Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, який згодом уточнив, відмовившись від стягнення на його користь моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. Він працював на посаді касира контролера Комунального підприємства «Центр соціальної торгівлі» Нікопольської міської ради (далі за текстом КП «Центр соціальної торгівлі» НМР) з 29.05.2014 р. по 08.08.2015 р. За час виконання ним трудових обовязків нарікань на його адресу не було, однак після призначення нового директора підприємства його безпідставно почали звинувачувати у недбалому ставленні до своїх обовязків. Через те, що дисциплінарних порушень з його боку не було, керівництво скоротило його з займаної посади. Вважає своє скорочення незаконним, оскільки в КП «Центр соціальної торгівлі» НМР була запроваджена нова штатна одиниця старший контролер касир і на це місце було прийнято на роботу іншого громадянина з такими самими повноваженнями та функціями, що є приховуванням безпідставного звільнення. Крім того при попередженні про звільнення йому не було запропоновано переведення на іншу посаду. Він вимушений звернутися з позовом про поновлення його на роботі. В судовому засіданні позивач, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, суду пояснив. Скорочення штату працівників була вимушеною мірою у звязку із збитковістю діяльності КП «Центр соціальної торгівлі» НМР. 28.05.2015 р. було видано наказ № 16 від про скорочення штату працівників підприємства. Позивачу 29.05.2015 р. під особистий підпис було вручено повідомлення про можливе звільнення за скороченням штату працівників. 17.07.2015 р. на засіданні профспілкового комітету було розглянуто питання про можливість скорочення контролерів касирів. Згідно протоколу № 1 від 17.07.2015 р. засідання профспілкового комітету було надано згоду на звільнення [PERSON] за скороченням штату, у звільненні іншого контролера касира за скороченням штату згоду надано не було. Ствердження позивача про запровадження нової посади під час процедури скорочення, а саме старшого контролера - касира, є помилковим, оскільки ця посада перебувала у штатному розкладі підприємства станом на 01.02.2015 р. і особу прийнято на роботу за наказом від 02.03.2015 р., до прийняття рішення про скорочення штату. Крім того обовязки старшого контролера касира відрізняються від обовязків та вимог контролера касира. Будь яке негативне ставлення до відповідача керівництво підприємства не має, ці ствердження є безпідставними, тому просить відмовити в задоволені заявлених позовних вимог. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до п.п. 1.1, 4.1 Статуту КП «Центр соціальної торгівлі» НМР, відповідач є юридичною особою, створеною на власності територіальної громади м. Нікополя за рішенням Нікопольської міської ради (а.с. 28-35) Відповідно до наказу 11-к від 29.05.2014 р. [PERSON] було прийнято до КП «Центр соціальної торгівлі» НМР на посаду контролера касира з 29.05.2014 р. (а.с. 6, 126) 28.05.2015 р. директором КП «Центр соціальної торгівлі» НМР було видано наказ № 16 про зміни в організації діяльності і праці підприємства та скорочення штату, за п. 1 якого було скорочено штатну одиницю контролера-касира. (а.с. 14) 29.05.2015 р. повідомленням № 2 від 29.05.2015 р. [PERSON] було ознайомлено про можливе звільнення з 30.07.2015 р. у звязку із скороченням штату працівників. (а.с. 21) Повідомлення про можливе звільнення було власноруч підписано позивачем. Протоколом 1 від 17.07.2015 р. засідання профспілкового комітету КП «Центр соціальної торгівлі» НМР було ухвалене рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату. (а.с. 18) 23.07.2015 р. директором КП «Центр соціальної торгівлі» НМР було видано наказ № 27-к про розірвання трудового договору та звільнення [PERSON] з посади контролера-касира з 30.07.2015 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 15) 24.07.2015 р. наказом № 28-к у звязку із находженням [PERSON] у відпустці з 27.07.2015 р. по 08.08.2015 р. за раніш відпрацьований час, було змінено дату звільнення [PERSON] з посади контролера-касира за п. 1 ст. 40 КЗпП на дату останнього дня відпустки 08.08.2015 р. (а.с. 16) Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін по справі та матеріалами справи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За положеннями частини першої та третьої статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Виходячи з вимог статті 492 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення. Суд погоджується із ствердженням представника відповідача про помилковість посилань [PERSON] про запровадження нової посади на підприємстві під час процедури скорочення, а саме старшого контролера - касира, оскільки матеріалами справи підтверджують, що ця посада перебувала у штатному розкладі підприємства станом на 01.02.2015 р., тобто до дати прийняття рішення про скорочення штату і особу прийнято на роботу за наказом від 02.03.2015 р., також до прийняття рішення про скорочення штату, а саме до 28.05.2015 р. (а.с.19, 45, 85, 87) За висновками засідання економічної ради від 13.05.2015 р. проведеної за участю заступником міського голови м. Нікополя, голови економічної ради, відповідно до витягу з протоколу № 13 було прийнято рішення та рекомендовано КП «Центр соціальної торгівлі» НМР в тому числі розглянути можливість та провести оптимізацію штатного розкладу підприємства у звязку із підсумками розгляду фінансово-господарської діяльності за 1 квартал 2015 р. (а.с. 70) Таким чином суд погоджується з доводами представника відповідача про правомірність винесення директором КП «Центр соціальної торгівлі» НМР спірного наказу № 16 від 28.05.2015 р. про скорочення штату на виконання рішення економічної ради і тому на думку суду вимоги щодо його скасування задоволенню не підлягають. На виконання наказу № 16 від 28.05.2015 р. повідомленням № 2 від 29.05.2015 р. [PERSON] було ознайомлено про можливе звільнення з 30.07.2015 р. у звязку із скороченням штату працівників, яке позивачем підписано власноруч. Відповідно до штатних розкладів КП «Центр соціальної торгівлі» НМР затверджених директором підприємства, кількість штатних одиниць підприємства станом на 28.05.2015 р. у порівняні з кількістю штатних одиниць підприємства станом на 01.02.2015 р. зменшено з 12 до 10,5. При цьому, в тому числі, скорочено одну посаду контролера-касира. (а.с. 19-20) Протоколом 1 від 17.07.2015 р. засідання профспілкового комітету КП «Центр соціальної торгівлі» НМР було ухвалене рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату. При ухвалені рішення профспілковим комітетом КП «Центр соціальної торгівлі» НМР були враховані вимоги ст. 42 КЗпП України та додатково зазначено, що [PERSON] не має переважного права на залишення на роботі при вивільнені працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки він крім роботи на посаді контролера-касира КП «Центр соціальної торгівлі» НМР працює на посаді виконуючого обовязки директора КП «Міське ринкове господарство» НМР (а.с. 18) Зазначені виводи профспілкового комітету КП «Центр соціальної торгівлі» НМР підтверджуються матеріалами справи, а саме витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємств та розпорядженням Нікопольського міського голови № 510к від 22.11.2016 р. за якими зазначено, що [PERSON] є керівником КП «Міське ринкове господарство» Нікопольської міської ради на дату його звільнення. (а.с. 77-78, 95) 23.07.2015 р. директором КП «Центр соціальної торгівлі» НМР було видано наказ № 27-к про розірвання трудового договору та звільнення [PERSON] з посади контролера-касира з 30.07.2015 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 15) 24.07.2015 р. наказом № 28-к у звязку із находженням [PERSON] у відпустці з 27.07.2015 р. по 08.08.2015 р. за раніш відпрацьований час, було змінено дату звільнення [PERSON] з посади контролера-касира за п. 1 ст. 40 КЗпП на дату останнього дня відпустки 08.08.2015 р. (а.с. 16) Зазначене перенесення дати звільнення узгоджується з ч. 3 ст. 40 КЗпП за нормами якої не допускається звільнення\~працівника з ініціативи\~власника або уповноваженого ним органу\~в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволені позовних вимог щодо скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо порушень трудового законодавства КП «Центр соціальної торгівлі» НМР при звільнені позивача. У відповідності до норм ст. 141 ЦПК України у звязку із відмовою в задоволені позовних вимог у доход держави підлягає стягненню судові витрати за дві позовні вимоги немайнового характеру в розмірі 704,8 грн. х 2 = 1409,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved