Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, про визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору дарування йому у власність перейшла квартира [ADDRESS]. Вказав, що відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною. Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З жовтня 2013 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, так як повторно вийшла заміж, має іншу сім`ю і проживає зі своїм теперішнім чоловіком [ADDRESS]. Зазначив, що у зв'язку із тим, що [PERSON] залишається зареєстрована в належній йому на праві власності квартирі, але за вищевказаною адресою не проживає, тому виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на неї, виникають проблеми з оформленням субсидії, чим об'єктивно порушуються права позивача, тому він змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач достовірно знала про час та місце судового розгляду справи, але до суду не з'явилася, письмових заяв та клопотань суду не надала. Той факт, що відповідач був повідомлений належним чином підтверджується копією оголошення, яке було опубліковано у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження «Зоря Полтавщини» № № 52-53 ( 22783-022784) від 12 квітня 2016 року. (а.с.38). Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, згідно заяв просили розглянути справу за відсутності представників, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується договором дарування від 30.12.2005 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності серії СВУ № 958055, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 12763816 (а.с.04-05). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с.06). Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.07-08). З жовтня 2013 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, так як повторно вийшла заміж, має іншу сім`ю і проживає зі своїм теперішнім чоловіком [ADDRESS]. Статтею 4 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї , інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 ЦК передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, частино 2 статті 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved