Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення йому перешкод у користуванні належною йому на праві приватної власності квартири № 522 у будинку по вул. Маршала Бірюзова, 36 в м. Полтава та виселення відповідача. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником вказаної квартири та 13.12.2011 року уклав з відповідачем договір найму на спірну квартиру. Договором найму передбачено, що квартира передається у найм безкоштовно за виключенням сплати наймачем комунальних послуг за проживання у квартирі. Відповідач порушує умови вказаного договору, не сплачує комунальні послуги за проживання у квартирі, заборгованість по оплаті цих послуг складає більше 20\~000 грн. Також посилався на те, що відповідач веде антисоціальний спосіб життя, вживає алкоголь , порушує права та інтереси сусідів. На повідомлення про розірвання договору найму відповідно до ч. 4 ст. 825 ЦК України та на підставі п.2 Договору він отримав агресивну відмову з боку відповідача. Зазначав, що він розірвав договір найму в односторонньому порядку та просив з підстав, передбачених ст.. 391, 826 ЖК України зобов»язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою та виселити її із спірної квартири, зобов»язати відповідний орган КП Полтавської бавовнопрядильної фабрики зняти відповідача з реєстрації за адресою спірної квартири. У судовому засіданні позивач та його представник частково підтримали позовні вимоги, тільки в частині зобов»язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві в користуванні спірною квартирою та виселення відповідача із спірної квартири. Відповідач у судове засідання не з»явилась, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Відповідач судові повістки за місцем своєї реєстрації та проживання ее отримує, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Третя особа КП « Полтавська бавовнопрядильна фабрика» свого представника у судове засідання не направила. Заслухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що квартира № 522 у будинку по вул. Маршала Бірюзова, 36 в м. Полтава на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2011 року належить позивачеві на праві приватної власності( а.с. 917). 13.12.2011 року позивач уклав з відповідачем договір найму вказаної квартири на невизначений строк ( а.с. 19). На підставі цього договору найму відповідач проживає у спірній квартирі та зареєстрована в ній. ( а.с. 18). Позивач у спірній квартирі не зареєстрований та не проживає. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи суд неодноразово з»ясовував позицію позивача та його представника щодо заявлених позовних вимог. Ч. 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем та його представником остаточно визначені позовні вимоги, які полягають в зобов»язанні відповідача не чинити перешкоди позивачеві в користуванні спірною квартирою та виселення відповідача із спірної квартири, з підстав, передбачених ст.. 391, 825, 826 ЦК України . Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги в частині зобов»язання відповідача усунути йому перешкод у користуванні належною йому квартиру посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору найму квартири, а саме не сплачує за проживання комунальні послуги та те, що своєю поведінкою систематично порушує права та інтереси сусідів. Жодних обґрунтувань , з точки зору порушення його права власності на спірну квартиру, позивач не навів та не надав докази у підтвердження того, що відповідач порушує його право власності на квартиру та в чому такі порушення полягають. Як встановлено судом, і цього не заперечував позивач та його представник відповідач поселилась у спірну квартиру на законній правовій підставі , на підставі договору найму від 13.12.2011 року. Посилання позивача на те, що він розірвав договір найму в односторонньому порядку суперечить вимогам ст. 825 ЦК України та самому договору найму. Договором найму передбачено ( пункт 2), що договір найму може бути розірваний по бажанню однією із сторін до закінчення строку, після попередження не менш як за 15 днів до розірвання договору. Ні із положень ст. 825 ЦК України, ні договором найму не передбачене одностороннє розірвання договору найму з боку наймодавця. Частинами 2, 3, 4 ст. 825 ЦК України передбачені підстави для розірвання договору найму з боку наймодавця, а саме: Ч.2 Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі:1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі- понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. За рішенням суду наймачеві може бути наданий строк не більше одного року для відновлення житла. Якщо протягом строку, визначеного судом, наймач не усуне допущених порушень, суд за повторним позовом наймодавця постановляє рішення про розірвання договору найму житла. На прохання наймача суд може відстрочити виконання рішення не більше ніж на один рік. 3. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. 4. Якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень. Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла. Із пояснень позивача, змісту позовної заяви, та показань свідків [PERSON], [PERSON] убачається, що позивач в усному порядку, наприкінці лютого 2016 року, попереджав відповідача про розірвання договору найму , однак остання відмовилась від розірвання договору та продовжує проживати у спірній квартирі. Позивач не ставив питання про розірвання договору найму у судовому порядку , відповідно до умов договору найму та вимог ч. 2. 3, 4 ст. 825 ЦК України, а тому договір найму від 13.12.2011 року, що укладений між сторонами на час розгляду справи є дійсним, ніким не оспорюється. За таких підстав проживання відповідача у спірній квартирі є законним і не може порушувати прав позивача, оскільки він сам особисто здав спірну квартиру в найм відповідачеві. Статтею 826 ЦК України передбачено, що тільки у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Оскільки на час розгляду справи договір найму, в установленому законом порядку не розірваний, підстави для виселення відповідача із спірної квартири відсутні.

Outcome: dismissed