Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів, в якому зазначив, що 08 вересня 2008р. уклав із відповідачем кредитний договір №490085857, за яким отримав кредит на придбання автомобіля. Вважав, що даний договір є недійсним, оскільки його укладено із порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів», так як відповідач не надав позивачу інформацію щодо валюти кредитування, розміру кредиту, валютних ризиків, відомостей про заставу, відомостей про умови кредитування. Зазначав, що кредитний договір укладено з порушеннями п.п. 2.1., 2.2., 2.4, 2.5, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ N 168 від 10.05.2007р В подальшому позов було уточнено, і позивач просив визнати пункти 2.1, 2.2, 2.11 кредитного договору №490085857 недійсними, із посиланням на те, що вони є несправедливими та не відповідають нормам ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст. 215 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що в матеріалах справи відсутні підтвердження щодо надання інформації споживачеві про умови кредитування. Банком надано анкету та заявку, що не є належним та допустимим доказом, оскільки ці документи підписані заявником та містять лише загальну інформацію без конкретних умов. Банк посилається на те, що, підписавши договір, позичальник ознайомлений з умовами кредитування. Але, відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк цю інформацію повинен надати в письмовій формі. Кредитний договір також не є належним доказом, не містить вказівку на суму та валюту кредитування. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, оскільки кредитний договір укладений до 2015р., то строки позовної давності не сплили. Предметом позову є визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними і це повязано з невиконаням банком ст. 11 та п.38 Положення «Про доведення інформації про валютні ризики», про що відповідачем не було повідомлено, а тому пункти договору є несправедливими, існує дисбаланс та шкода, спричинена позивачу, що в сукупності свідчить про недійсність вказаних пунктів договору. Позивач з моменту укладення договору не звертався до банку з заявами про зміну умов кредитування, чи розяснення пунктів договору, оскільки це не є його обовязками. Позивач підписував заяву, в якій вказана сума та валюта кредиту, однак, в цьому документі підпису банку немає. Представник відповідача проти позову заперечувала та пояснила, що в матеріалах справи є анкета та заявка, підписана позивачем у формі та на бланку банку, тому посилання представника позивача, що ця інформація зазначена самим позивачем, є невірною. Позивач також підписав договір, який дублює як заявку, так і анкету. Банк не має можливості попередити про зміну курсу валют, оскільки банком курс валют не збільшувався, а визначався Національним банком. Статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виконав. Всі відомості, зазначені в анкеті та заявці, є інформацією, наданою банком і сам позивач ці відомості в цих документах вказати не міг. Позивач не звертався до банку із заявами про визнання недійсними чи скасування спірних пунктів договору. На момент укладання договору, він влаштовував позивача, який сплачував відсотки до 2010 року. Анкета та заява розроблялися банком, як бюлетень. Відомості про сукупну вартість кредиту є в кредитному договорі, з яким позивач ознайомився, та підписав кожну сторінку, та який був наданий для ознайомлення позивачу перед підписанням для ознайомлення. Позивач, укладаючи договір в іноземній валюті, повинен усвідомлювати валютні ризики. Позивач в заяві підтвердив, що ознайомлений з недоліками та перевагами договору, та що йому надано всю інформацію повно та всебічно. Договір підписаний працівником банку, який діяв за довіреністю. Цим позовом позивач намагається уникнути відповідальності за невиконання кредитного договору зі своєї сторони. На цей час за даним договором йде виконавче провадження про стягнення з позивача суми боргу. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 08 вересня 2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №490085857, за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 13992,85 доларів США строком на 84 місяці зі сплатою 18,5% річних. Додатком №1 до даного договору є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту. Додатком №2 до даного договору є загальні умови кредитування фізичних осіб. В пункті 2.1 договору вказано суму кредиту 13992,85 доларів США; пунктом 2.2 встановлено номінальну процентну ставку 18,5% річних; пунктом 2.11 договору зазначено предмет застави транспортний засіб Hundai Accent державний номер [NUMBER]. (а.с. 7-11, 142-143, 148-152) Даний кредитний договір було укладено на підставі заяви [PERSON] від 08.09.2008р., Викладеної на фірмовому бланку ЗАТ «Альфа-Банк», на адресу ЗАТ «Альфа-Банк» про надання йому кредиту в розмірі 14303,97 доларів США строком на 84 місяці з процентною ставкою 18,50% річних на придбання автомобілю «Hyundai Accent» (а.с. 53, 136) При укладанні даного кредитного договору, [PERSON] було заповнено анкету, викладену на фірмовому бланку ЗАТ «Альфа-Банк», на отримання кредиту, в якій було зазначено як умови кредитування, так і відомості щодо позичальника. Дану анкету підписано позичальником. Також, при укладанні даного кредитного договору позивач підписав і загальні умови кредитування фізичних осіб, викладені на фірмовому бланку ЗАТ «Альфа-Банк», чим висловив свою згоду із ними. (а.с. 54-57, 137-141, 144-147) Постановою Верховного Суду України у справі №6-16цс15 від 11.03.2015р. встановлено, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, підписавши анкету, умови кредитування та кредитний договір, позивач підтвердив свою згоду з ними. Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно до п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ N 168 від 10.05.2007р., банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Відповідно до п. 3.8 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007р. №168 у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Дослідивши документи, які позивач підписав під час укладення кредитного договору, суд приходить до висновку, що зі сторони ПАТ «Альфа Банк» було виконано всі вимоги законодавства, зазначені у ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також у п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Позивачем не доведено порушень зі сторони відповідача п.п 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ N 168 від 10.05.2007р., яки нібито мали місце при укладенні кредитного договору. Це підтверджується копією кредитного договору із додатками №1 та №2, а також анкетою і заявою, які заповнював позивач для отримання кредиту, та загальними умовами кредитування. Дані документи були підписані позивачем, і містять всі відомості, передбачені п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Що стосується посилання позивача на порушення банком п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, щодо не попередження його про ризики валютних коливань, то відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Спірний кредитний договір укладений із додерженням всих вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, і представником позивач не доведено невідповідність окремих пунктів кредитного договору ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому підстави для визнання недійсними п.2.1, 2.2, 2.11 відсутні Згідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, підписуючи заяву, анкету, кредитний договір, загальні умови кредитування, та додатки до нього, позивач погодився із їх умовами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем та його представником обставин, викладених у позовній заяві, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed