Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення останньої батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що на обліку служби у справах дітей Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області перебуває дитина [PERSON], як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах (наказ №08 від 11.04.2017р.). Відповідно до листа служби у справах дітей Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 17.03.2017 року №64/01-02-30 [PERSON] перебувала на відповідному обліку, однак у зв'язку із зміною місця проживання остання знята з обліку. У лютому 2017 року відповідач привезла свою дитину у с.Золота Слобода Козівського району Тернопільської області до своєї бабусі [PERSON]. З цих пір, [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується ні з дочкою ні з своєю бабусею, не цікавиться її життям, матеріально не забезпечує, не піклується про її духовний та моральний розвиток. Тобто, відповідач самоусунулась від своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з цим, просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді від 08.08.2017 року відкрито провадження у цій справі. Ухвалою попереднього судового засідання від 05.12.2017 року постановлено призначити справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві обставинам та просила позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судові засідання з розгляду цієї справи не з'являлась, хоча про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. У зв'язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, встановив наступне. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого Золотослобідською сільською радою Козівського району Тернопільської області 20.08.2010 року (а.с.3), [PERSON] народилася [INFO] року і її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії наказу служби у справах дітей Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 09.03.2017 року №01 [PERSON], [INFO] року знята з обліку у зв'язку із зміною місця проживання. За інформацією служби у справах дітей Зборівської районної державної адміністрації Тернопільської області відповідач (матір дитини) зловживала спиртними напоями, не приділяла належної уваги навчанню та вихованню доньки. Проживаючи у Зборівському районі та навчаючись у Чернихівській ЗОШ I-III ступенів, дитина [PERSON] часто приходила втомленою та не підготовленою до занять (а.с.11,12). Згідно із копії наказу служби у справах дітей Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 11.04.2017 року №8 [PERSON], [INFO] року взята на облік, як дитина яка перебуває у складних життєвих обставинах та виховується у сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що з лютого 2017 року [PERSON] проживає виключно із бабусею відповідача - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям, не надає жодної матеріальної допомоги дочці, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.7, 8, 9, 10, 15). Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і відповідачем не спростовані. Зокрема, як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 06.06.2017 року (а.с.8), довідки з місця проживання про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.9), неповнолітня [PERSON] проживає однією сім'єю із своєю матір'ю [PERSON], дядьком [PERSON], прабабою - [PERSON] та дядьком матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає в с. Золота Слобода Козівського району Тернопільської області (а.с.10). Крім цього, з висновку органу опіки та піклування від 21.06.2017 за №01-308/01-37 (а.с.20) вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо дочки [PERSON], не надає будь-якої матеріальної допомоги, не виявляє бажання спілкуватися з нею і не бере участі у її вихованні. Усі питання, пов'язані з дитиною вирішує [PERSON]. А тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої [PERSON], [INFO], не займається її вихованням та не піклується про неї, не проявляє інтересу до стану її здоров'я, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року. Крім того, відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] року в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, задовольняючи позов в повному обсязі, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved