Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду і просить постановити рішення яким визнати за ним право власності на автомобіль марки « ГАЗ 32213-14 СПГ»,випуску 2002 року,шасі(кузов,рама,коляска) [NUMBER],реєстраційний [NUMBER], зняти арешт,заборону на відчуження зазначеного автомобіля,накладений постановою від 05.12.2013 року відділом державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції та виключити з акту опису й арешту майна від 28.07.2014 року ,складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Гончаренко Ю.І.,вищезазначений автомобіль. Свої вимоги обґрунтовує тим,що він 03.12.2007 року придбав у [PERSON] автомобіль марки ГАЗ 32213-14 СПГ,2002 року випуску,реєстраційний [NUMBER]. Останній в підтвердження цього факту,03.12.2007року надав розписку про отримання коштів та видав довіреність на розпорядження транспортного засобу. Автомобіль не було зареєстровано на його ім.»я у встановленому законодавством порядку із-за необізнаності відносно законодавства. Згодом йому стало відомо,що автомобіль перебуває під арештом із-за чого у нього відсутня юридично забезпечена можливість розпоряджатися майном,саме вищезазначеним ТЗ. 05.12.2013 року державним виконавцем державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Місечко В.П. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,а саме даний автомобіль. 28.07.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Гончаренко Ю.І. був складений акт опису й арешту майна та актом від 28.07.2014 року автомобіль марки «ГАЗ 32213-14СПГ»,випуску 2002 року,реєстраційний [NUMBER] був переданий йому на відповідальне зберігання. На теперішній час автомобіль знаходиться в його гаражі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та додав,що він змушений звертатися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів оскільки його матеріальні та процесуальні права порушено. Дійсно, маючи на руках довіреність на розпорядження транспортного засобу він не реєстрував його на свої ім.»я так як вважав,що в цьому не має потреби, оскільки за автомобіль він виплатив відповідачу обумовлену ними суму і протягом тривалого часу цей транспортний засіб вважав своєю власністю. На теперішній час із-за відсутності можливості користуватися спірним автомобілем, його сім»я знаходиться в дуже скрутних умовах. Транспортний засіб використовувався ним постійно, так як в його родині є хворі батьки та батьки його дружини (люди похилого віку), які потребують нагляду та постійного лікування, крім того на його утриманні знаходяться діти,він єдиний годувальник у родині. Про те що у відповідача маються якісь то борги чи інші майнові зобов»язання йому було не відомо. 03.12.2007 року відповідач власноруч видав йому довіреність на право розпорядження вказаного ТЗ, отримавши перед цим гроші,таким чином, він вважає,що між сторонами був оформлений перехід права володіння,користування та розпорядження автомобілем. Просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі,не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином,про що свідчить розписка про одержання судової повістки. В судове засідання не з»явився,про причину своєї неявки суд не повідомив. Відповідачі-державна виконавча служба Світловодського та Золотоніського міськрайонних управлінь юстиції Кіровоградської та Черкаської областей про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представники даних установ в судове засідання не з»явились ,про причину своєї неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача,свідчення свідка ,дослідивши та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного: В судовому засіданні достовірно встановлено,що транспортний засіб марки ГАЗ 32213-14СПГ,випуску 2002року, шасі(кузов,рама,коляска) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] 24.10.2006 року(а.с.10). 03.12.2007 року [PERSON] видав довіреність на право розпорядження зазначеним автомобілем [PERSON] В цей же день склав розписку про продаж позивачу вказаного автомобіля за 30000.00грн.(а.с.7). Судом встановлено ,що автомобіль був переданий позивачу разом з свідоцтвом на цей транспортний засіб та на час укладення зазначених вище правочинів від 03.12.2007 року не існувала заборона на відчуження транспортного засобу,а тому,сторони у спосіб не заборонений законом оформили перехід права володіння, користування та розпорядження автомобілем,шляхом видачі довіреності та укладення розписки. З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.12.2013 року державного виконавця відділу ДВС Світловодського МРУЮ Місечка В.П. слідує,що відповідно виконавчого листа №2-56/11 виданого Світловодським міськрайонний судом з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слідує стягнути борг в сумі 36613.35грн.(а.с.8). Даною постановою на спірний ТЗ накладено арешт,також [PERSON] було заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна,яке йому належить. Відповідно Акту про опис й арешт майна від 28.07.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Золотоноського МРУЮ у [PERSON] було описано й накладено арешт на вищезазначений автомобіль(а.с.9-10). Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим право- мірно,якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України,угода вважається укладеною,якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.2 ст.640 ЦК України,якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії,договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст..655 ЦК України,за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов»язується передати майно у власність другій стороні(покупцеві),а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку ,встановлених законом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] засвідчила,що вищезазначений автомобіль був придбаний позивачем(її зятем) у громадянина [PERSON] ще у 2007 році. За транспортний засіб розрахувались,на підтвердження чого, відповідач [PERSON] видав розписку. Увесь цей час автомобіль використовувався в інтересах їхньої родини,оскільки окрім заробітку зятя, інших джерел доходів у них не має. Вона сама ,а також батьки позивача є людьми похилого віку,потребують догляду та лікування. Із-за хронічних хвороб обмежені в пересуванні,тому автомобіль використовувався для їхніх поїздок в лікарню ,а також для вирішення інших побутових питань. [PERSON] протягом усього цього часу нічого не повідомляв їм про те,що відповідно транспортного засобу маються якісь то обмеження чи заборони. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає,що майно,на яке накладено арешт,належить їй,а не боржникові,може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Вирішуючи питання про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту суд приходить до переконання,що права позивача порушені і підлягають захисту судом.

Outcome: approved