Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі на даний час зареєстрована відповідач, яка є онукою позивача, однак на даний час за вказаною адресою не проживає. Як наслідок, позивач обмежений у вільному користуванні квартирою, несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб та обмежений в отриманні житлових соціальних пільг. У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], 26.10.1989року народження, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2019 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 31.01.2019 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі Розпорядження міського голови м. Херсона №720-р від 07.06.2000 року та зареєстрованого\~ у Херсонському бюро технічної інвентаризації 12.06.2000року в реєстровій книзі за №136 за реєстровим №53272 відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі. Згідно довідки про склад сімї № 100 від 18.07.2018 року [PERSON], 26.10.1989року народження(онука позивача), зареєстрована за адресою: [INFO], однак виїхала за кордон в Ізраїль та з 19.10.2016 року не проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом обстеження, складеним ОСББ «Вогник». Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником вказаної вище квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved