Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про зобов`язання звільнити земельну ділянку посилаючись на те, що з метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16.12.2005 року Київською міською радою було прийнято рішення № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів», зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, згідно якого КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинку та інші споруди, що підлягають знесенню у зв`язку з даним будівництвом. Серед цього переліку зазначено земельну ділянку [ADDRESS] », площею 622,93 м2, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] . 06.07.2012 року між ними було укладено Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, відповідно до якого відповідач надав згоду на вилучення земельної ділянки та отримання компенсації у розмірі 580 384,00 грн., що була визначена Звітом про оцінку земельної ділянки станом на 29.02.2012 року. 25.09.2013 року укладено Додаткову угоду № 1, згідно якої виплата компенсації мала бути здійснена не пізніше 31.12.2013 року. Згідно Додаткової угоди № 2 від 17.03.2016 року компенсація підлягала сплаті не пізніше 30.06.2016 року. Однак, у зв`язку з тим, що 30.06.2016 року завершився строк дії Акту комісії, грошова компенсація відповідачу не була виплачена, земельна ділянка не вилучена. 23.03.2016 року відповідач подав заяву про невиплату компенсації у зв`язку з девальвацією гривні, та просив виконати новий розрахунок вартості компенсації. 28.08.2017 року проведено оцінку майна відповідача, та через те, що виплата грошової компенсації не була затверджена відповідною комісією, відповідач кошти не отримав, та не передав земельну ділянку. У зв`язку з чим звернулись до суду з даною позовною заявою. 26.09.2019 року було подано заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку після сплати компенсації у розмірі 974 688,00 грн., та стягнути судові витрати в сумі 23 162,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, заперечував щодо стягнення з нього судових витрат. Зазначив, що був згоден отримати компенсацію та звільнити земельну ділянку ще у 2012 році, однак, кошти та і не виплатили. Земельну ділянку він звільнив ще у 2012 році. Висновок експертизи він не оспорює. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 31.10.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 19.03.2019 року подано відзив на позов. 01.04.2019 року за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. 06.06.2019 року, після повернення матеріалів справи з висновком експерта, відновлено провадження у справі. 26.09.2019 року представник КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» подав заяву про зміну позовних вимог. Ухвалою суду від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В суді встановлено, що рішенням Київської міської ради «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських та Воскресенських садів» від 16.12.2005 року № 607/3068, із змінами і доповненнями, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену; доручено КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» від імені Київської міської ради для забезпечення суспільних потреб м. Києва викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства та забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинки та інші споруди, адреси яких зазначені в додатку 1 до цього рішення на підставі матеріалів земельної інвентаризації та довідок садових товариств; попередити власників земельних ділянок, які підлягають викупу для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, про їх викуп для суспільних потреб. Згідно переліку земельних ділянок садівницьких товариств та приватних осіб Русанівських та Воскресенських садів, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - прокладання траси Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену, серед інших включена земельна ділянка [ADDRESS] , що знаходиться на території СТ «Сад-Будівник», та перебуває у користуванні [PERSON] 26.07.2012 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та [PERSON] укладено Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу. Згідно умов даного Договору, [PERSON] зобов`язався звільнити земельну ділянку [ADDRESS] , що знаходиться на території СТ «Сад-Будівник», з виплатою компенсації згідно Звіту у розмірі 580 384,00 грн. За Додатковими угода № 1 від 25.09.2013 року та № 2 від 17.03.2016 року виплата грошової компенсації переносилась, остаточний термін - не пізніше 30,06.2016 року. Втім кошти не були плачені. 23.03.2016 року [PERSON] подав заяву про не виплату коштів у зв`язку з девальвацією гривні, та просив виконати новий розрахунок вартості компенсації. Згідно Висновку ТОВ «Оцінка-консалт» ринкова вартість майна [PERSON] станом на 28.08.2017 року склала 1 449 229,00 грн. 20.05.2019 року складено Висновок експерта № 24/2019 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, згідно якого вартість земельної ділянки склала 876 463,00 грн.; збитки, відшкодування і витрати на поліпшення земельної ділянки - 58 262,00 грн.; інших поліпшень (інші господарські будівлі, паркан, свердловина тощо) - 35 603,00 грн.; зелені насадження - 307,00 грн.; збитки у зв`язку з неотриманням урожаю - 4053,00 грн. Всього 974 688,00 грн. З Висновком судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] погодився. Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться за межами території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування. (п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. (ст.ст. 9, 12 ЗК України). Надання у постійне користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому статтями 149, 151 ЗК України. Право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Надання земельних ділянок підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної або комунальної власності, у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Порядок надання у постійне користування земельних ділянок цим суб`єктам передбачено статтями 122 і 123 ЗК України. Згідно положень ч. 1, 7 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Встановлено, що земельна ділянка [ADDRESS] 622,93 м 2 , перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , що не заперечується сторонами у справі. В порядку виконання вище вказаних рішень, між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та [PERSON] укладено Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб зі сплатою компенсації, втім на момент розгляду справи [PERSON] кошти не отримав. По даній справі встановлено, що вимога про звільнення земельної ділянки є законною, вилучення земельної здійснюється державою в інтересах суспільства і в даному випадку держава має компенсувати власникам (користувачам) справедливу компенсацію. Має бути справедлива рівновага між інтересами суспільства і особи. Згідно Висновку експерта № 24/2019 від 20.05.2019 року, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, розмір компенсації складає 974 688,00 грн. З даним Висновком [PERSON] погодився. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1 762,00 грн., та здійснено витрати за проведення судової експертизи, які становлять 21 400,00 грн. Всього 23 162,00 грн. Враховуючи вимоги законодавства, дані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved