Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось, разом не мешкають, подружні стосунки не підтримують з листопада 2016 р., примирення не можливе, від шлюбу дітей не мають. Позивач у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка, у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] від 14.09.2013 р., прізвище дружини після укладення шлюбу «Горова», серія І-ЖД № 1955166; копія паспорту громадянина [PERSON] [PERSON]; копія паспорту громадянки України [PERSON]. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 14.09.2013 р. [PERSON]. та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 469. Після укладання шлюбу прізвище відповідачки було змінено на «Горова». Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач у позовній заяві зазначив, що одруження із відповідачкою виявилось невдалим, сумісне життя з нею не склалося. Постійно виникали непорозуміння, які призвели до фактичного припинення подружніх стосунків, фактично сім?я розпалась, з листопада 2016 р. подружжя разом не мешкає, спільне господарство не веде. Позивач не бажає зберегти шлюб, примирення не можливе, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Відповідач [PERSON] є громадянином [PERSON], але відповідно до ст.. 2 Закону «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Ст.. 496 ч. 2 ЦПК України, передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими\~Конституцією\~та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно абз. 7 п. 11 [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України». Згідно ст.. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ст.. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, а також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу.

Outcome: approved