Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, в якому просило стягнути з відповідача 18844,44 грн. суми виплаченого страхового відшкодування та витрат з оплати судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначили, що 26.11.2012 року між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-01770-12 згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi» д.н. [NUMBER]. В результаті ДТП, яке відбулось 23.04.2013 року, вказаний автомобіль було пошкоджено. ТДВ «СК «Індіго» визнало вищевказану ДТП страховим випадком та виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 18844,44 грн. Оскільки у скоєнні вищевказаної ДТП винним визнано [PERSON], ТДВ «СК «Індіго» просить понесені ним збитки з виплати страхового відшкодування стягнути з відповідача. Представник ТДВ «СК «Індіго» в судовому засіданні позов з викладених у ньому підстав підтримав, також в повному обсязі підтримав письмові пояснення долучені до матеріалів справи. Просив задовольнити їх вимоги в повному обсязі. Як вбачається з письмових пояснень, позивач наголошує саме на стягненні з відповідача коштів, оскільки його вина встановлена постановою суду, яка набрала законної сили де чітко сказано, що шкоду застрахованому Позивачем автомобілю було завдано саме Відповідачем. Розмір шкоди також визначено - це вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля. Крім того, навіть якщо цивільно-правова відповідальність винуватця і застрахована це не є підставою для відмови у позові, так як Позивач сам має право визначати до кого йому звернутись з позовом - до страховика, чи до винуватця. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, з підстав того, що між [PERSON] та СТзДВ «Гарантія» 13.08.2012 року укладено страховий поліс серії АВ № 4894403 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечений транспортний засіб автомобіль [NUMBER] та встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну -50000,00 грн. Після настання ДТП Відповідач письмово повідомив страховика СТзДВ «Гарантія» про страховий випадок та пошкодження майна, надав увесь необхідний пакет документів, для того, щоб постраждала особа могла отримати страхове відшкодування. Отже, вважають позовні вимоги позивача про стягнення з Відповідача, а не з СТзДВ «Гарантія» виплаченої суми страхового відшкодування - зловживанням своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок Відповідача. Третя особа СтзДВ «Гарантія» та МТСБУ в судове засідання не з'явилися, про місце день і час розгляду справи повідомлялися належним чином. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, однак заперечували і проти того, що в заподіянні шкоди застрахованому позивачем автомобілю є вина [PERSON] з підстав зазначених позивачем. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2012 року між ТДВ «СК «Індіго» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-01770-12 згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi» д.н. [NUMBER]. 23 квітня 2013 року о 09.20 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві по вулиці Богатирській з боку вул.. Дніпроводської в бік КП 501, водій не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], з послідуючим його зіткненням з автомобілем «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. 23 квітня 2013 року о 09.20 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в м. Києві по вулиці Богатирській з боку вул.. Дніпроводської в бік КП 501, водій не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Винними у даному ДТП визнано [PERSON] та [PERSON] та притягнуто їх до адміністративної відповідальності. (а.с. 13). Згідно із п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] щодо пошкодження автомобіля [NUMBER], встановлена та не підлягає доказуванню. Відповідно до платіжного доручення № 6542 від 28 квітня 2014 року (а.с. 11) ТДВ «СК «Індіго» перерахували ТОВ «Автоград» за [PERSON] за проведення відновлювального ремонту автомобіля, страхове відшкодування в загальній сумі 18844,44 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Отже, посилання відповідача та його представника на зловживання позивачем своїм правом та безпідставне звернення з позовними вимогами до відповідача, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована є необґрунтованими. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку в даному випадку позивач вірно у своїх вимогах застосовує суброгацію. При цьому, виходячи з роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1999 року, суд вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягає сума здійсненого страхового відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати позивачу збитків, понесених ним у зв'язку із виплатою страхового відшкодування, відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved