Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.09.2007 р. між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ним був укладений Договір кредиту № 750/7-167 з наступними змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 22.10.2008 р. та № 2 від 23.06.2009 р., за умовами якого він отримав кредит на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 100000 грн., зі сплатою 15 % річних та комісій, у розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредиту, які містяться в додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною його частиною та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 18.09.2014 р. За Договором № 750/7-167 від 19.09.2007 р. кредит був наданий на поточні потреби та використаний ним для особистих побутових потреб (на придбання побутової техніки та ремонт помешкання). Вказаний кредитний договір був забезпечений договором іпотеки від 29.10.2008 р. укладений між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON], згідно умов якого в іпотеку було передано однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір № 750/7-167 від 19.09.2007 р. є договором споживчого кредиту. З оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Відсутня повна орієнтовна вартість кредиту, розрахунки - поверхові та не зрозумілі для споживача. Детальний розпис загальної вартості кредиту також відсутній. Отже в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідач не надав йому, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Із кредитного договору, додаткових угод про внесення змін та доповнень слідує, що включені до них положення, відповідно до ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживача» є несправедливими, оскільки містять несправедливі для нього як споживача умови. Просить суд: визнати недійсним Договір кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ним; визнати недійсним іпотечний договір від 29.10.2008 р. про передачу в іпотеку однокімнатної квартири загальною площею 29,57 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. укладеного між ним та відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк»; зняти заборону відчуження за № 14/5943 на квартиру за адресою: [ADDRESS]; стягнути з нього на користь відповідача грошові кошти у розмірі 100000 грн.; стягнути з відповідача на користь нього грошові кошти у розмірі 110201 грн. 76 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» - Абідов Р.Т. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.09.2007 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено Договір кредиту № 750/7-167, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 100000 грн. для споживчих цілей, строком повернення не пізніше 18.09.2014 р., зі сплатою 15 % річних та комісій /а.с.8-11/. 29.10.2008 р. в забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. було укладено між [PERSON] банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] Іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано однокімнатну квартиру, загальною площею 29,57 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.14-16/. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розділом 4 Кредитного договору передбачено порядок та умови погашення заборгованості за кредитом, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, виходячи з розміру процентної ставки, встановленої п. 1.2 Кредитного договору. Позивач ознайомлений з умовами кредитування, орієнтовними витратами при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту та сукупною вартістю кредиту; з орієнтовним графіком щомісячних платежів по кредиту, а також, з тарифами, комісіями, іншими платежами, які підлягають сплаті позичальником за кредитним договором. Відповідно до п. 7.3 Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов'язань за Договором. Позивач підтвердив факт письмового повідомлення його Банком про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи комісії та всі елементи вартості кредиту по даному договору згідно п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору був достеменно ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився на них, наслідком чого стало підписання ним Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми (на яку у своїй заяві посилається позивач) банк несе відповідальність, яка встановлена ст. ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак передбачених законом правових підстав для визнання недійсним у даному випадку кредитного договору немає. Отже на час укладення кредитного договору, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Відповідно до п. 14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055). Таким чином суд, вирішуючи спір про визнання недійсним договору встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настання відповідних правових наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, правоздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Посилання позивача на те, що вищевказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору точно в договорі визначили свої наміри. Особистий підпис позивача свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі. Позивач [PERSON] звертає увагу суду на невідповідність Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. з додатками вимогам чинного законодавства України в частині порушення його прав як споживача кредитних послуг до та в момент підписання сторонами оспорюваного кредитного договору. Суд зазначає, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» можливе щодо спорів, які виникають з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює кредитні правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Отже на момент укладення Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. волевиявлення позивача [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладені Договір кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р., Додаткова угода № 1 до Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р., Додаткова угода № 2 до Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. з Додатковою угодою № 1 від 22.10.2008 р., Іпотечний договір від 29.10.2008 р. були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки Договір кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р., Додаткова угода № 1 до Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р., Додаткова угода № 2 до Договору кредиту № 750/7-167 від 19.09.2007 р. з Додатковою угодою № 1 від 22.10.2008 р. не можуть бути визнаними недійсними, тому відсутні підстави для визнання недійсним Іпотечний договір від 29.10.2008 р. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Позивач [PERSON] від кредитних коштів не відмовився та продовжує користуватися ними і до цього часу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач дізнався про його порушені права під час підписання Договору кредиту № 750/7-167 - 19.09.2007 р., а про визнання недійсним Договору кредиту звернувся 08.11.2016 р., тобто загальний строк позовної давності сплинув. Положеннями частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України та відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.01.2013 р. № 10-70/0/4-13 встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed