Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що відповідач 29 січня 2015 року взяв у нього в борг гроші в сумі 5500 доларів США, які обіцяв повернути до 01 березня 2015 року, про що відповідач написав розписку в присутності свідка, але кошти повернув на день подачі заяви лише в сумі 1200 доларів США, а сума неповернутих коштів становить 4300 доларів США, що станом на дату подання позовної заяви становить 124032 гривні 71 копійка, тому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 124032 гривні 71 копійка, а також: проценти за договором позики в сумі 2375 гривень 37 копійок, проценти за користування грошовими коштами за період з 02.03.2015 року по 22.01.2018 року в сумі 66519 гривень 60 копійок, три проценти річних з простроченої суми боргу в сумі 10841 гривня 02 копійки, та сплачені судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 2037 гривень 69 копійок. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд заслухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] 29 січня 2015 року взяв у позивача - [PERSON] в борг гроші в сумі 5500 доларів США, які обіцяв повернути до 01 березня 2015 року, про що останній написав розписку в присутності свідка, але кошти повернув на день подачі заяви лише в сумі 1200 доларів США, а сума неповернутих коштів становить 4300 доларів США. Факт того, що відповідач дійсно взяв у позивача в борг гроші підтверджується розпискою від 29.01.2015 року (а.с.9). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. У відповідності зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування,з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193 ЦК України, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.2 ст. 625ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Зі змісту розписки наданої позивачем вбачається, що 29.01.2015 року відповідач взяв в борг у позивача 5500 доларів США, які обіцяв повернути до 01 березня 2015 року, про що відповідач написав розписку, але кошти повернув на день подачі заяви лише в сумі 1200 доларів США (а.с.9). Сума не повернутих коштів становить 4300 доларів США, що станом на дату подання позовної заяви становить 124032 гривні 71 копійка, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.01.2018 року, становить 124032 гривні 71 копійка, а також: проценти за договором позики в сумі 2375 гривень 37 копійок, проценти за користування грошовими коштами за період з 02.03.2015 року по 22.01.2018 року в сумі 66519 гривень 60 копійок, три проценти річних з простроченої суми боргу в сумі 10841 гривня 02 копійки. Також, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який пояснив суду, що 29.01.2015 року він був присутнім при передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] в сумі 5500 доларів США, які відповідач обіцяв повернути до 01 березня 2015 року, про що написав розписку в його присутності. Відповідно до ч.1. ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно ч.1. ст. 77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1. ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2 037 гривень 68 копійок, сплачений позивачем при зверенені до суду, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 192, 533, 610, 625,1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 76, 77, 81 ЦПК України та постановою Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14.

Outcome: approved