Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

позивач звернувся до суду і просив стягнути на його користь з [PERSON] 177485 гривень 00 копійок в якості відшкодування майнової шкоди та 10000 гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що позивач приблизно 3-4 роки перебував у партнерських відносинах з [PERSON] Спільний бізнес стосувався перевезення вантажів. У вересні 2012 року позивач придбав напівпричіп BULTHUIS за 58 000 гривень у с. Ліпки Броварського району, Київської області, який у подальшому було зареєстровано за позивачем. Грошових коштів [PERSON] на купівлю причіпу не надавав. Свідоцтвом про реєстрацію автотранспорту та довідкою розрахунком [NUMBER] від 04.09.2012 року підтверджується, що напівпричіп марки BULTHUIS T124K днз [NUMBER] придбаний на ім'я [PERSON] Вказаним напівпричіпом сторони користувались вдвох. У зв'язку з тим, що тягач був у [PERSON] техпаспорт та документи на напівпричіп позивач передав відповідачу добровільно. Коли позивач виразив претензію відповідачу та хотів забрати напівпричіп через розірвання партнерських відносин [PERSON] причіп не повернув. Позивач звернувся із заявою у міліцію про факт шахрайських, на його думку, дій відповідача, але йому було роз'яснено порядок захисту прав у порядку цивільного судочинства. Посилаючись на інформацію про те, що належне позивачу майно знищено, (перероблено) і право власності відновити неможливо, [PERSON] обрав як захист своїх майнових інтересів відшкодування майнової шкоди. Суму відшкодування матеріальної шкоди визначає як витрати, які він має зробити для відновлення свого порушеного права. Посилається на положення ст.1166 ЦК України і просить стягнути 177485 гривень, тобто вартість напівпричіпу згідно звіту про незалежну оцінку. В обґрунтування завданої моральної шкоди посилається на душевні страждання, яких позивач зазнав у зв'язку із знищенням його майна. Вказує, що такі страждання призвели до додаткових зусиль організації його життя. Вартість грошового відшкодування моральної шкоди, виходячи із глибини моральних страждань, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, позивач оцінює в 10000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові, посилаючись на досліджені у судовому засіданні докази, в тому числі, на пояснення відповідача. Відповідач заявлений до нього позов не визнав. Заперечуючи проти вимог позову, вказав, що він сплатив свої власні гроші у сумі 58000 гривень при придбанні причіпу у продавця. Причіп був зареєстрований на позивача, оскільки той мав всі належні для цього документи. Між сторонами тривали ділові стосунки. Причіп використовували вдвох спільно з вантажним тягачем, передаючи один одному документи на такі транспортні засоби. У травні 2014 року [PERSON] перевозив деревину у Дніпропетровську область, де причіпом та деревиною заволоділи невідомі йому особи. Напівпричіп оголошений у розшук. 26 травня 2014 року відповідач повернувся додому без причіпу і вантажу. Представник відповідача, посилаючись на відсутність протиправності дій відповідача, у задоволенні позову просить відмовити. Вказує на невідповідність ціни позову дійсній вартості причіпу та на допущені порушення Методики оцінки такого майна. Тим самим заперечує належність і допустимість звіту про незалежну оцінку напівпричіпу від 03.06.2015 року як доказ у розглянутій справі. Наголошує, що договору відповідального збереження вказаного причіпу між сторонами укладено не було, тому відповідач не приймав на себе відповідних обов'язків, а згідно із статтею 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, заслухавши сторін, оцінивши їх доводи і заперечення, дослідивши заявлені у справі письмові докази, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що законні підстави для задоволення позову відсутні. Право власності позивача на причіп BULTHUIS T124K днз [NUMBER] підтверджується в установленому законом порядку (а.с.62). Судом також встановлено, що відповідач користувався таким напівпричіпом внаслідок довіри між сторонами під час їх партнерських відносин. Доходи від перевезення таким напівпричіпом деревини розподілялись між сторонами. Причіп утримувався спільними зусиллями. Слідчим шляхом під час досудового розслідування за заявою відповідача встановлювалось місце перебування напівпричіпу BULTHUIS T124K у Дніпропетровській області. Напівпричіп оголошено у розшук згідно орієнтування № 7886 від 02.09.2014 року. На час розгляду справи у суді місце його знаходження не виявлено (а.с.43- 44). Цивільне законодавство передбачає презумпцію вини лише у деліктних зобов'язаннях. Делі?кт - це правопорушення, тобто незаконна дія, проступок, злочин. Делікт - це дії, що суперечать закону і завдають шкоди суспільству, державі або особі. Такі правопорушення є підставою для притягнення правопорушника до відповідальності, передбаченої законом. Досудовим розслідуванням, проведеним у кримінальному провадженні, внесеному за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014270110000268 від 18.07.2014 року встановлено, що [PERSON] не заволодівав напівпричіпом зловмисно. Постановою слідчого СВ Городнянського РВ УМВС України в Чернігівській області від 12.06.2015 року (а.с.42) визнано, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Таким чином, делікт не підтверджений. Договір оренди, договір збереження майна між сторонами не укладались. З огляду на вказане відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доказуванню підлягають: 1) наявність майнової шкоди, 2) протиправність діяння її заподіювача, 3) наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Сама лише майнова шкода - вартість напівпричіпу (а.с.6-11), на яку посилається позивач, через непідтвердження у судовому засіданні належними доказами її заподіяння саме внаслідок протиправних дій заявленого у справі відповідача, не породжує причинного зв'язку як основного елементу цивільно-правової відповідальності. Тому не може бути підставою для стягнення з відповідача сум, які просить позивач. Одночасно, недоведений і зв'язок між діями відповідача та душевними стражданнями позивача. Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позову, ні в частині матеріальної, ні в частині моральної шкоди.

Outcome: dismissed