Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсним кредитного договору посилаючись на те, що 08.02.2007 року між ним та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» укладено кредитний договір №2105-001/7, відповідно до якого йому надано грошові кошти в розмірі 50000 доларів США зі сплатою 13% річних терміном до 07.02.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08.02.2007 року між ним та банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. Відповідно до пункту 1.2 договору кредиту, кредит надається позичальнику на наступні цілі: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 08.02.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим номером 1098, згідно з яким позичальник придбаває у власність нерухоме майно - вищезазначену квартиру. Кошти були надані в споживчих цілях для придбання квартири, тому оспорюваний договір являється договором споживчого кредиту. В кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які пунктами 3.2 та 3.4 розділу Правил, визнані обов'язковими. Банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. В розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхнево та не зрозуміло для споживача, кінцева сума тільки одних відсотків перевищує суму кредиту у два рази. Відповідно до п. 3.6 постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно п. 1.5. Кредитного договору в день одержання кредиту та щорічно до 08 лютого позичальник сплачує кредитодавцю комісію за відкриття та ведення позичкового рахунку в розмірі 75,00 доларів США. Вказаний пункту кредитного договору відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживача» є несправедливими, так як містить умови про зміни у витратах. Також, враховуючи додаткові нарахування, відсоток за користування кредитними коштами збільшився. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. А тому просив визнати недійсним кредитний договір №2105-001/7 від 08.02.2007 року, укладеним між ним та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції через неможливість прибуття до суду. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 08.02.2007 року між позивачем [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», укладено кредитний договір №2105-001/7 (а.с.7-13), відповідно до п.1.1 якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50000 доларів США з терміном по 07 лютого 2017 року (п.1.3 договору). Згідно з п.1.4 договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13% річних. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 08.02.2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З. за реєстровим номером 1098, згідно з яким позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 08.02.2007 року між позивачем та банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Блауш Н.З., відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 82,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м. Відповідно до п.2.5.1 кредитного договору позивальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному в додатку №1 до цього договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених в графіку. Графік погашення кредиту і відсотків підписаний обома сторонами договору, що спростовує доводи позивача стосовно ненадання відповідачем інформації про сукупну вартість кредиту. Банк свої зобов'язання за договором виконав своєчасно і у повному обсязі видав позивачу грошові кошти у розмірі 50000 доларів США, а останній, в свою чергу, тривалий час виконував свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів. Висновком № 08 судово-економічної експертизи від 28.02.2018 року встановлено, що сума коштів, яка повинна становити до сплати за один місяць згідно з кредитним договором при умові, що сума кредиту 50000 доларів США, річна процентна ставка 13,0%, строк дії кредитного договору з 08.02.2007 року по 07.02.2027 року, становить 585,79 доларів США, в разі заокруглення (в більшу сторону) дана сума становитиме 586,00 доларів США. Також висновком встановлено, що фактичний розмір відсоткової ставки становить 13,0% річних. Висновок судово-економічної експертизи підтвердив умови договору стосовно процентної ставки та графіку погашення кредиту. Суд вважає, що посилання позивача на несправедливі умови укладеного кредитного договору є безпідставними. Так, згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи 08.02.2007 року кредитний договір, позивач [PERSON] посвідчив власним підписом, що сторонами узгоджені усі істотні умови договору і вони зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати, що кредитний договір відображає повне розуміння його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Судом встановлено, що на момент укладення кредитного договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Позивач, підписавши даний договір підтвердив, що йому надано всю інформацію про порядок та строки повернення кредитних коштів, умови йому повідомлені та зрозумілі, він не помиляється відносно обставин, які мають істотне значення, природа договору, права і обов'язки сторін, економічна та юридична природа відносин, які виникають на підставі цього договору, інші умови договору. Суд вважає, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач своїм підписом засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, він не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, виконував умови договору, сплачуючи кредитні кошти, та не вважав його умови несправедливими. Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, які б вказували на несправедливість умов кредитного договору, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору. Посилання позивача на п. 3.6 постанови Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» є також безпідставним, оскільки вказана постанова прийнята через три місяці після укладення кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Посилання позивача на ненадання йому інформації про умови кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, є безпідставним, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Суд вважає, що уклавши кредитний договір позичальник погодився на обсяг інформації та на умови кредитного договору, тому вказані умови є справедливими, не суперечать принципу добросовісності та не впливають на погіршання становища споживача. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed