Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

позивач звернувся з позовом до відповідачки про захист прав споживачів шляхом розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплачених коштів і стягнення штрафних санкцій. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.04.2020 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] підписано договір замовлення №1, згідно якого відповідачка зобов`язалась виконати замовлення з виготовлення, доставки і монтаж меблів на об`єкті замовника. Доставка і монтаж замовлення здійснюються лише після стовідсоткової оплати замовлення. Додатком №2 до договору загальна вартість товару, що передається, передбачається 22 300 грн. Термін виконання вказаний - до 30 днів з дати підписання договору. Позивач 07.04.2020 року вніс завдаток і оплатив відповідачу 11 400 грн. через банківський термінал, що становить більше 50 відсотків суми замовлення. Дізнавшись від відповідача про готовність замовлення, позивач 21.05.2020 року вніс через банківський термінал 15 900 грн., які становлять повну оплату замовлених меблів та ще додатково 5 000 грн. за матрац, згідно усної додаткової домовленості. Проте, умови договору відповідачем виконані не були. 13.06.2020 року позивач зустрівся з [PERSON] та написав письмову заяву про розірвання договору №1 від 06.04.2020 року та про повернення коштів у повному обсязі, а саме 27 300 грн. у зв`язку з невиконанням умов договору. Відповідачка отримала дану заяву та зобов`язалась виконати її умови протягом семи днів. Однак, [PERSON] не виконала даної домовленості. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок недотримання відповідачкою умов договору, він пережив емоційне потрясіння та стрес. Зважаючи на вищевказані обставини, [PERSON] просить суд розірвати договір замовлення №1 від 06.04.2020 року, укладений між ним та відповідачкою. Крім того просить суд стягнути з ФОП [PERSON] на його користь 27 300 грн. сплачених в якості оплати за меблі коштів, штраф у розмірі 1 365 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та 3 000 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2021 року справу передано до Франківського районного суду м. Львова за підсудністю. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 22.02.2021 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На адресу суду повернувся конверт [PERSON] , у якому містилась ухвала про відкриття спрощеного провадження та копія позовної заяви з додатками. Конверт повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Таким чином, відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не надано. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 08.06.2021 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно з ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. В судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, свого відношення до позову не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] 06.04.2020 року укладено договір замовлення №1, відповідно до якого ФОП [PERSON] зобов`язується виконати замовлення з виготовлення, доставки і монтажу меблів на об`єкті замовника у термін, встановлений у договорі, а саме: 30 днів з моменту підписання договору. Відповідно до Додатку №2 до договору замовлення, загальна вартість замовлення становить 22 300 грн. [PERSON] 07.04.2020 року перечислив на банківський рахунок ФОП [PERSON] завдаток у розмірі 11 400 грн., що підтверджується меморіальним ордером №5651103 від 07.04.2020 року. 21.05.2020 року позивач здійснив чергову транзакцію у розмірі 15 900 грн., що становило оплату залишку за меблі та 5 000 грн. плати за матрац. Даний факт підтверджується меморіальним ордером №19433649 від 21.05.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2020 року [PERSON] пред`явив [PERSON] заяву про розірвання договору №1 від 06.04.2020 року та про повернення сплаченої суми у повному обсязі, а саме 27 300 грн. [PERSON] дану заяву отримала і зобов`язалась виконати таку вимогу протягом семи днів. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. За ст.7 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. За змістом ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобов`язання у розумінні ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Стаття 6 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантує право споживача на належну якість продукції, зокрема, шляхом зобов`язання виконавця передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно статті 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. У відповідності до частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У визначений договором строк та по день розгляду справи відповідачем не виконано умов договору підряду і не повернуто сплачені кошти, незважаючи на зобов`язання [PERSON] повернути такі. Таким чином, суд вважає, що відповідачка допустила істотні порушення умов укладеного договору, що є підставою для його розірвання та повернення [PERSON] оплату за договором побутового підряду. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Суд погоджується з зазначеним у позові розрахунком пені відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка становить 5 відсотків від суми замовлення, а саме: 1 365 грн. Щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач оцінив моральні страждання завдані відповідачкою на суму 20 000 грн., однак суд вважає таку вимогу необґрунтованою. Суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачки та душевними стражданнями позивача. Разом з тим, відповідачкою суду не надано жодних заперечень на позовну заяву, належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені доказами у справі а також заявою позивача про розірвання договору, яка підписана відповідачкою, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підставі вищевказаного, слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. Судові витрати слід стягнути із відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial