Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

позивач звернувся з позовом, де просить: - зняти арешт з земельної ділянки площею 0,0894 га (кадастровий номер 3510300000:11:331:0017), що розташована за адресою: [ADDRESS], що накладений згідно постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 13.04.2012 року, ВП № 32232607. Позов мотивує тим, що 26.02.2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу адміністративної будівлі та магазину з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], який нотаріально посвідчено та зареєстровано в Олександрійському МБТІ. Однак, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.03.2005 року, власником земельної ділянки, яка знаходилась під будівлями та двором за адресою: [ADDRESS] був [PERSON]. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 20.06.2013 року було припинено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 894,03 кв.м. та визнано за ним, [PERSON] право власності на дану земельну ділянку та на підставі даного рішення суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ним було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. Згідно відомостей, що містяться у актуальній інформації про державну реєстрацію обтяження №3404524 від 19.07.2012 року, на зазначену земельну ділянку накладено арешт, обтяжувач: відділ ДВС Олександрійського МРУЮ, а особа, майно/права, якої обтяжуються (власник) - [PERSON]. Зазначає, що таким чином, арешт на спірну земельну ділянку був накладений державним виконавцем 13.04.2012 року, тобто після укладення ним договору купівлі - продажу адміністративної будівлі та магазину з господарськими будівлями від 26.02.2009 року, який нотаріально посвідчений та зареєстрований в БТІ. Посилаючись на ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», ч., ч. 1, 2 ст.321. ч.1 ст.328 ЦК України, просить його вимоги задовольнити. Представник позивача просить вимоги позивача задовольнити з підстав зазначених в позові. На розгляд справи позивач, представник відповідача, [PERSON] не явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача та [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність; представник Олександрійської ОДПІ про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність неявившихся осіб. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу адміністративної будівлі та магазину з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS], який нотаріально посвідчено та 27.02.2009 року зареєстровано в Олександрійському МБТІ (а.с.7). Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 20.06.2013 року було вирішено: припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 894,03 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР № 102345, виданий на ім'я [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 894,03 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10). 29.10.2013 року реєстраційною службою Олександрійського МРУЮ, дані про набуття права власності [PERSON], було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Таким чином, судом було визнано за позивачем право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] оскільки, відповідно до положень статей 120 ЗК України та ст.377 ЦК України право користування даною земельною ділянкою виникло у позивача з моменту набуття права власності на адміністративної будівлі та магазин з господарськими будівлями, а саме з 26.02.2009 року. Статтями 317, 321 ЦК України передбачено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом. З обставин справи вбачається, що спір між сторонами виник через порушення прав [PERSON] на володіння, користування та розпорядження ним своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права на майно і звільнення майна з-під арешту. Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. А тому за ухвалою суду від 05.02.2014 року було замінено неналежного відповідача належними, а саме відділ ДВС Олександрійського МРУЮ на [PERSON] та Олександрійську ОДПІ. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 20.06.2013 року за позивачем було визнано право власності на земельну ділянку площею 894,03 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно вимог ч. 2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Рішення набрало законної сили та на підставі даного рішення суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. Згідно відомостей витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в графі - актуальна інформація про державну реєстрацію обтяження №3404524 від 19.07.2012 року, на зазначену земельну ділянку накладено арешт, обтяжувач: відділ ДВС Олександрійського МРУЮ а особа, майно/права, якої обтяжуються (власник) - [PERSON] (а.с.12, 29). Таким чином, арешт на спірну земельну ділянку був накладений державним виконавцем 13.04.2012 року, тобто після укладення позивачем договору купівлі - продажу адміністративної будівлі та магазину з господарськими будівлями від 26.02.2009 року, який нотаріально посвідчений та зареєстрований. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 20.06.2013 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], але на той час йому не було відомо про те, що на дану земельну ділянку накладено арешт, тому він не заявляв вимоги - про зняття з неї арешту. Отримавши інформацію про те, що на його земельну ділянку було накладено арешт, позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 20.60.2013 року за [PERSON] було визнано право власності на спірну земельну ділянку, дане рішення суду ніким не скасоване та набрало чинності, а згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, тому суд вважає, що позивач має право на звернення до суду за захистом порушеного права та його вимоги підлягають задоволенню, оскільки порушуються його право власника - володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. .

Outcome: approved