01.2018 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Вимоги обґрунтовані тим, у звязку з невиконанням постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2017 року, якою зобовязано розглянути та вирішити питання, викладені в заяві відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (справа №815/3009/17), що набрала законної сили, позивач звернувся до відповідача зі скаргою від 30.01.2018 року, в якій просив вжити заходи щодо припинення незаконних дій, усунути причини та умови, які сприяли порушенню та забезпечили поновленню порушеного права щодо безоплатного оформлення права власності на земельну ділянку. [PERSON] зазначив, що відповідь на зазначену скаргу №Б-651/0-789/6-18 від 26.02.18р. не відповідає вимогам та змісту скарги, а її розгляд і вирішення не проводився відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року позов задоволено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2018 року залишено без змін. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 23 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вдповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач не надав суду доказів нанесення йому моральної шкоди відповідачем. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed