Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, пені за прострочення сплати аліментів та зменшення розміру аліментів, які він сплачує на утримання свого повнолітнього сина, [PERSON], який продовжує навчатись у вищому навчальному закладі. Позовні вимоги [PERSON], обґрунтував тим, що він є батьком, [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду від 27.12.2016 року з нього стягуються аліменти у сумі 800 грн. щомісяця, на користь [PERSON], на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись, починаючи з 21 вересня 2016 року. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 21 вересня 2017 року та рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2017 року з нього стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 3637 грн. 41 коп. Сума боргу становить 14490 грн. 74 коп. Позивач зазначає, що з моменту призначення судом аліментів до момент подачі ним даного позову його матеріальній стан сильно змінився в гіршу сторону. Він оформив кредит в банківській установі на оплату першого року навчання [PERSON], який на даний час не має змоги обслуговувати, втратив роботу та потребує великих витрат на відновлення свого стану здоров'я. Окрім того на його утриманні перебуває неповнолітній син, [PERSON], [INFO] року. Посилаючись на положення статей 192 та 197 СК України позивач просить звільнити його повністю від сплати заборгованості по аліментам, пені та зменшити розмір аліментів, які сплачує на утримання повнолітнього сина з 800 грн. щомісяця до 200 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що на момент постановлення рішення про визначення розміру аліментів, які будуть стягуються з нього на утримання повнолітнього сина, він мав офіційну роботу водія, здійснював рейси перевезення вантажу за межі території України. В зв'язку із виниклою заборгованістю по аліментам, на підставі рішення суду, йому обмежено право виїзду за межі території держави, що стало підставою для втрати офіційної роботи та збільшення боргу по аліментам. Також погіршився стан його здоров'я і для його відновлення потрібно значні фінансові ресурси, які відсутні. Відповідачка, [PERSON], заперечила проти задоволення позовних вимог. Суду вона пояснила, що позивач маючи офіційну роботу нарощував заборгованість по аліментам, що стало підставою для неодноразових її звернень як до органів виконавчої служби, так і в поліцію. На її думку розмір аліментів на утримання повнолітнього сина необхідно збільшити, так як витрати сина зростають. [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.12.2016 року проводиться стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, [PERSON], у розмірі 800 грн. щомісячно на період його навчання, починаючи з 21 вересня 2016 року і до 01 липня 2020 року. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 жовтня 2017 року стягнуто з позивача на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 3637 грн. 41 коп. Пеня нарахована як на заборгованість по сплаті аліментів на утримання ще неповнолітнього сина, яка на момент постановлення рішення становила 11709 грн. 75 коп., так і заборгованості по сплаті аліментів на повнолітнього сина, яка становила 7466 грн. 70 коп. Частиною 2 статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] на момент розгляду даної справи не працює, не має постійного офіційного заробітку та в нього виникли проблеми із здоров'ям. Однак суд вважає, що ступінь тяжкості даних обставини не можуть слугувати підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та пені в зв'язку із не сплатою аліментів визначеної рішенням суду. Тому відмовляє у задоволенні даної частини позовних вимог. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено безальтернативний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання повнолітнього сина чи доньки, які продовжують навчатись можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: досягнення дочкою чи сином віку, що перевищує 18 років, але не менше 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На момент постановлення судового рішення про визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], позивач офіційно працював та мав постійний заробіток, стан його здоров'я не потребував заходів для його відновлення, він не мав фінансових зобов'язань за кредитними угодами перед банківськими установами, а тому рішенням суду від 27 грудня 2016 року визначено розмір аліментів в сумі 800 грн. щомісячно. На даний час судом встановлено, що [PERSON] не працює, не має постійного офіційного заробітку та в нього виникли проблеми із здоров'ям, які потребують значних фінансових затрат. Окрім того в зв'язку із оплатою першого року навчання повнолітнього сина [PERSON] позивач оформив кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за яким постійно збільшується. Також збільшується заборгованість [PERSON] по сплаті аліментних зобов'язань. Враховуючи викладене суд приходить до переконання, що позивачем доведено суду що його матеріальний стан значно погіршився з моменту призначення розміру аліментів, також погіршився його стан здоров'я, що являється підставою для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання повнолітнього сина. При зменшенні розміру аліментів суд враховує критерії визначені статтями 182 та 200 Сімейного кодексу України, а також те, що однією із основних умов стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина чи доньки є «наявність у батька можливості надавати таку допомогу.»

Outcome: partial