Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 27.03.2012р. відповідач [PERSON] продав належний йому транспортний засіб марки «Шкода Октавіа Тур (Skoda Octavia Tour) 1.9 TDI» 2006р.в., двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], техпаспорт [NUMBER], д.р.н. [NUMBER] за грошові кошти у розмірі 52800,64грн. на підставі виданої ним довіреності від 04.04.2011р., згідно якої він уповноважив [PERSON], серед іншого, продати вищезазначений належний позивачу транспортний засіб за ціною та на умовах на свій розсуд. Після цього він звернувся до відповідача щодо отримання належних йому коштів від продажу, однак отримав відмову. Тому звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 52800,64грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, покликаючись на письмове заперечення (а.с.22), пояснив, що на момент укладення відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу від 27.03.2012р. вказаного автомобіля, [PERSON] не був власником цього транспортного засобу, тому немає підстав для повернення йому вказаних коштів. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши всі наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 04.01.2006р. (а.с.6), [PERSON] був власником транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tour 1.9 TDI», 2006р.в. (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Як вбачається з довіреності № 734 від 04.04.2011р. (а.с.5) [PERSON] - повністю усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та згідно з попередньою домовленістю та усного договору уповноважив [PERSON] та [PERSON], які діють самостійно, розпоряджатися на свій розсуд на умовах та за ціною на свій розсуд (продати, здати в оренду, обміняти, здати в користування, позичку, передати в заставу) експлуатувати належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 04.01.2006р. Івано-Франківським МРЕВ транспортний засіб марки «Skoda Octavia Tour 1.9 TDI», випуску 2006р., (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] і зареєстрований там же, реєстраційний номер [NUMBER]. В той же час встановлено, що 10.05.2011р. автомобіль марки «Skoda Octavia Tour 1.9 TDI» було знято з обліку, що підтверджується відповіддю Начальника ЦНП м. Івано-Франківськ від 24.01.2014р. № 16/26 (а.с.23). Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу № 77 (а.с.3,4), [PERSON] продав, а [PERSON] прийняв транспортний засіб марки «Skoda Octavia Tour», двигун № [NUMBER] кузов № [NUMBER], технічний паспорт серії [NUMBER], виданого Івано-Франківським ВРЕР 11.05.2011р., і оплатив за цей автомобіль 52800,64грн. З наведеного слідує, що на момент продажу відповідачем вказаного вище транспортного засобу (станом на 27.03.2012р.), останній діяв не від імені позивача [PERSON] на підставі згаданої вище довіреності, а від свого імені - як власник. Згідно технічного паспорту серії [NUMBER], виданого Івано-Франківським ВРЕР 11.05.2011р., [PERSON] був власником вказаного автомобіля ще з 11.05.2011р., коли такий був знятий [PERSON] чи іншою уповноваженою на це особою. При вирішенні даного спору суд звертає увагу і на те, що позивач видав не лише на ім'я відповідача, а й на ім'я [PERSON], які діють самостійно, довіреність ще 04.04.2011р., транспортний засіб був знятий з обліку 10.05.2011р., а відчуження цього автомобіля відповідачем було здійснено 27.03.2012р. З вказаним позовом [PERSON] звернувся до [PERSON] 13.03.2014р., при цьому в судовому засіданні зазначив, що жодних дій з приводу дострокового припинення повноважень повірених [PERSON] та [PERSON] за наданою вказаною довіреністю ним не вчинялось, з позовом до іншого повіреного - [PERSON] він не звертався, оскільки вважає. що саме [PERSON] повинен повернути йому кошти за автомобіль. В той же час позивачем не подано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що саме відповідач відчужив 10.05.2011р. (дата зняття транспортного засобу з обліку в органах ДАІ) транспортний засіб, діючи в інтересах, від імені та на підставі виданої позивачем довіреності. Тай не зрозуміло як [PERSON] міг зняти транспортний засіб з обліку 11.05.2011р. і того ж дня зареєструвати за собою право власності на цей автомобіль. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено, що відповідач відчужуючи 27.03.2012р. транспортний засіб, який з 04.01.2006р. по 10.05.2011р. належав [PERSON], діяв як повноправний власник, а не від імені та в інтересах позивача (згідно наданих довіреністю повноважень), суд вважає, що підстав для задоволення позову [PERSON] немає.

Outcome: dismissed