Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому вказує, що 02.07.2016 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір оренди № 274/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в [ADDRESS] строком по 30 червня 2016 року із оплатою в розмірі 700,00 гривень в місяць, в тому числі ПДВ 116,67 гривень. Так, згідно п. 1.1 даного договору, позивач зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому основного договору оренди нерухомого військового майна військового містечка № [NUMBER] . Зазначає, що після закінчення строку дії договору, відповідач продовжувала користуватись вказаним майном та звільнила його тільки 06.02.2019 року. Зазначає, що відповідач неодноразово був попереджений про те, що в разі невиконання обов`язку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого майна, буде нараховуватись неустойка в розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщенням. Вказує, що оскільки відповідач користувалась зазначеним майном без підписання основної угоди, за період із .03.10.2016 року по 02.01.2019 їй було нараховано неустойку, розмір якої, із врахуванням частково сплачений відповідачем платежів, становить 15333,14 гривень. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача на їхню користь заборгованість за не звільнення нежитлового приміщення у розмірі 15333,14 та зі сплати земельного податку у сумі 675,26 гривень. Відповідач надіслав до суду відзив на позов в якому зазначає, що приписи ч. 2 ст. 785 ЦК України, які встановлюють відповідальність наймача за неповернення речі орендодавцю, не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки вищевказане майно перебуває у статусі військового майна, відтак його використання унормовується приписами інших нормативних актів ніж ті, на які посилається позивач. Окрім того, розрахунок плати за користування державним майном, зазначений у договорі, проведено не належним чином. Разом із тим, між сторонами укладено тільки попередній договір оренди, після закінчення строку якого основний договір укладено не було, а істотні умови використання майна на період укладення основного договору невизначені. До початку розгляду справи по суті, позивач надіслав до суду відповідь на відзив у якій спростовує посилання відповідача та зазначає, що остання користувалась приміщенням у супереч волі власника після закінчення попереднього договору оренди та зобов`язана сплатити позивачу пеню за не звільнення орендованого нежитлового приміщення. На підтвердження вірності своєї позиції посилається на рішення судів про задоволення позовних вимог позивача у подібних справах.\~ Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без її участі та відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмовити у його задоволенні з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 липня 2015 року між КЕВ м. Чернівці та [PERSON] був укладений попередній договір оренди № 274/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в [ADDRESS] із оплатою в розмірі 700,00 гривень в місяць, в тому числі ПДВ 116,67 гривень. Відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 02.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно п.1.1, позивач зобов`язувався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Відповідно до умов договору [PERSON] до моменту підписання основного договору мала право використовувати майно за цільовим призначенням визначеним попереднім договором в п. 2.1.3. Згідно акту приймання-передачі від 06.02.2019 року, [PERSON] звільнила орендоване нею приміщення та передала\~ їх КЕВ м. Чернівці. Згідно розрахунку простроченої заборгованості, наданого позивачем у якості доказу неналежного виконання своїх зобов`язань, [PERSON] має заборгованість перед позивачем за не звільнення орендованого приміщення за період із серпня 2016 року по\~ січень 2019 року у розмірі 15333,14 гривень та зі сплати земельного податку у розмірі 675,26 гривень. Позов КЕВ м. Чернівці пред`явлено на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України. Відповідно до указаної норми якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Указане стосується випадку неповернення речі у разі припинення належним чином укладеного договору найму з встановлення плати згідно з установленим порядком. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Згідно зі ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Згідно зі ст. 3 указаного Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України». Статтею 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України. Оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться\~ комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Відповідно до ст. 11 цього Закону оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У справі встановлено, що між сторонами укладено лише попередній договір найму, після закінчення строку якого основний договір не укладено, а істотні умови використання майна на період до укладення основного договору не визначені. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір № 274/2015-п за своєю правовою природою не є договором оренди, попередній договір не створює обов`язків крім того, що укласти в майбутньому основний договір на визначених в попередніх умовах, позивачем не доведено факту домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до вищевказаних норм, а встановлено лише плату за користування майном, відповідно розрахунок неустойки зроблений позивачем необґрунтовано. Таким чином, стягнення неустойки як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору найму (оренди). Що стосується заборгованості зі сплати земельного податку, то як вбачається із п. 3.3.8. вказаного попереднього договору, сума, яка підлягає компенсації позивачу не визначена. Суду залишається невідомим про формулу нарахування такого податку та його тарифи, а тому розмір заборгованості не може вважатись доведений належним чином. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed