Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником даного житлового будинку, а відповідач, перебуваючи зареєстрованим за вказаною адресою, фактично не проживає в ньому на протязі тривалого часу, не несе витрати по утриманню будинку. Відповідач не є співвласником даного житлового будинку, самостійно не бажає проводити перереєстрацію свого місця проживання, місце його перебування позивачу не відомо. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачки є неповажними, відзив на позовну заяву відповідачка не направила, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] ; технічний паспорт на житловий будинок; рішення Ренійської міської ради № 357-VII від 17.11.2017 р.; довідка виконкому Ренійської міської ради Одеської області від 24.02.2021 р. № 1591. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який є відповідачем по справі, однак він у даному будинку не мешкає на протязі тривалого часу, місце його перебування позивачу не відомо. Відповідач не є співвласником нерухомого майна за зазначеною адресою, не є членом родини позивача, тривалий час не мешкає у даному житловому будинку. Таким чином, будь - які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за зазначеною адресою у відповідача відсутні. Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності позивача на житловий будинок по [ADDRESS] , підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи.. Відповідач зареєстрований у належному позивачу будинку, однак фактично не проживає в ньому тривалий час. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ст. 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ПВСУ від 01.03.2016 р. № 825/1335/13-а відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку із вищевикладеним, суд вбачає всі правові підстави для зняття відповідача з реєстраційного обліку, шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він не є власником (співвласником) вказаного житлового будинку, фактично не проживає в ньому понад рік, своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою, відповідач створює позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів, як власника житлового будинку. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved