Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області із позовом про визнання договору купівлі-продажу гаражу № 104, площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, укладений 30.10.2015р. між [PERSON] та [PERSON] дійсним; визнати за [PERSON] право власності на гараж № 104, площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області; виключити гараж № 104, площею - 22,90кв.м. у авто гаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, з акту опису та арешту майна виданого Київським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; звільнити гараж № 104, площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області, з під арешту накладеного на підставі Постанови № 51392181 Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; стягнути з [PERSON] витрати на оплату судового збору у сумі 640,00грн. [PERSON] (надалі позивач) обґрунтовує свої вимоги тим, що 12 березня 2012 року до нього звернувся [PERSON] (надалі відповідач) з проханням позичити йому гроші у сумі 3000 (три тисячі) доларів США (які станом на 12.03.2012р. за курсом НБУ становили 24000,00 грн.) строком на три роки. Враховуючи, те що позивач перебував у дружніх відносинах із відповідачем, та враховуючи те, що на той час у позивача була така сума грошей, останній погодився позичити відповідачу 3000 (три тисячі) доларів США (які станом на 12.03.2012р. за курсом НБУ становили 24000,00 грн)., за умови повернення зазначеної вище суми до 12 березня 2015 року. Вищевказані умови позики відповідач не виконав, в звязку з чим запропонував позивачу в якості погашення боргу за договором позики передати у власність, належний відповідачу гараж № 104, площею - 22,90кв.м. у авто гаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Пропозицію відповідача про передачу у власність вищезазначеного гаража в якості погашення боргу за договором позики від 12.03.2012р., позивачем було прийнято. У звязку із цим відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на вищезазначений гараж, оригінал свідоцтва на право власності, технічний паспорт на гараж, ключи від гаража та пообіцяв в подальшому здійснити реєстрацією права власності на [PERSON]. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу гаражу, [PERSON] 30.10.2015р. надав позивачу генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], передав ключі від гаражу, та вивіз власні речі із зазначеного гаражу. Таким чином, на думку[PERSON], між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір купівлі продаж гаражу № 104, площею - 22,90кв.м. у автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Через завантаженість на роботі, та постійні відрядження, позивач не міг довгий час здійснити переоформлення придбаного гаражу. Коли врешті вдалося знайти вільний час, позивач разом із відповідачем у березні 2017 року звернувся до нотаріальної контори, з метою здійснення реєстрації за [PERSON] права власності на зазначений гараж, однак у реєстрації права власності на гараж було відмовлено з причин того, що відносно всього майна відповідача, зокрема і на спірний гараж, наявне обтяження, а саме арешт який накладений на підставі Постанови № 51392181 виданої державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON]. Вищевикладені обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом для захисту своїх цивільних прав. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, але представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі (а.с.61). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю та позовні вимоги визнає повністю (а.с.57). Представники третіх осіб Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином рекомендованою кореспонденцією (а.с.59, 60). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянув справу в межах заявлених вимог, перевірив матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 12 березня 2012 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг гроші у сумі 3000 (три тисячі) доларів США (які станом на 12.03.2012р. за курсом НБУ становили 24000,00 грн.), які зобовязався повернути до 12 березня 2015 року, про що була власноручно складена останнім розписка (а.с.6). До теперішнього часу грошові кошти позивачу відповідачем повернуті не були. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач запропонував позивачу в якості погашення боргу за договором позики передати у власність, належний йому гараж № 104, площею - 22,90кв.м. в автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою : с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Пропозицію відповідача про передачу у власність вищезазначеного гаража в якості погашення боргу за договором позики від 12.03.2012р. позивачем було прийнято. У звязку із цим відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на вищезазначений гараж, оригінал свідоцтва на право власності, технічний паспорт на гараж, ключи від гаража та пообіцяв в подальшому здійснити реєстрацією права власності на [PERSON] (а.с.7-9, 10, 12-14, 15). На підтвердження укладення договору купівлі-продажу гаражу, [PERSON] 30.10.2015р. надав позивачу генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], передав ключі від гаражу, та вивіз власні речі із зазначеного гаражу (а.с.17). У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Між сторонами відбулося повне виконання угоди, договір був направлений на реальне настання правових наслідків. Дана угода являється правомірною, так як її недійсність ніким не встановлена і вона ніким не оспорена. Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично був укладений договір купівлі продаж гаражу № 104, площею - 22,90кв.м. у автогаражному кооперативі «Лідер», що знаходиться за адресою: с. Циркуни, Харківського району, Харківської області. Позивач разом із відповідачем у березні 2017 року звернувся до нотаріальної контори, з метою здійснення реєстрації за [PERSON] права власності на зазначений гараж, однак у реєстрації права власності на гараж було відмовлено з причин того, що відносно всього майна відповідача, зокрема і на спірний гараж, наявне обтяження, а саме арешт який накладений на підставі Постанови № 51392181, виданої державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] 07.02.2017р. Згідно ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» в разі накладення державним виконавцем арешту на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, передбачено право заставодержателя звернутися до суду із позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Зазначені в позові вимоги розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту оскільки така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування судами України. Враховуючи наведене суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано спосіб захисту свого права, що передбачений законом, та застосування обмежень у вигляді арешту на гараж, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved