Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідача посилаючись на те, що 12.04.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір № 146-001/07Р, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 13000 дол. США зі сплатою 12 % річних строком до 12.04.2022 року. на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник, в свою чергу, зобов»язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. Так як відповідач порушив умови виконання кредитного договору і станом на 19.01.2016 року у нього виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12158,498 дол. США, просить стягнути з нього непогашений кредит в розмірі 8425,72 дол. США, несплачені відсотки в розмірі 3732,76 дол. США, пеню за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 70402,54 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 30959.50 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 5549,29 грн.. Представник позивача в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явився, подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з»явилася, натомість подала до суду заяву, в якій позов не визнала так як позивачем пропущений строк звернення до суду, подала заяву про застосування позовної давності до вказаних правовідносин та просить відмовити в його задоволенні. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. В судовому засіданні встановлено, що 12.04.2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір № 146-001/07Р, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 13000 дол. США зі сплатою 12 % річних строком до 12.04.2022 року, на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник, в свою чергу, зобов»язувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором. Так як відповідач порушив умови виконання кредитного договору і станом на 19.01.2016 року у нього виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12158,498 дол. США, позивач просить стягнути з нього непогашений кредит в розмірі 8425,72 дол. США, несплачені відсотки в розмірі 3732,76 дол. США, пеню за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 70402,54 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 30959.50 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 5549,29 грн.. Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти, а в ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (гроші) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України в силу зобов»язання одна особа (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. В ст.525 ЦК України оговорено, що одностороння відмова від зобов»язання не допускається, а в ст.599 ЦК України вказано, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов? визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, а в ч.1 вказано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (Відповідальність за порушення грошового зобов»язання). Як вбачається із розрахунку заборгованості на 19.01.2016, долученого до позовної заяви, останній платіж відповідачем здійснений 18.10.2012. Згідно до п.4.4 кредитного договору №146-001/07Р від 12.04.2007, укладеного між позивачем та відповідачем: «Шляхом підписання даного Договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного Договору (до 12.04.2022), припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення». Тобто, якщо взяти до уваги, що відповідач здійснив останній платіж 18.10.2012, то строк користування кредитом припиняється 10.11.2012 і з цього часу починає діяти строк позовної давності, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором 18 липня 2017 року. Заяви про поновлення строку звернення до суду позивач не подав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У вказаній справі боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Таким чином, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Суд прийшов до висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в задоволенні позову, так як заяви про поновлення строку звернення до суду позивач не подав і дане питання суд не розглядав. «Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У справі, яка переглядається, суди встановили, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредитів з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами). Таким чином, умовами кредитних договорів установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Суди також установили, що боржник припинив оплату чергових платежів з 12 серпня 2009 року, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами 20 листопада 2014 року. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив позовну давність, у межах якої він міг звернутись до суду з вимогою про стягнення з боржника заборгованості за кредитними договорами, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права (правовий висновок у справі № 6-1996цс16 від 29.03.2017).

Outcome: dismissed