Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 8 липня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 248. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Позивач вказує, що одруження з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння та взаємоповаги, відповідач безвідповідально відноситься до сімейних цінностей, не цікавиться вихованням дитини. Фактично шлюбні відносини припинені. Спільне господарство та спільний бюджет не ведеться. Зазначила, що після розірвання шлюбу донька залишиться проживати із нею. Відповідно до ухвали суду від 21.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.12.2018 справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач\~не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача у справі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Поштові відправлення повернулись на адресу суду за закінченням строку зберігання через неотримання відповідачем. Суд з урахуванням думки позивача ухвалив про заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи вважає, що\~ позов підлягає задоволенню на підставі такого. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 8 липня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 248 (свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ №\~125516 від 04.07.2001). Від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 118678 від 22.05.2008 р.н.), яка мешкає разом із позивачем, що підтверджується довідкою про склад сімї. Як встановлено в судовому засіданні, причиною розпаду сім'ї стало те, що між подружжям втрачено почуття любові та взаємоповаги, шлюбні стосунки є повністю припиненими. За змістом положень ч. 1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Таким чином, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймаючи до уваги положення про те що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального\~розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,\~разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Факт звернення позивача до суду підтверджує відсутність досягнутої у позасудовому порядку домовленості між сторонами щодо виплати відповідачем аліментів на утримання доньки. Суд погоджується зі способом визначення аліментів у частині від доходу відповідача, обраним позивачем. При визначенні\~величини аліментного\~платежу суд,\~враховуючи відповідно\~до\~ст. 182 СК України\~матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, доказів наявності інших утриманців матеріали справи не містять і являючись батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати її до повноліття. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, та матеріальне становище відповідача, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду тобто з 12.09.2018 до досягнення дитиною\~\~ повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved