Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов мотивував тим, що 31 січня 2006 року між ВАТ КБ «Хрещатик» в особі Вінницької філії ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 14/06/фо, відповідно до умов якого відповідач отримала строковий кредит у сумі 13900 євро з терміном повернення 30 січня 2016 року із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14% річних. Кредит виданий для придбання однокімнатної квартири. Відповідач порушила строки повернення кредиту та сплати процентів. Станом на 12 травня 2014 року загальна сума боргу становить 6804,18 євро, що еквівалентно 110552,95 грн., з яких сума простроченого кредиту - 349,13 євро, сума кредиту по достроковому поверненню - 5587,92 євро, заборгованість по відсотках - 833,52 євро, пеня по тілу кредиту - 14,16 євро, пеня по відсотках - 19,45 євро. Лист - претензія від 23 січня 2014 року, направлений відповідачу, залишився без відповіді, а заборгованість не погашена. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між сторонами укладено договір іпотеки № 14/06/фо від 31 січня 2006 року, відповідно до умов якого предметом іпотеки є однокімнатна квартира [ADDRESS]. Вартість предмету іпотеки на момент укладання договору становила 121890,00 грн. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки, від реалізації заставленого майна задовольнити вимоги позивача на суму 110552,95 грн., визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, а початкову ціну встановити в розмірі 110552,95 грн. та стягнути з відповідача судові витрати. Надалі позивач уточнив позовні вимоги та просив звернути стягнення на предмет іпотеки, від реалізації заставленого майна задовольнити вимоги позивача на суму 108 822,40 грн., визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, а початкову ціну визначити в розмірі 121 890,00 грн. (вартість майна погоджена сторонами в договорі іпотеки) та стягнути з відповідача судові витрати Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначаючи, що сума простроченого боргу є не співмірною з вартістю іпотечного майна. При цьому зауважила, що це єдине житло відповідача, яке є її постійним місцем проживання, площа квартири становить 33,9 кв.м. та відповідно дане майно не може бути реалізована в силу положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України. Наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, зокрема щодо кредиту та виконання зобов'язань, а також Законів України «Про іпотеку», «Про заставу» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що 31 січня 2006 року між ВАТ КБ «Хрещатик» в особі Вінницької філії ВАТ КБ «Хрещатик» ( правонаступником якого є ПАТ КБ «ХрещатиК») та [PERSON] укладено кредитний договір № 14/06/фо, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 13900,00 євро строком на 10 років з терміном повернення, відповідно до графіка погашення (Додаток №1) з остаточним погашенням до 30 січня 2016 року зі сплатою за користування кредитом 14 % річних та комісії в розмірі 1% від суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості. Кредит надається шляхом оплати платіжних документів позичальника для здійснення розрахунків для придбання однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до умов договору відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно за фактичний термін користування кредитом. У випадку прострочення повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язався повернути банку основну суму боргу та 23,5% річних від простроченої суми, сплатити прострочені відсотки та пеню. У випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати комісій, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення. Сума щомісячних платежів за кредитом становить 116,00 євро (а. с. 5-7). Додатковою угодою №1, укладеною між сторонами 01 квітня 2006 року, внесено зміни до кредитного договору № 14/06/фо від 31 січня 2006 року щодо строків сплати відсотків (а. с. 8). Додатковою угодою №2, укладеною між сторонами 21 лютого 2011 року, внесено зміни до кредитного договору № 14/06/фо від 31 січня 2006 року, якою вказаний договір доповнено п. 5.2.11 та 5.2.12 та розширено права банка щодо відносин із бюро кредитних історій стосовно виконання умов кредитного договору (а. с. 9). Додатковою угодою №3 укладеною між сторонами 03 березня 2011 року внесено зміни до кредитного договору № 14/06/фо від 31 січня 2006 року, відповідно до якої Додаток № 1 до кредитного договору викладено в новій редакції, при цьому в період з 07 лютого 2011 року 07 липня 2011 року включно щомісячний платіж становить 0,00 євро, починаючи з 07 липня 2011 розмір щомісячного платежу - 130,00 євро ( а. с. 10). Відповідно до договору від 27 вересня 2013 року, укладеного між сторонами, внесено зміни до кредитного договору № 14/06/оф від 31 січня 2006 року, відповідно до яких змінено умови кредитування, а саме: визнано прострочену заборгованість в розмірі 2311,92 євро строковою та віднесено на відповідний рахунок обліку, при цьому встановлено графік погашення кредиту з вересня 2013 року по квітень 2014 року - 50 євро, з травня 2014 року по грудень 2015 року - 130 євро, не пізніше 30 січня 2016 року - 2987,92 євро. Визнано прострочену заборгованість за процентами в розмірі 709,55 євро строковою, та віднесено на відповідний рахунок обліку, при цьому встановлено графік погашення нарахованих процентів з вересня 2013 року по квітень 2014 року - по 80 євро, в травні 2014 року - 69,55 євро. Застосована умова кредитування щодо нарахування пені на суму невиконаних зобов'язань, а положення розділу 4-10 кредитного договору викладені у новій редакції (а. с. 46-54.). [PERSON] отримала кошти, про що свідчить заява на видачу готівки № 1 від 31 січня 2006 року (а. с. 15) та придбала відповідно до договору купівлі - продажу від 31 січня 2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 341, квартиру [ADDRESS] (а. с. 20). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитними договором 31 січня 2006 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та [PERSON] укладений договір іпотеки № 14/06/фо, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 354, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Заставна вартість цього майна за домовленістю сторін встановлена в сумі 121890,00 грн., що еквівалентно на день укладення договору 19977,35 євро. Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.3 іпотекодержатель набуває права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, забезпечених цією іпотекою, вони не будуть виконані. При настанні випадків, передбачених п. 4.1, іпотекодержатель за 30 днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання забезпечені цією іпотекою не будуть виконані іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із способів, зокрема і звертає стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса або за рішенням суду (а. с. 16-17). 23 січня 2014 року позивачем на адресу відповідачки направлено лист - претензію з вимогою погасити прострочену суму кредиту в розмірі 149,13 євро, відсотків в розмірі 78,91 євро та нараховану пеню - 6,16 грн. (а.с. 19). Доказів отримання вказаного листа відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Проте, позичальником взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконані належним чином. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14/06/фо від 31 січня 2006 року станом на 12 травня 2014 року сума простроченого кредиту становить 349,12 євро, заборгованість по відсотках - 833,52 євро, пеня по простроченому тілу кредиту - 14,16 євро, пеня по відсотках 19,45 євро, всього 1216,26 євро. З урахуванням розміру суми кредиту по достроковому поверненню в розмірі 5587,92 євро, заборгованість становить 6804,18 євро (а. с. 11-14). При цьому позивачем, при проведенні розрахунку заборгованості, враховані всі проплати відповідача. Згідно ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 5ст. 3 Закону України «Про іпотеку» кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ст.20 Закону України «Про заставу», в разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Тобто, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, за рахунок предмету іпотеки, позивач може задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору. Разом з тим, слід враховувати співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, про що наголошується і в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України). Суд враховує, що заборгованість відповідача становить 6804,18 євро. При цьому розмір прострочених платежів складає: сума простроченого кредиту - 349,12 євро, заборгованість по відсотках - 833,52 євро, в той час коли заставна вартість нерухомого майна (встановлена за домовленістю між сторонами) становить 19977,35 євро. За наявності такого розміру заборгованості та враховуючи, що термін виконання основного зобов'язання спливає лише 30 січня 2016 року, суд приходить до висновку про не співмірність розміру наявної заборгованості та вартості іпотечного майна. До того ж, слід зауважити, що наявність пені по простроченому тілу кредиту в розмірі 14,16 євро та відсоткам в розмірі 19,45 євро неможливо вважати, що позивачу спричинено збитки та змінений обсяг його прав. Крім того, суд звертає увагу, що іпотечне майно виступає як забезпечення зобов'язань відповідача за кредитом в іноземній валюті, ця квартира є єдиним житлом відповідача, де вона постійно мешкає, тому враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відмова в позові не позбавляє права позивача в інший спосіб захисти свої права. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed