Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що 28.11.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № DN81AR03110024 відповідно до умов якого позивач зобовязався надати кредит в сумі 191 111 грн. терміном до 27.11.2014 року, а відповідач повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, передбаченому кредитним договором. Посилаючись на порушення відповідачем зобовязання в частині строків повернення кредиту позивач просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість, яка станом на 23.12.2014 року становить 906 774,17 грн. та складається з: 180 011,54 грн. заборгованість за кредитом; 110 234,93 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 51 600,24 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 564 927,46 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в звязку із закінченням строків позовної давності про що також зазначив у поданій в судовому засіданні заяві. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 28.11.2007 року між сторонами по справі укладено кредитний договір № DN81AR03110024 відповідно до умов якого позивач зобовязався надати кредитні кошти на строк з 28.11.2007 року по 27.11.2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 267 191,20 грн., в тому числі 175 300 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі) п. 7.1 договору, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі, які визначені договором. З матеріалів справи вбачається, що станом на 23.12.2014 року перед відповідачем виникла прострочена заборгованість по договору в сумі 906 774,17 грн., яка складається з 180 011,54 грн. заборгованість за кредитом; 110 234,93 грн. процентна заборгованість за користування кредитом; 51 600,24 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 564 927,46 грн. пені. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що відповідач за умовами договору отримав автомобіль, але кошти на сплату страхових платежів в розмірі 76 080,20 грн. йому не надавались. Відповідно до п. 1.1 договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівкових коштів через касу або шляхом перерахування на рахунок, вказаний в п. 7.1 даного договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, процентів, винагороди, розмір щомісячних платежів, період оплати платежів, порядок погашення заборгованості по даному договору вказаний в розділі 7 договору. Пунктом 7.1 договору передбачена умова про сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ від 29.11.2008 року №DN81AR03110024, договором особистого страхування від 28.11.2007 року № DN81LK03110024 на строк до 27.11.2008 року у сумі 1 753 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 14 024 грн. та у розмірі 76 080,20 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору. Згідно п. 2.1.3 договору, позичальник клопоче перед банком про надання йому кредиту на оплату страхових платежів відповідно із договором страхування, укладеним відповідно до п. 2.2.7 даного договору, та доручає банку щорічно нараховувати йому необхідну для того суму коштів згідно договору страхування. 28.11.2007 року між відповідачем та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» укладено договір особистого страхування № DN81LK03110024, а 29.11.2008 року між ними укладено договір страхування наземного транспортного засобу №DN81AR03110024. В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов кредитного договору та вищевказаних договорів страхування банком перераховувались кошти на сплату вказаних у них страхових платежів, що підтверджується наданими представником позивача меморіальними ордерами за період з 2008 по 2011 рік. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що заборгованість за кредитом в сумі 180 011 грн. визначена з урахуванням сум страхових платежів, які були перераховані банком відповідно до умов укладених відповідачем договорів. Крім того, пунктом 7.1 кредитного договору визначена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 0,8% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди у розмірі 0,5% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, а пунктом 7.2 договору позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в сумі 175 300 грн. на поточний рахунок автосалону ДП «[PERSON] Плюс», комісію банку в сумі 14 024 грн. на відповідний рахунок ПриватБанку, 1 753 грн. на сплату страхових платежів на поточний рахунок ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», а також сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі, вказаному в п. 7.1 даного договору. При порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (п. 7.4 договору). Представник відповідача в судовому засіданні будь-яких заперечень щодо розміру пені, а також заяв про зменшення її розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України не заявляв. В п. 27 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності з тих підстав, що банк в 2011 році вже звертався до суду із позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в сумі 334 430,50 грн. та який ухвалою суду від 27.07.2011 року залишено без розгляду, суд оцінює критично, оскільки термін дії вказаного договору визначено до 27.11.2014 року, а даний позов від 18.02.2015 року надіслано банком до суду поштовим відправленням та зареєстровано канцелярією суду 29.04.2015 року. Разом з цим, як встановлено в судовому засіданні, відповідачем періодично сплачувались кошти за вищевказаним кредитним договором. Крім того, судом не встановлено, а відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за договором. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобовязанням у повному обсягу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3 654 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved