Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до ФОП [PERSON], [PERSON] третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, Одеська міська рада про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні шляхом виселення. Посилаючись на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 р. №554 про реєстрацію об’єктів комунальної власності м. Одеси за територіальною громадою м. Одеси було зареєстровано нежитлове приміщення першого поверху, № 811, загальною площею 44.1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25. На виконання покладених на Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради функцій, 26.09.2006 року між Представництвом та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди №738/А/3, відповідно до якого нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 44,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25,було передано останній в оренду,що також підтверджує право власності на даний об’єкт. Орендар не виконував належним чином умови договору оренди щодо сплати орендної плати, що стало підставою для відмови від договору оренди, що підтверджується повідомленням №01-15/1157 від 31.07.2007 р. Орендар у добровільному порядку не повернув об’єкт комунальної власності,що стало підставою звернення Представництва до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до ФОП [PERSON] про виселення та стягнення. Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.07.2009 р. по справі №34/64-09-1832 позовні вимоги Представництва було задоволено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.05.2010 р. рішення першої інстанції було залишено без змін. На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2009 р. по справі №34/64-09-1832 було видано наказ від 26.05.2010 р. про примусове виселення ФОП [PERSON] з нежитлового приміщення підвалу, загально. Площею 44,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25. 18.06.2010 р. Представництво звернулося до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою від 15.06.2010 р. №01-13/3863 про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області щодо виселення ФОП [PERSON] Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №738/А/3 від 26 вересня 2006 року який був укладений між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, у подальшому Орендодавцю, в особі голови [PERSON], що діє на підставі положення, з одного боку, та суб’єкта підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON], згідно з п. 4.8. орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовою згодою орендодавця. Відповідно до п. 4.9 вищезазначеного договору орендар не має права передавати приміщення у користування третім особам за цивільно-правовими договорами. У результаті проведення виконавчих дій з примусового виселення ФОП [PERSON] було встановлено, що нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 44,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25, використовується [PERSON], [INFO] на підставі договору оренди від 01.01.2012 р., що укладено між ним та ФОП [PERSON] 23 січня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси винесено заочне рішення по справі, яке ухвалою суду від 28 березня 2014 року скасовано. Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з’явилася, проти позовних вимог заперечувала. Надала суду письмові заперечення в яких пояснила, що, в позові позивач зазначає, що порушуються його права та законні інтереси в частині реалізації права власності на спірне нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 44, 1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева, 23/25. При цьому, з пояснень позивача та наданих ним в якості доказів копії договору оренди та акту державного виконавця від жовтня 2012 року, суд при ухваленні заочного рішення дійшов до висновку, що нібито між відповідачами укладено договір оренди від 01.01.2012 року, згідно якого спірне приміщення займає відповідач [PERSON] Але [PERSON] пояснює, що такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи, спірний договір в судовому засіданні в оригіналі оглянутий не був. Також зазначає, що жодних орендних договірних відносин з відповідачем [PERSON] у неї не було та не існує, будь-яких договорів, актів приймання-передачі та іншого відповідач з ним не укладала та не підписувала, жодних розрахунків не здійснювала, грошових коштів не отримувала. Таким чином, спірний договір, є в дійсності неукладеним та взагалі не існує. Наданий суду в якості доказу акт державного виконавця (в копії) Барановська В.М. не підписувала, не підписаний даний акт також відповідачем [PERSON], при його складанні присутня не була та про його існування необізнана. Щодо позовних вимог про усунення перешкод шляхом виселення, вважаю їх також необґрунтованими, тому що жодних доказів того, що спірне приміщення займає відповідач [PERSON], суду не надано наполягає що дане приміщення займає саме [PERSON] та до поточної дати використовує дане приміщення в підприємницької діяльності. Жодної особі, включно відповідача [PERSON], спірне приміщення повністю або його окрему частину, вона ніколи не передавала. Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 р. №554 про реєстрацію об’єктів комунальної власності м. Одеси за територіальною громадою м. Одеси було зареєстровано нежитлове приміщення першого поверху, № 811, загальною площею 44.1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 327 ЦК України У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з рішенням Одеської міської ради від 27.06.2006 р. №56-V “Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради по виконанню функцій орендодавця нежитлових приміщень, які є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси”, Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради є єдиним вповноваженим органом Одеської міської ради з питань виконання функцій орендодавця нежилих будівель(споруд,приміщень), що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеси. Згідно з рішенням Одеської міської ради від 31.01.2011 року №273-VI “Про затвердження виконавчих органів, загальної чисельності апарату Одеської міської ради” було змінено найменування Представництва на Департамент комунальної власності Одеської міської ради. Відповідно до положення “Про департамент комунальної власності Одеської міської ради”, яке затверджено рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011 р. №384-VI Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. На виконання покладених на Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради функцій, 26.09.2006 року між Представництвом та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди №738/А/3, відповідно до якого нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 44,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25,було передано останній в оренду,що також підтверджує право власності на даний об’єкт. Орендар не виконував належним чином умови договору оренди щодо сплати орендної плати, що стало підставою для відмови від договору оренди, що підтверджується повідомленням №01-15/1157 від 31.07.2007 р. Орендар у добровільному порядку не повернув об’єкт комунальної власності,що стало підставою звернення Представництва до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до ФОП [PERSON] про виселення та стягнення. Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.07.2009 р. по справі №34/64-09-1832 позовні вимоги Представництва було задоволено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.05.2010 р. рішення першої інстанції було залишено без змін. На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 10.07.2009 р. по справі №34/64-09-1832 було видано наказ від 26.05.2010 р. про примусове виселення ФОП [PERSON] з нежитлового приміщення підвалу, загально. Площею 44,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25. 18.06.2010 р. Представництво звернулося до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із заявою від 15.06.2010 р. №01-13/3863 про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області щодо виселення ФОП [PERSON] Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №738/А/3 від 26 вересня 2006 року який був укладений між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, у подальшому Орендодавцю, в особі голови [PERSON], що діє на підставі положення, з одного боку, та суб’єкта підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON], згідно з п. 4.8. орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовою згодою орендодавця. Відповідно до п. 4.9 вищезазначеного договору орендар не має права передавати приміщення у користування третім особам за цивільно-правовими договорами. Згідно зі ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За змістом ст. 11 ЦК України,підставами для виникнення цивільних прав і обов’язків , зокрема є: договори та інші правочини. Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено в судовому засіданні факт укладення договору оренди від 01.01.2012 року, між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], суду не представлено оригінал зазначеного договору, а також наявність спірного договору спростовувається відповідачем. Що стосується акту обстеження нежитлового приміщення від 05.05.2014 року, який було надано під час судового засідання в якості доказу та заняття та використання спірного приміщення відповідачем [PERSON], то це не є доказом укладення договору. Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено взагалі факту існування зазначеного правочину, оскільки будь-яких доказів на підтвердження його укладення та виконання ним надано не було. Отже, суд позбавлений можливості надати правову оцінку зазначеного договору і перевірити доводи позивача щодо його недійсності. З огляду на зазначене, позивачем не доведено факту укладення договору оренди від 01.01.2012 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], що є підставою для відмови у задоволенні даної позовної вимоги. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про усунунення перешкод у користуванні шляхом виселення [PERSON] з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 44,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Куйбишева 23/25, та передати його на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, оскільки позивачем не доведено обґрунтованість вимог, не надано відповідних доказів на їх підтвердження. Суд критично оцінює Акт державного виконавця від 12.10.2012 року, як доказ знаходження, користування [PERSON] та перешкоджанні ним у вселенні позивачу в спірне приміщення.

Outcome: dismissed