Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить: зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] у місті Львові; вселити позивача у квартиру [ADDRESS] у місті Львові. В обґрунтування позову покликається на те, що спірна квартира належала йому на праві спільної часткової власності (1/2 ідеальної частини квартири), яку 24.05.2006 подарував своєму сину (відповідачу по справі), однак надалі залишається зареєстроване місце проживання такого за вказаною адресою. Фактично проживав із дружиною за іншою адресою, однак, оскільки у 2011 році шлюб був розірваний, іншого житла у нього не було, відповідач категорично заборонив вселятися у спірну квартиру, частина у якій була подарована йому мною, у порушення норм ст.ст.9, 64, 156 ЖК України, а тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] у м.Львові. В обґрунтування покликається на те, що [PERSON] є його батьком, який з 1975 по липень 1992 року проживав у спірній квартирі, однак після укладення шлюбу переїхав фактично проживати до дружини; більше 20 років не проживає у цій квартирі; участі в оплаті за житлово-комунальні послуги не бере, а відтак є лише формально зареєстрованим, а тому у відповідності до ст.ст.319, 321, 405 ЦК України просить зустрічний позов задовольнити та захистити його право приватної власності відносно спірної квартири. У судовому засіданні позивач та його представник за первісним позовом підтримали позовні вимоги повністю та просять такі задовольнити; дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У зустрічному позові просять відмовити за безпідставністю. У судовому засіданні представник відповідача підтримав зустрічний позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладений у зустрічній позовній заяві. У первісному позові відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо непроживання [PERSON] понад 20 років у спірній квартирі, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить наступного. Судом встановлено, що [PERSON], працюючи в державному інституті по проектуванню заводів спеціалізованого автомобільного транспорту, отримав ордер №021310 на квартиру [ADDRESS] у м.Львові /а.с.70/, яка з 02.12.1996 належала на праві спільної сумісної власності сторонам по справі, що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру від 02.12.1996 №Г-10612 /а.с.7/. Надалі, згідно з договором дарування від 24.05.2006 [PERSON] подарував ? ідеальної частини квартиру своєму сину - [PERSON] та така належить останньому на праві приватної власності з моменту державної реєстрації договору дарування (зареєстровано в реєстрі 24.05.2006 за №1646 приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON].). Так, 23.04.2014 ухвалено рішення Сихівським районним судом м.Львова, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.06.2014 залишено без змін, та яким відмовлено у первісному позові [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та повністю задоволено зустрічний позов, яким визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у м.Львові. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.07.2014 судові рішення першої та другої інстанцій скасовані та справу направлено на новий розгляд, оскільки суди попередніх інстанцій при вирішенні справи по суті не взяли до уваги обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема: спірна квартира надана позивачу за первісним позовом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16.12.2011, та останній не має іншого житла, є особою похилого віку та пенсіонером; відсутність доступу до спірної квартири у зв'язку із чим звертався до суду із позовом про визнання договору дарування ? частини спірної квартири недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (із наступними змінами і доповненнями) місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Судом встановлено, що у спірній квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON], дата реєстрації 07.04.1986, та [PERSON], дата реєстрації 28.11.1975, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП «Дністер» від 30.05.2013 №1865 та відбитком у паспорті громадянина України [PERSON] про його реєстрацію за вказаною адресою /а.с.34/. Попри те, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.02.2012, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] з 18.07.1992 перебував у шлюбних відносинах із [PERSON] та проживав разом із нею у належній їй квартирі на момент укладення договору дарування, у липні 2011 року між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, оскільки відповідач не пустив позивача у його квартиру. З цього часу, як вбачається із матеріалів справи, між сторонами не вирішено відповідне питання, у зв'язку із чим останні звертались до правоохоронних органів та до суду за захистом порушених прав. Враховуючи встановлене, суд приходить переконання про наявність поважної причини не реалізації позивачем права користування спірною квартирою понад встановлені строки, у зв'язку із відсутністю доступу до такої. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що оскільки [PERSON] був батьком відповідача, наявність зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі та така реєстрація жодним чином не перешкоджала відповідачу [PERSON] у реалізації йому права власності (володіння, користування, розпорядження) відносно спірної квартири, а відтак у відповідності до ст.405 ЦК України позивач не втратив право користування спірною квартирою, як член сім'ї; наявність поважності причин відсутності позивача понад встановлені строки; враховуючи особу позивача та наявність родинних відносин між сторонами, суд приходить переконання, що первісний позов підставний, а відтак необхідно усунути [PERSON] перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом вселення, а первісний позов задовольнити повністю. Задоволення первинного позову виключає можливість задоволення зустрічного позову. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанції, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 114 грн. 71 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст. 316, 319, 405 ЦК України та

Outcome: approved