Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з КП «Інженерний центр» виконавчого органу Київської міської ради на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні (з 17.10.2013 р. по 07.02.2014 р.) на загальну суму 16000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом від 15.10.2014 р. № 172/134 його звільнили з 16.10.2013 р. з посади головного спеціаліста Комунального підприємства «Інженерний центр» виконавчого органу Київської міської ради за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці від 16.10.2014 р. Трудову книжку він отримав 16.10.2013 р. Відповідач в день звільнення позивача не здійснив з ним остаточного розрахунку по виплаті заробітної плати всупереч приписам ст. 116 КЗпП України. Остаточний розрахунок власника з працівником відбувся 07.02.2014 р. Тобто, у Комунального підприємства «Інженерний центр» виконавчого органу Київської міської ради відповідно до ст. 117 КЗпП України виникає обов'язок щодо сплати [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 16 000,00 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на те, що затримка виплати заробітної плати позивачу сталася за відсутності вини відповідача, оскільки це пов'язано з відсутністю фінансування з державного бюджету необхідних видатків для погашення заборгованості. Відповідачем вживались усі можливі дії, проте кошти надійшли значно пізніше ніж очікувалось. Третя особа до суду представника не направила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом від 15.03.2011 р. № 172/19 [PERSON] був прийнятий на посаду провідного спеціаліста Комунального підприємства «Інженерний центр» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Наказом від 27.02.2013 р. № 172/26 позивач був призначений з 01.03.2013 року на посаду головного спеціаліста Комунального підприємства «Інженерний центр». Наказом від 15.10.2014 р. № 172/134 позивача звільнили 16.10.2013 р. з посади головного спеціаліста Комунального підприємства «Інженерний центр» Виконавчого органу Київської міської ради за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці від 16.10.2014 р. Трудову книжку позивач отримав 16.10.2013 р. Встановлено, що під час звільнення з посади головного спеціаліста перед позивачем існувала заборгованість по заробітній платі на загальну суму 25141,97 грн. та відповідно ця заборгованість не була виплачена при звільненні. Остаточний розрахунок з [PERSON] відповідачем в день звільнення не було здійснено. Згідно з даними, зазначеними у довідці по картковому рахунку [PERSON] виданої ПАТ «Райффазен Банк Аваль», остаточний розрахунок власника з працівником відбувся 07.02.2014 р. У відповідності до ч. 7 cт. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 cт. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним. розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої cт. 117 КЗпП. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку позивачем було здійснено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Даний розрахунок середнього заробітку є вірним та не оспорювався відповідачем. Згідно з положеннями ч. 1 cт. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому з КП «Інженерний центр» виконавчого органу Київської міської ради на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні (з 17.10.2013 р. по 07.02.2014 р.) на загальну суму 16000,00 грн. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору - 243,60 грн.

Outcome: approved