Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Мотивував таким. 23.02.2015 року він уклав з відповідачем договір позики та передав йому 1 920 гривень, про що останній надав розписку та зобовязався їх повернути 09.03.2015 року. Відповідач прийняті на себе зобовязання не виконав. В звязку з чим, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість та судовий збір. В судове представник позивач не зявився. Просив суд розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. 23.02.2015 року між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 1920 гривень. Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що відповідач зобовязаний повернути грошові кошти 09.03.2015 року. Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що відповідач за користування грошима сплачує позивачу 3 % від суми позики за кожен день користування грошима. Плата за користування грошима нараховується до повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Вказане підтверджено копією договору /а.с.3/. Відповідачем у підтвердження отримання грошей особисто була написана розписка, що підтверджено копією розписки. /а.с.4/ Розпискою відповідач зобовязався повернути грошові кошти у розмірі 1920 гривень в строк передбачений договором позики. На час звернення до суду відповідач не виконав прийнятих на себе зобовязань щодо повернення грошей та плати за їх користування. Сума боргу складає 1920 грн., а також плата за користування грішми у розмірі 3% від отриманої суми за кожен день користування 15\~379,20 грн.( 1920 х3%х 267 днів). Статтею 526 ЦК України передбачено,що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1046 ЦК України передбачено,що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України передбачено,що договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 статті. Статтею 1048 ЦК України передбачено,що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено,що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Викладене приводить суд до висновку про те,що сума коштів, що була предметом договору позики та проценти від суми позики за період користування грішми встановлені в позові підлягають стягненню з відповідача . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved