Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати недійсною додаткову угоду від 25 квітня 2016 року до договору оренди землі № 4 від 01 грудня 2005 року, укладеного між [PERSON] та ФГ Скриніка Станіслава Анатолійовича. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2016 року між [PERSON] та ФГ «Якименка Тимофія Тимофійовича» укладено договір оренди землі згідно якого [PERSON]. передала ФГ в оренду земельну ділянку площею 6,1463 та (кадастровий номер [NUMBER]), що розташована на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Право оренди на вказану земельну ділянку зареєстровано 15 лютого 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Фермерським господарством «Якименка Тимофія Тимофійовича». Однак, позивачу стало відомо, що 25 квітня 2016 року між ФГ Скринніка Станіслава Анатолійовича та [PERSON] укладено додаткову угоду про продовження дії договору оренди землі № 4 від 01 грудня 2005 року, укладеного між ФГ Скринніка Станіслава Анатолійовича та [PERSON], строк дії якого закінчився 10 березня 2016 року. Як слідує з п. 3.1. договору оренди землі № 4 від 01 грудня 2005 року, укладеного між ФГ [PERSON] та [PERSON], договір укладається на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України». Даний договір оренди землі зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 10 березня 2006 року за № 7. Таким чином, строк дії вказаного договору оренди землі закінчився 10 березня 2016 року. 04 квітня 2016 року позивач уклав договір оренди спірної земельної ділянки з [PERSON]. Даний догові набрав чинності 04 квітня 2016 року. Таким чином, станом на дату укладання оскаржуваної Додаткової угоди (25 квітня 2016 року) діяв договір оренди землі, укладений з іншим орендарем. Вважає, що укладена між [PERSON] та ФГ Скриніка Станіслава Анатолійовича Додаткова угода суперечить змісту правових норм, оскільки укладена без попереднього припинення, розірвання договору оренди землі від 04 квітня 2016 року, укладеного між Позивачем та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги та надав заяву про зміну підстав позову (доповнення позовної заяви додатковими підставами), відповідно до якої наголосив, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Однак, ФГ Скриніка Станіслава Анатолійовича не дотримано вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі», а отже в нього відсутнє переважне право на поновлення договору оренди землі від 01.12.2005 року, адже, до закінчення терміну дії договору на адресу [PERSON] не направлявся лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на поновлення договору разом з проектом додаткової угоди до договору оренди землі, тобто не дотримано процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати своє переважне право. Так, [PERSON] протягом місяця з дня закінчення строку договору оренди, який був укладений нею з ФГ Скриніка Станіслава Анатолійовича, уклала договір оренди своєї земельної ділянки з ФГ «Якименка Тимофія Тимофійовича» на більш вигідних умавах (розмір орендної плати складає 5 %, в той час як розмір орендної плати по договору з ФГ Скриніка Станіслава Анатолійовича становив лише 1,5 %). Переважне право поновити договір оренди на новий строк можливе лише за умови дотримання строків і процедури повідомлення про намір реалізувати таке право. На підставі вищевикладеного, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача ФГ Скринька Станіслава Анатолійовича в судовому засіданні заперечили відносно задоволення позову, так як позов є необґрунтованим та суперечить вимогам закону, надали письмі заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом встановлено, що 01.12.2005 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством Скриніка С.А. в особі [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди № 4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальної площею 6.15. Державна реєстрація договору була здійснена 10 березня 2006 року. Вказана земельна ділянка належить відповідачу по справі на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер [NUMBER], виданий 05.03.2002 року Могутненською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, кадастровий номер [NUMBER]. Як слідує з п. 3.1. договору оренди землі № 4 від 01 грудня 2005 року, укладеного між ФГ Скринніка Станіслава Анатолійовича та [PERSON], договір укладається на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України». Даний договір оренди землі зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 10 березня 2006 року за № 7. Таким чином, строк дії вказаного договору оренди землі закінчився 10 березня 2016 року. По закінченню строку дії договору, користуючись переважним правом орендаря, ФГ Скринніка Станіслава Анатолійовича надало [PERSON] проект додаткової угоди про поновлення строку дії договору, який 25.04.2016 року було підписано сторонами. Відповідно до інформаційної довідки № 62530832 від 01.07.2016 року, вбачається, що 11.05.2016 року [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, загальною площею 6.1463, кадастровий номер [NUMBER] з TOB «Агрофірма «Відродження». 06.02.2017 року TOB «Агрофірма Відродження» та [PERSON] добровільно розірвали оскаржуваний мною договір оренди від 11.05.2016 року та 15.02.2017 року в Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано договір оренди спірної земельної ділянки від 04.04.2016 року, укладений між [PERSON] та ФГ «Якименко Тимофія Тимофійовича». За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України. Законом України «Про оренду землі». Ст. 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.4 ст.124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статей 125. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації них прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. 25.04.2016 року між [PERSON] та ФГ Скриніка С.А. було підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 01.12.2005 року, якою внесені зміни і доповнення, зокрема щодо збільшення строку дії договору до 10 років, але державна реєстрація права оренди за цією угодою проведена не була, у зв'язку з чим додаткова угода чинності не набрала. У зв'язку з тим, що не проведено державну реєстрацію права оренди, ця додаткова угода не набрала чинності, ФГ Скриніка С.А. не набуло прав орендаря за цією угодою. Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».не може бути визнаний недійсним право чин, який не вчинено. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Отже, так як спірна додаткова угода від 25 квітня 2016 року до договору оренди землі № 4 від 01 грудня 2005 року, укладеного між [PERSON] та ФГ Скриніка Станіслава Анатолійовича не була внесена до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то вона вважається невчиненою. А відповідно до абзацу 1 пункту 8 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено. Оцінюючи докази, які були досліджені у судовому засіданні в їх сукупності та зважаючи на те, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, суд приходить до висновку, що в задоволені позову сід відмовити. В силу ст. 88 ЦПК України не підлягають поверненню й понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed