Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

позивач звернувся зо суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачем чиняться перешкоди в користуванні спільним садовим будинком [ADDRESS], Вишгородського району Київської області в СТ «Десна-3» та прилеглою земельною ділянкою, а тому просить встановити порядок користування цим майном, виділивши в користування [PERSON]: - частину садового будинку А: приміщення 3, площею 15,6 кв. м., частину приміщення 4 (мансарда), площею 9,5 кв.м.; - літеру В - вбиральню; - літеру Г- госпблок; - 45/100 частини споруди огорожі 1,2; - окрему ізольовану земельну ділянку площею 200 кв.м., на якій розташовані частина садового будинку та господарські споруди, що їй виділяються, а в користування [PERSON]: - частину садового будинку А: приміщення 1, площею 5,7 кв. м., приміщення 2, площею 14,6 кв.м., частину приміщення 4 (мансарда), площею 7,9 кв.м.; - літеру Б - навіс; - 55/100 частини споруди огорожі 1,2; - окрему ізольовану земельну ділянку площею 200 кв.м., на якій розташовані частина садового будинку та господарські споруди, що їй виділяються. [PERSON], як законний представник неповнолітньої [PERSON], звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просить стягнути солідарно з [PERSON] (попереднього власника ? частини спірного будинку) та [PERSON], як законного представника неповнолітньої [PERSON], 28 131 грн. 46 коп. - на відшкодування матеріальних витрат на будівництво другого поверху, перекриття даху, благоустрою території будинку; 1 825 грн. - сплачених членських внесків та 721 грн. 59 коп. сплачених за використану електроенергію. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі, як співвласники не брали участь у витратах на утримання спірного будинку. В суді представники позивача - [PERSON] та [PERSON] - просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Проти зустрічного позову заперечили, просили в його задоволенні відмовити. [PERSON] пояснила, що після смерті батька, якому належав спірний садовий будинок, відповідачка поміняла замки на вхідних дверях до будинку та хвіртці та не дозволяє їй та її онуці [PERSON], якій вона подарувала свою ? частину земельної ділянки та будинку, користуватися цим майном. З того часу ні вона, ні її родина не має змоги користуватися та відпочивати в садовому будинку. Будівництво другого поверху та перекриття даху здійснював за своє життя її батько. У прийнятті її до членів садового товариства їй неодноразово правлінням товариства відмовлялося, а членські внески від неї не приймалися. У зв'язку з наявними перешкодами вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу недопущення її іншими співвласниками до будинку і садової території біля нього. Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення позову заперечила, просила задовольнити зустрічну позовну заяву з викладених в ній підстав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року право власності на спірний садовий будинок та земельну ділянку, площею 0,040 га по ? частині визнано за [PERSON] та [PERSON] ([INFO]), як спадкоємцями [PERSON], який помер [INFO]. 24 травня 2013 року [PERSON] подарувала свою ? частину спірного майна (садового будинку та земельної ділянки під ним) своїй онуці - [PERSON] ([INFO]). Спільної згоди з приводу використання сумісного майна сторони не дійшли. Відповідачка чинить перешкоди позивачці у користуванні спірним садовим будинком та ділянкою біля нього, змінила замки та не допускає другого співвласника на територію садового будинку, для сумісного користування майном. В цьому зв'язку сторона позивача та [PERSON] неодноразово й протягом тривалого часу зверталися до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні своїм майном. Зазначені обставини підтверджуються: - рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року; - копією договору дарування частини садового будинку від 24 травня 2013 року; - копією договору дарування частини земельної ділянки від 24 травня 2013 року; - протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 серпня 2013 року; - письмовими поясненнями [PERSON] від 10 серпня 2013 року; - актом про перешкоджання власнику майна у здійсненні права користування майном від 30 вересня 2012 року з фотографіями до нього; - актом від 27 липня 2013 року; - даними заяв про набуття членства; - копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16 квітня 2010 року; - копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20 червня 2010 року; - копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 17 жовтня 2010 року; - копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 02 червня 2012 року; - копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 червня 2012 року; - даними заяв від 23 травня 2009 року, 10 квітня 2010 року, 28 квітня 2012 року, 28 травня 2012 року, 02 червня 2012 року; - письмовими поясненнями від 10 квітня, 2010 року, 28 квітня 2012 року; - показаннями в суді свідка [PERSON] та частково показаннями [PERSON] Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно технічного паспорту садовий будинок складається з таких приміщень: коридор, площею 5,7 кв.м., літня кімната, площею 14,6 кв.м., літня кімната, площею 15,6 кв.м. та мансарда, площею 17,4 кв.м. Житлові приміщення у садовому будинку, зокрема, приміщення 2, площею 14,6 кв. м., коридор 1, площею 5,1 кв. м, слугують єдиним проходом до кімнати 3 та кімнати 4 (мансарда другого поверху), а тому є допоміжними підсобними приміщеннями, які мають бути залишені в загальному користуванні сторін. З огляду на пояснення сторін та те, що відповідачка фактично користується кімнатою 4 (мансарда) суд вважає необхідним виділити їй у користування вказану кімнату, площею 17,4 кв. м. та відповідно кімнату 3, площею, 15,6 кв.м. виділити в користування позивачки. Оскільки земельна ділянка площею 0,040 га розташована під садовим будинком, який має тільки один вхід (вихід), дану земельну ділянку не можливо поділити в натурі, як пропонується в позові, бо це призведе до порушення прав співвласників. За таких обставин спільну земельну ділянку слід залишити у загальному користуванні сторін, як і всі господарські будівлі, що розташовані на ній. Підстав для її поділу в натурі між сторонами не встановлено. Що стосується порядку користування запропонованого позивачем, то він за певних умов може мати місце лише у випадку поділу спірного нерухомого майна в натурі, з відповідною перебудовою садового будинку і облаштування двох самостійних входів (виходів) до будинку відповідно до висновку №14-05/13Е з експертного будівельно-технічного дослідження від 14 травня 2013 року. В суді сторона позивачів наміру щодо поділу будинку в натурі не заявляла. Таким чином, суд не вбачає можливості встановлення саме того порядку користування, який запропонований у позові. Відтак позов підлягає частковому задоволенню з викладених вище підстав. Що стосується зустрічного позову, то підстав для його задоволення не встановлено. Так, згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. В суді встановлено, що сторона позивача та [PERSON] після смерті спадкодавця з 2008 року не має можливості користуватися садовим будинком через перешкоди з боку відповідачів. Відтак співвласник не користується цим майном, тобто безпосередньо не володє та не користується своєю часткою у спільному майні, а тому не повинен нести витрати за використану іншими співвласниками електроенергію. За таких обставин позивачі не повинні нести цивільну відповідальність щодо оплати послуг, якими вони не користувалися. Також у суді не доведено, що витрати на будівництво другого поверху, перекриття даху, благоустрій території понесла саме [PERSON], як законний представник співвласника нерухомого майна. З поданих платіжних документів на придбання будівельних матеріалів вбачається, що такі витрати здійснено протягом 2007 року, коли єдиним власником спірного майна був [PERSON] Отже за життя єдиного володільця нерухомого майна, тільки він мав законне право і обов'язок нести витрати на його утримання згідно ст. 322 ЦК України. На той час спірне майно співвласникам не належало, а відтак положення ст. 360 ЦК України на ці правовідносини розповсюджуватися не можуть. Також з платіжних документів не видно ким придбані матеріали та які з них використані у поліпшенні будинку. Відтак в суді не доведено, що співвласник за зустрічним позовом поніс витрати на утримання спільного майна в розумінні вимог ч. 4 ст. 357 та ст. 360 ЦК України. Що стосується членських внесків, то в справі відсутні дані про те, що відповідачі за зустрічним позовом є членами СТ «Десна-3» і на підставі статуту товариства мають їх сплачувати. За таких обставин зустрічний позов є необґрунтованим та не доведеним. Порушених прав позивача за зустрічним позовом, які б підлягали захистові, в суді не встановлено, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: partial