Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, в якому вказує, що з 28.10.2011р. по 29.09.2014р. позивач перебував у шлюбі з [PERSON], під час якого ними було набута двокімнатна квартира, яка розташована за адресою м.Херсон, Сонячний, [ADDRESS]. У звязку з чим просить поділити між сторонами майно, що перебуває в їх спільній сумісній власності, а саме квартиру №8, яка розташована за адресою м.Херсона, Сонячний, вул.Центральна, б.2, визнавши право власності за [PERSON] 1/2 частину квартири №8, яка розташована за адресою м.Херсона, Сонячний, вул.Центральна, б.2, як спільного сумісного майна, набутого під час шлюбу; стягнути з відповідача 1774грн., в якості компенсації 1/2 вартості пральної машини, придбаної під час шлюбу; відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 31.08.2015р. прийнято відмову позивача від частини позовних вимог, а саме в частині стягнення з [PERSON] 1774грн. компенсації 1/2 вартості пральної машини, придбаної під час шлюбу та закрито в цій частині провадження по справі. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо поділу квартири не заперечував. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебували в шлюбі з 28.10.2011р. який було розірвано 29.09.2014р. відповідно до рішення від 29.09.2014р. №666/6119/14-ц. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.02.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купила двокімнатну квартиру №8, яка розташована за адресою м.Херсона, Сонячний, вул.. Центральна, б.2, яка зареєстрована в реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №181096 від 20.02.2013р. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорюване майно. При оформленні договору купівлі-продажу, набувачем даного спірного майна було вказано відповідача по справі. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі. Згідно ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. За наведеного вище судом встановлено, що у відповідності до вимог ст. 70 ч.1 СК України, спірне майно належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. З наведеного вище вимоги позивача обґрунтовані і такі що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спірне майно було придбане під час перебування сторін в шлюбі, за спільні кошти , а тому є обєктом спільного майна подружжя .

Outcome: approved