Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] ) на користь [PERSON] , завдану майнову шкоду в розмірі 7 254, 92 грн. та моральну шкоду а розмірі 14 509,84 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [PERSON] [INFO] , є інвалідом другої групи. [PERSON] , 13.04.2018 р. близко 20:00 год. перебуваючи біля будинку [ADDRESS] , діючи умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс Позивачу удари рукою та ногою по обличчі та вниз живота. Проти відповідача було порушено кримінальну справу та Вироком по справі №465/2915/18 останню визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів, що складає 510 грн. Сума матеріальних збитків складається із сум витрат усіх чеків на ліки, понесених Позивачем від завданих ушкоджень і струсу мозгу. В результаті дій відповідача, позивача булого госпіталізовано на 7 днів. Сума матеріальних збитків становить 7 254, 92 грн. і складається виключно із коштів, які позивач потратив на відновлення стану свого здоров`я після злочину. Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачка вказує на те, що вона пережила як моральні так і фізичні страждання, а тому просить відшкодувати їй кошти у подвійному розмірі від завданої матеріальної шкоди, що в свою чергу становить 14 509, 84 грн. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. [PERSON] подала на адресу суду заперечення, які мотивовані тим, що позивачем подано неправдиву довідку з мед закладу. Судячи з висновку судово-медичної експертизи від 11.05.2018 року №140/18, відповідач заперечує безпідставність завданої матеріальної шкоди. Щодо завданої моральної шкоди, то відповідач також вважає таку нічим не доведеною. Крім того відповідач вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо задоволення позову. На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задоволити. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак така неявка не перешкоджає розгляду справи, так як у матеріалах справи наявний відзив. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно Вироку Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2018 року у справі №465/2915/18 [PERSON] 13.04.2018 близько 20:00 год., перебуваючи біля будинку [ADDRESS] , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла [PERSON] удари рукою та ногою по обличчі та вниз живота. Відповідно з висновком експерта від 11.05.2018 №140/18 у потерпілої виявлено синець на чолі та садна на стегні справа. Крім того, згідно вказано вироку [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно виписки із карти стаціонарного хворого №3945 від 20 квітня 2018 року, [PERSON] , інвалід другої групи, дата госпіталізації - 13.04.2018 р. - 20.04.2018 року перебувала із діагнозом - струс головного мозгу, забій м`яких тканин лобової ділянки. Тупа травма живота, Забійні садна стегнової ділянки справа. Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Судом встановлено, що згідно наданих доказів позивачем, а саме наявних у матеріалах справи квитанції, останній було завдано матеріальної шкоди в розмірі 7 254,92 грн. в свою чергу, доводи, наведені відповідачем нічим не підтверджуються та є безпідставними. Щодо заявленої моральної шкоди у розмірі 14 509,84 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже, доводи позивача про відшкодумання моральної шкоди у подвійному розмірі від завданої матеріальної шкоди не заслуговують на увагу, так як перед судом не наведено об`єктивних підстав для задоволення такої в розмірі 14 509, 84 грн. При призначенні розміру матеріальної шкоди, суд враховув характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача суму завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України,суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed