Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 03.04.2008р. між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та ТзОВ «Капітал Лізинг» було укладено кредитний договір № 0304/08, згідно умов якого позичальнику надано кредит на купівлю обладнання в сумі 700000 грн., зі сплатою 23 % річних (п.1.1. кредитного договору згідно додаткової угоди від 24.10.2008р.). Позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення одержаних кредитних коштів, сплату нарахованих процентів та належне виконання інших умов договору. Термін користування кредитними коштами встановлювався сторонами - до 03.04.2013р. включно. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 03.04.2008р. між КБ «Західінкомбанк», ТзОВ «Капітал Лізинг» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1 та № 2 з [PERSON], відповідно до умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком, що випливають з кредитного договору та додаткових до нього договорів. Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у вказаній сумі. Однак позичальник свої зобов'язання не виконує, з квітня 2009р. не сплачує проценти за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим станом на 01.09.2014р. його загальна заборгованість складає 2508649,02грн., з яких: 630004грн. - непогашений кредит; 771765,89грн. - несплачені проценти по кредиту; 94845,79грн. - пеня; 1012033,34грн. - 30% річних. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - Гайдей В.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини. Просила позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на письмове заперечення (а.с.57-58, 62-64), просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в частині стягнення заборгованості з [PERSON] Представник відповідача ТзОВ «Капітал Лізинг» та відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Заслухавши представника позивача - Гайдей В.В., представника відповідача [PERSON] - [PERSON], які в свою чергу не заперечили проти розгляду справи за відсутності відповідачів, які не з'явились в судове засідання, дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.04.2008р. між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» та ТзОВ «Капітал Лізинг» було укладено кредитний договір № 0304/08, згідно умов якого позичальнику надано кредит на купівлю обладнання в сумі 700000 грн., зі сплатою 23 % річних (п.1.1. кредитного договору згідно додаткової угоди від 24.10.2008р.). Позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення одержаних кредитних коштів, сплату нарахованих процентів та належне виконання інших умов договору. Термін користування кредитними коштами встановлювався сторонами - до 03.04.2013р. включно (а.с.10-11,12). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.8-9) ТзОВ «Капітал Лізинг» порушував графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачував, у зв'язку з чим станом на 01.09.2014р. його загальна заборгованість складає 2508649,02грн., з яких: 630004грн. - непогашений кредит; 771765,89грн. - несплачені проценти по кредиту; 94845,79грн. - пеня; 1012033,34грн. - 30% річних. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ТзОВ «Капітал Лізинг» за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не подано. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03.04.2008р. між КБ «Західінкомбанк», ТзОВ «Капітал Лізинг» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1(а.с.15) та № 2 з [PERSON](а.с.16), відповідно до умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком, що випливають з кредитного договору та додаткових до нього договорів. В той же час за змістом ч. 4 ст. 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з кредитного договору № 0304/08 від 03.04.2008р., сторонами погоджено строк виконання основного зобов'язання - 03.04.2013р. (термін користування кредитними коштами, п. 1.2). З позовом як до боржника - позичальника, так і до поручителів, позивач звернувся лише 30.09.2014р. (а.с.1), тобто по спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, за виконання позичальником якого [PERSON] та [PERSON] поручилися. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що порука [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 0304/08 від 03.04.2008р. припинилася. Таким чином, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором лише з боржника (позичальника) - відповідача ТзОВ «Капітал Лізинг». В той же час відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак суд вважає, що підстав для застосування строку давності за заявою сторони у спорі немає, так як вважає, що такий слід відраховувати з 03.04.2013р., при цьому критично оцінює пояснення представника відповідача про те, що позивачем нараховано пеню за 15 місяців, тобто більше як за останній рік, який передував зверненню до суду, оскільки такі спростовуються поданим розрахунком заборгованості (а.с.8-9). Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved