Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, який згодом уточнила, та просить суд стягнути із останнього в її користь 405 515,32 грн., що еквівалентно 17 705,00 доларів США, грошової компенсації вартості належної позивачу 1 / 2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, остаточний розмір компенсації просить визначити з врахуванням курсу долара США встановленого НБУ на день ухвалення рішення суду, припинити її право на 1 / 2 частку у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль та визнати право на цю частку за відповідачем з моменту повної сплати відповідачем на користь позивача грошової компенсації вартості цієї частки автомобіля, а також передати в одноособове володіння та користування позивача спірний автомобіль до повної сплати відповідачем на користь позивача грошової компенсації належної їй 1 / 2 частки у праві спільної сумісної власності на такий. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем від 1981 року у шлюбі, який за рішенням суду у 2011 році було розірвано. За час спільного шлюбу сторонами набуто автомобіль, який хоч і зареєстрований за відповідачем, проте належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Оскільки [PERSON] користується спірним автомобілем одноособово, всупереч волі позивача, що знецінює вартість такого, позивач змушена звернутись в суд для захисту свого цивільного права та інтересу. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 15.08.1981 року між сторонами було укладено, а 29.11.2011 року розірвано шлюб, що стверджується рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 23.09.2011 року у справі №2-2925/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із довідки від 15.05.2015 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львів та Пустомитівського району про ГУМВС України про результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України вбачається, що автомобіль марки БМВ Х5, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] (д.н.з. [NUMBER], згідно тимчасового талона) з 11.12.2009 року перебуває у власності [PERSON], а тому у відповідності до ст.60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У ст.370 ЦК України вказано, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто у даному випадку кожному із сторін належить по 1 / 2 частці спірного автомобіля. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, згідно якої співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Задовольняючи клопотання позивача судом було постановлено ухвалу від 16.06.2015 року на вимогу якої Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз надано висновок №2434 від 31.08.2015 року судової автотоварознавчої експертизи, згідно якого середня ринкова вартість спірного автомобіля станом на 16.06.2015 року становить 759 502,00 грн. Проте, позивач в уточненні позову зазначає, що згідно вказаного вище висновку експерта середня ринкова ціна спірного автомобіля становить 35 410,00 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення ухвали про призначення експертизи, тобто на 16.06.2015 року, становило 759 502,00 грн. Станом на 01.11.2015 року курс долара США, встановлений НБУ, становить 22,904 грн. за 1 долар США, тобто станом на цю дату вартість авто в національній валюті становить 811 030,64 грн., а розмір грошової компенсації частки позивача становить 405 515,32 грн., що еквівалентно 17 705,00 доларів США. Проте, згідно правової позиції викладеній у постанові №6-79цс14 Верховного Суду України від 02.07.2014 року аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, суд прийшов до переконання, що проведені позивачем розрахунки щодо визначення розміру грошової компенсації її частки у спільному майні подружжя, які ґрунтуються на вартості гривні по відношенні до долара США є хибними та такими, які не можуть бути застосованими до даних правовідносин, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача у її користь 405 515,32 грн., що еквівалентно 17 705,00 доларів США задоволеною може бути лише частково, а саме у розмірі 379 751,00 грн. (759 502,00 / 2), без визначення зазначеної суми у еквівалентному відношенні до долара США. Згідно п.3 ч.3 ст.364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання, а тому позовна вимога про припинення права позивача на 1 / 2 частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль та визнання права на цю частку за відповідачем з моменту повної сплати останнім на користь позивача грошової компенсації вартості цієї частки є правомірною, законною, а тому підлягає до задоволення. Позовна вимога про передання в одноособове володіння та користування позивача спірний автомобіль до повної сплати відповідачем на користь позивача грошової компенсації належної їй 1 / 2 частки у праві спільної сумісної власності на такий задоволеною бути не може, оскільки згідно зі ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності, зокрема, шляхом укладення відповідного договору. Проте, позивачем суду не представлено жодного доказу на підтвердження того, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, що відповідач відмовляється добровільно передати у користування позивачу цей автомобіль або того, що позивач намагалась укласти з відповідачем договір про спільне використання майна, тобто використала всі можливі варіанти врегулювання даного питання у позасудовому порядку, а тому у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити у зв'язку із тим, що позивачем не доведено, що її право порушено, а якщо порушено, то що таке порушення не може бути усунуте у позасудовому порядку. У відповідності до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати повязані з проведенням судових експертиз. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати у розмірі 1 536,00 грн. на проведення судової автотоварознавчої експертизи. Відтак, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача у користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені останньою судові витрати у розмірі 5 190,00 грн. (3 654,00 + 1536,00).

Outcome: partial