Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 106000,00 грн. за кредитним договором №МК-86-06 від 22.09.2006 року, яка складається з наступного: 4.84 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 105995,16 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; та судові витрати, мотивуючи тим, що 22.09.2006 року відповідачеві по кредитному договору №МК-86-06 було видано кредит у розмірі 60000,00 грн. на термін до 21.09.2009 року. Станом на 24.01.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 443644,89 грн., яка складається з наступного: - 51787,63 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 180650,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 211206,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. - Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 63684,57 грн., яка була задоволена рішенням Овруцького районного суду Житомирської області області від 12.04.2010 року, різниця становить 379970,32 гривень. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 106000,00 грн., яка складається з 4,84 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 105665,16 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В добровільному порядку позивач своїх зобовязань не виконує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] просять суд відмовити в задоволенні позову у зв»язку з спливом строку позовної давності. В судовому засіданні встановлено, що 22.09.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір №МК-86-06, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 60000,00 гривень на термін до 21.09.2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних (а.с.11-13). В забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором №МК-86-06 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки №МК-86-06 від 22.09.2006 року, згідно з яким поручитель взяв на себе перед кредитором солідарну з позичальником відповідальність за невиконання або неналежного невиконання ним умов кредитного договору (а.с.14). Згідно п.2 договору поруки - поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно договору, повернення кредиту і сплата відсотків за його використання по кожному траншу відповідно до п.п.3.1., 3.2 цього договору здійснюється в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту та відсотків. У випадку порушення зобов»язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с.12-13). Станом на 24.01.2017 року виникла заборгованість у розмірі 443644,89 грн., яка складається з наступного: - 51787,63 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 180650,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 211206,96 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено і не оспорюється сторонами, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.04.2010 року по справі №2-80/10 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору в сумі 63684,57 грн. (а.с.5). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно доч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну ) відповідальність поручителя. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В разі якщо право однієї сторони договору було порушено, то вона дізналась, або могла дізнатися про це в момент настання остаточного терміну повернення коштів або проведення останнього платежу тобто 21.09. 2009 року , вказана дата визначена укладеним між сторонами договором. Оскільки відповідачі не виконали взяті на себе зобов»язання по кредитному договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з них заборгованості. 12.04.2010 року рішенням Овруцького райсуду вказаний позов задоволений, а відтак перебіг загального трирічного строку позовної давності почався з зазначеної вище дати. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду позовом про стягнення заборгованості 06.02.2017 року, тобто прострочивши своє право на таке звернення більш, як на три роки. Відповідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно ч.4 ст. 267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача не надав суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності. Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed