Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 360 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 25.03.2015 року він уклав з відповідачем договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяв у борг грошові кошти в розмірі 360 000,00 грн. на строк до 25 травня 2015 р. Однак у визначений строк [PERSON] своїх зобов'язань не виконав, в зв'язку з чим позивач був змушена звернутись до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач позов визнав, підтвердивши обставини отримання позики та її розмір. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.03.2015 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі п'ятнадцяти тисяч доларів США, про що склав відповідну розписку (а.с. 3). У встановлені в розписці строки відповідач свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві борг (грошові кошти в тій же самій сумі або речі, визначені родовими ознаками в тій же кількості, такого роду та тієї ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання повинно бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший її порядок не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3600,00 грн.

Outcome: approved