Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив встановити факт володіння спадковим майном [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлого в 2003 році, [PERSON], померлої в 2010-2012 роках, припинити право спільної сумісної власності співвласників житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та вважати частки співвласників рівними, тобто по 1/2 частині, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, а також повернути суму судового збору в розмірі 868 гривень 60 коп., сплачену за подання позовної заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 02.03.1995 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації. [PERSON] - мати позивача, померла [INFO], брат позивача - [PERSON] помер в 2003 році та сестра позивача - [PERSON] померла в 2010-2012 роках, оскільки позивач постійно проживала разом із співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Поз0ивач була там же прописана і вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, після смерті [PERSON] та [PERSON], позивач є єдиною спадкоємицею другої черги. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК) зазначений житловий будинок входить до складу спадщини. В зв'язку з відсутністю у позивача свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] оформити право власності на спадщину вона не може. Представник відповідача - Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області Юрчик В.Г., який діє на підставі довіреності, проти позовних вимог, у першій редакції, а саме: щодо визнання права власності на 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за позивачем, заперечував та заявив про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] з наступних підстав. Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 02.03.1995 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації. На час смерті [PERSON] разом з нею були прописані та проживали й інші співвласники житлового будинку, які також прийняли спадщину. Крім того, співвласниця житлового будинку [PERSON] [INFO] народила дитину - [PERSON], від якого в подальшому відмовилась, який на даний час знаходиться на повному державному утриманні, і який має право на успадкування відповідної частини вищевказаного житлового будинку. Суд задовольнив заяву представника відповідача щодо залучення до справи в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - . [PERSON]. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] надав до суду позовну заяву, в якій просив об'єднати її із позовною заявою [PERSON] в одне провадження, визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері, припинивши право спільної сумісної власності за даним житловим будинком та вважати частки співвласників рівними, тобто по 1/4 частині кожному, а також звільнити його від сплати судового збору або зменшити його розмір, обґрунтовуючи це наступним. Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 02.03.1995 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації. На час смерті [PERSON] разом з нею були прописані та проживали й інші співвласники житлового будинку, які також прийняли спадщину, в т.ч. і його мати - [PERSON], право на спадщину після смерті якої він має по закону. Відповідно до розписки, наданої [PERSON] та [PERSON], позивач був обізнаний про закріплення за [PERSON] частини вищевказаного житлового будинку з правом постійного проживання в ньому. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає основний позов, що підлягає частковому задоволенню, а уточнені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, видане 02.03.1995 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 90,7кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 72 роки, про що в книзі реєстрації актів про смерть 13.01.201 року зроблено запис № 04. На час смерті [PERSON], відповідно до домової книги, разом з нею в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані та постійно проживали співвласники - [PERSON], 1964р.н., [PERSON], 1967р.н. та [PERSON], 1972 р.н. Після смерті [PERSON], відповідно до статей 529,549 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР), який був чинним на час відкриття спадщини, позивач, а також інші співвласники прийняли спадщину, оскільки постійно проживали та були прописані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Будь-які відмітки про скасування реєстрації в житловому будинку, що належав на праві спільної сумісної власності спадкодавцю та іншим співвласникам будинку в домовій книзі відсутні, що свідчить про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Позивачем до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження її позиції про неприйняття спадщини житлового будинку - [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України. Після смерті в 2003 році [PERSON] (свідоцтво про смерть у позивача відсутнє, але не заперечується іншими особами, які приймають участь у справі), відповідно до ст.ст. 529, 530, 549 ЦК УРСР спадщину прийняли співвласники житлового будинку - позивач та [PERSON] Співвласник житлового будинку - [PERSON] [INFO] народила дитину - [PERSON], на підтвердження чого третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, надано свідоцтво про народження, видане 12.06.1991р. Дзержинським відділом РАГС. В подальшому, відповідно до заяви від 25.05.1991р., [PERSON] відмовилися від народженої нею дитини та просила оформити її на повне державне забезпечення в домі дитини №1, де [PERSON] знаходився з 1991 по 1995 рік, відповідно до рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 23.07.1991р. № 206/15. З 1995 по 1998 рік [PERSON] перебував (постійно проживав та виховувався) у комунальному закладі «Харківський дитячий будинок «Родина» для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування Харківської міської ради», що підтверджується наданою до суду довідкою від 04.03.2011р. №122. 30 серпня 1998 року [PERSON] вибув з дитячого будинку на подальше навчання до Кочетоцької школи-інтернату та з 27.09.2007р. був виписаний з місця проживання за адресою: [ADDRESS] З 01.09.2007р. по 30.03.2011р. [PERSON] навчався на денному відділенні Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж текстилю та дизайну» та тимчасово, на період навчання, з 02.10.2007р. по 31.03.2011р. був прописаний у гуртожитку даного навчального закладу, за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, буд.8-А, що підтверджується наданою до суду довідкою від 28.03.2011р. № 01-5/265. На даний час [PERSON] є студентом 5-го курсу денного відділення факультету обладнання та технічного сервісу Харківського державного університету харчування та торгівлі, з 09.10.2013 р. прописаний у гуртожитку даного навчального закладу за адресою: [ADDRESS] В матеріалах справи міститься рішення виконавчого комітету Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області від 08.09.2009 р. №134 про те, що за [PERSON], відповідно до Сімейного кодексу України, листа виконавчого комітету Малороганської сільської ради від 1993 року № 65, закріплено частку будинку [ADDRESS] з правом його постійного проживання в даному житловому будинку, про що позивач була ознайомлена, що підтверджується наданою нею розпискою. Співвласник житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 03.12.2014р. (актовий запис №12198 від 03.09.2009). В матеріалах справи міститься лист завідувача Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 16.09 2014р. № 2287/01-16, з якого вбачається, що в провадженні держнотконтори є спадкова справа №251/2013 після [PERSON], померлого [INFO], який був зареєстрований на час смерті в [ADDRESS] та в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина спадкодавця - [PERSON] Однак, до суду не надано доказів на підтвердження шлюбних відносин спадкодавця та [PERSON] на час відкриття спадщини, а також доказів про час прийняття нею спадщини. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктом 4 Заключних та перехідних положень ЦК України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначалось, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, що кореспондується з нормами ст. 1217 ЦК України. Згідно ст. 548ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549ЦК УРСР, визначала, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 вказаного Кодексу встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частина 1 ст. 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України (надалі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» 26 квітня 2001 року N 2402-III кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Частиною 2 статті 18 вищевказаного Закону передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI1 враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч.2 ст.8 Закону). У відповідності до п.п. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Outcome: approved