Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 10000,00 доларів США. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 серпня 2016 року він надав [PERSON] позику на один місяць строком до 01 жовтня 2016 року 7000,00 доларів США та 31 січня 2017 року 3000,00 доларів США строком на один місяць. Про що відповідачем було написана розписка. Строк повернення позики минув, однак відповідачем, станом на день подачі позову, гроші не повернуті. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. 31 серпня 2016 року [PERSON] надав [PERSON] позику, в розмірі 7000,00 Доларів США, строком до 01 жовтня 2016 року, підтвердженням чого є розписка з підписом [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів. 31.01.2017 року [PERSON] додатково було надано [PERSON] позику у розмірі 3000,00 доларів США, підтвердженням чого є розписка з підписом [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів. На момент подачі позивачем позову, відповідач грошові кошти за договором позики не повернула. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. Судом встановлено, що відповідач не виконала свої зобов'язання за договором позики, а відтак зобов'язана повернути позивачу суму грошових коштів у розмірі 10000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на день подачі позову складає 260230,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 2602,30 грн., а враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial