Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-709/039/2008 від « 18» червня 2008 року в розмірі 3 338 219, 29 гривень, шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код ЄДРПОУ 36789421) права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором за іпотечним договором №PML 709/039/2008 від « 18» червня 2008 року, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 64,4 квадратних метри, житловою площею 44,7 квадратних метри, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачам на праві приватної власності наступним чином: по 1/6 частини квартири належить відповідачам на прав приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.05.2006 по справі 2-9392/2006 та 2/3 частини належить відповідачу - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.09.2006, за реєстровим номером 3081 з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, технічної документації, свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, Харківської міської ради, тощо за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк») та [PERSON] укладений Кредитний договір № ML-709/039/2008 згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 65100,00 доларів США строком до 16 червня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Позивачем за Кредитним договором укладений договір іпотеки №PML 709/039/2008 від 16 червня 2008 року між Позивачем та другим відповідачем - [PERSON] Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 63,4 квадратних метри, житловою площею 44,7 квадратних метри, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачам на праві приватної власності наступним чином: по 1/6 частини квартири належить відповідачам на прав приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.05.2006 по справі 2-9392/2006 та 2/3 частини належить відповідачу - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.09.2006, за реєстровим номером 3081. В порушення умов Кредитного договору, [PERSON] відмовляється виконувати свої зобов'язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в Кредитному договорі, в зв'язку з чим станом на 24 березня 2014 р. у [PERSON] виникла заборгованість перед Товариства з обмеженою «ОТП Факторинг Україна», що становить : 3 338 219, 29 гривень. В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності юридичної особи, не з'явився, до його початку подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладений Кредитний договір № ML-709/039/2008 згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 65 100,00 доларів США строком до 16 червня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в Кредитному договорі. 30 червня 2009 року державним реєстратором Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації проведено реєстрацію змін до установчих документів Позивача, відповідно до яких була змінена назва Банку замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк». Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності з ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-709/039/2008 від 18 червня 2008 року, договором іпотеки PML 709/039/2008 від « 18» червня 2008 року, укладених між Банком та відповідачам у даній справі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів. Згідно п. 1.1. Кредитного договору [PERSON] зобов'язалася своєчасно погашати суму Кредиту та сплачувати відсотки за користування Кредитом в порядку і строки, визначені в умовах Кредитного договору. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Але, в порушення умов Кредитного договору та норм права, [PERSON] не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором. Згідно з п. 1.1. Частини 2 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) відповідну плату. У відповідності до п. 3 частини 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 5,49 %.+FIDR. (п. 3, ч.1 Кредитного договору). Відповідно до п. 4.1.1. Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами Позичальник зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно Кредитного договору. Станом на 24 березня 2014 року, заборгованість [PERSON] за Кредитним договором, складає: - заборгованість за кредитом 64 983, 39 доларів США, - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом 5 422, 79 доларів США, - пеня за прострочення виконання зобов'язань за Кредитним договором 2 620 322, 67 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом, відсотками та пені з урахуванням курсу НБУ станом на 24.03.2014 р. складає 3 338 219, 29 (три мільйона триста тридцять вісім тисяч двісті дев'ятнадцять гривень, 29 копійок). Позивачем двічі на адресу відповідача [PERSON] було направлено досудову вимогу про погашення заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед Позивачем за Кредитним договором між банком та другим відповідачем - [PERSON], укладений договір іпотеки № PML 709/039/2008 від 18 червня 2008 року. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 63,4 квадратних метри, житловою площею 44,7 квадратних метри, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачам на праві приватної власності наступним чином: по 1/6 частини квартири належить відповідачам на прав приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.05.2006 по справі 2-9392/2006 та 2/3 частини належить відповідачу - [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.09.2006, за реєстровим номером 3081. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник - Відповідач) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - Позивача) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, відповідно до ст. 11 ЦК України. На підставі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст.. 624 ЦК України. Таким чином, відповідно до умов Кредитного договору Банком були надані відповідачу грошові кошти, останній виконав свої зобов'язання перед [PERSON] (позичальником) по справі, а взяті [PERSON] на себе договірні зобов'язання перед Позивачем не виконано. Непогашення боржником заборгованості перед Банком за Кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, Іпотекодержатель (Позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати Боржником (Відповідачем) Позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення Відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель має право звернутись у будь-якій час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Приписами ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлено, що Позивач має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між Іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором, або Іпотекодержатель та Іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки Іпотекодержателя. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договором про задоволення вимог Іпотекодержателя також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, яке визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що Позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця. Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, Позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Щодо вимог про виселення суд вважає зазначити наступне. Відповідно до п. 61 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (надалі - Інструкція), при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно та, у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Відповідно до п. 63 Інструкції, крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року N 84/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 вересня 2002 року N 773/7061 (із змінами і доповненнями, унесеними наказом Міністерства юстиції України від 23 жовтня 2002 року N 92/5). Відповідно до п. 5.1.2. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, право на отримання витягу та інформації з Реєстру прав мають тільки власник (власники), його спадкоємці та правонаступники юридичних осіб, уповноважені особи, або відповідні органи державної влади, та зокрема суд. Отже, для задоволення вимог Позивача, як законного Іпотекодержателя, шляхом продажу нерухомого майна, необхідне отримання зазначених документів. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий Іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З метою забезпечення повної реалізації Позивачем своїх прав, як Іпотекодержателя та запобігання спричинення Іпотекодавцем перешкод для подальшої реалізації предмету іпотеки та можливих дій щодо погіршення стану предмета іпотеки, суд вважає можливим передати ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дане нерухоме майно в управління, як Іпотекодержателю, з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою Іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved