Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що 16.03.2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на порушення відповідачем умов повернення кредиту, позивач просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість в розмірі 19 610 грн. 85 коп., яка станом на 30.06.2015 року складається з: 4 876,55 грн. заборгованість за кредитом; 11 124,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 200 заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 910,04 грн. за процентною складовою, а також сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що отримала від банку кредитні кошти на суму 5 000 грн., а також пояснила, що частково погасила кредитну заборгованість платежами на суму 1 770 грн. від 30.10.2015 та 1 055 грн. від 25.11.2015 року. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В судовому засіданні встановлено, що 16.03.2012 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що станом на 30.06.2015 року перед відповідачем виникла прострочена заборгованість по договору в сумі 19 610 грн. 85 коп., яка складається з: 4 876,55 грн. заборгованість за кредитом; 11 124,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 200 заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 910,04 грн. за процентною складовою. Як вбачається з наданих відповідачем у судовому засіданні копії платіжного доручення від 30.10.2015 року на суму 1 770 грн. та квитанції від 25.11.2015 року на суму 1 055 грн. остання частково погасила наявну перед банком кредитну заборгованість. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували надані відповідачем докази про часткове погашення заборгованості позивачем не надано. Таким чином, з урахуванням наведених правових норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобовязанням за виключенням сплачених відповідачем сум, тобто в розмірі 16 785 грн. 85 коп. (19 610,85 грн. - 1 770 грн. - 1 055 грн.). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 208 грн. 50 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial