Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 03.12.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті України на загальну суму 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує покладені на неї договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 39574 гривні 21 копійка, з них: заборгованість за кредитом - 1810 гривень 00 копійок, заборгованість по сплаті відсотків - 31571 гривня 53 копійки, заборгованість за пенею та комісією - 3832 гривні 00 копійок, а також штрафи - 500 гривень(фіксована частина), 1860 гривень 68 копійок (процентна ставка), в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні з позовом не погодилася та подала відзив на позов в якому просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 03.12.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті України на загальну суму 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в залежній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має ти досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- багатосторонніми (договори). Двостороннім право чином є погоджена дія двох сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діездатності. Згідно ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. У відповідності до ст.205 ЦК України, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 03.12.2011 року позивач підписала Анкету-заяву про приєднання Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній типовій Анкеті зазначені її анкетні дані, місце прооживання, телефони, інформація про освіту та запит для отримання карти, що підтверджується наданою позивачем копією Анкети-заяви. Відомості щодо отримання кредитної карти в типовій Анкеті відсутні. Крім цього, Анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачем, не може вважатися договором, в розумінні ст.626 ЦК України. Зміст Анкети- заяви підтверджує те, що відповідачем лише висловлено бажання на отримання карти, що не може вважатися спільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Також позивач надав до суду витяги з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які відповідач не підписувала. Крім цього з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.12.2011 року, вбачається, що позивачем 01.09.2014 року та 01.04.2015 року було збільшено відсотки за користування кредитом до 34, 80 та 43, 20 відповідно. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Дана позиція також встановлена в ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 30.11.2016 року, у справі №6- 82цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено в ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім цього, в жовтні 2014 року строк дії картки відповідача закінчився, іншої картки відповідач не отримувала. Як зазначено у постанові Верховного суду України за № 6-04 цс16 від 23 листопада 2016 року, відповідно до правил користування платіжною карткою на ній указано граничний грок дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Згідно постанови Верховного суду України від 23.11.2016 pоку за №6-2104цс16 від 23.11.2016 pоку, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Виходячи з наведеного строк позовної давності слід рахувати з 21 жовтня 2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК Українивстановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з ї коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що відповідачаем було внесено платіж у розмірі 50 гривень 21 жовтня 2014 року, а також дія карти закінчилася в жовтні 2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданим позивачем вбачається, що 13.05.2015 року на картку відповідача було зараховано 68 гривень, в суму погашення кредиту. Але відповідач стверджує, що вказані кошти вона не могла перерахувати на картку в зв`язку з тим, що не перебувала в цей час на териттоорії України. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем доказами, а саме копіями квитків на літак. Тобто, з того часу і до часу пред`явлення позову до суду, минув трьохрічний строк позовної давності. встановлений ст. 257 ЦК України. Крім цього, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Виходячи зі змісту наведеної норми права вбачається, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Тобто, позивач просить застосувати до відповідача подвійну цивільно - правовову відповідальність, що суперечить вимогам законодавства. На підставі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним позовні вимоги залишити без задоволення та застосувати строк позовної давності. Вказані правовідносини регулюються Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів» ст.ст. 202, 203, 205, 207, 256, 257, 258, 261, 267, 549, 626, 638, 1055, 1056 -1, Цивільного кодексу України, ст. ст. 76,77,78 ЦПК України.

Outcome: dismissed