Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір про №04свкл-08, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 1280000,00 дол. США строком 23.03.2013 зі сплатою 14.5% річних за користування кредитними коштами. 19.11.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.07.2016 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість по кредитному договору №04свкл-08 від 25.01.2008 року в загальному розмірі - 856 748 доларів США 02 центи, що в гривневому еквівалентні станом на 19.10.2015 року по курсу НБУ складало 18 248 732 гривен 83 копійки, з яких: 765 836 доларів США, 53 центи, що в гривневому еквіваленті станом на 19.10.2015 року по курсу НБУ складало - 16 312 318 гривень 09 копійок; 90 911 доларів США 49 центів, що в гривневому еквіваленті станом на 19.10.2015 року по курсу НБУ складало - 1 936 414 гривень 74 копійок, та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 гривень 00 копійок. Постановою Верховного Суду України від 13.03.2017 року заява відповідача задоволена, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2015 року, ухвала апеляційного суду м. Києва від 23.03.2016 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.07.2016 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка обґрунтовується тим, що між сторонами укладено кредитний договір №04свкл-08, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1 280 000,00 дол. США строком до 23.03.2013 року, зі сплатою 14,5% річних, а відповідач зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим договором. Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти, однак, відповідач в порушення умов договору, взяті на себе зобов'язання виконав не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі: 1 097 771,71 дол. США, з яких: 805 302,68 дол. США прострочена заборгованість по кредиту та 292 469,03 дол. США прострочена заборгованість по процентам, нарахованим за період з 09.08.2013 року по 10.03.2015 року в розмірі 40% річних від простроченої суми згідно п. 3.1. кредитного договору. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги, з урахуванням збільшення підтримав, просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача зазначив, що 21.11.2013 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у справі №758/10416/13-ц, яким з відповідача стягнуто заборгованість на користь позивача у розмірі 12 079 180,46 грн. шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки. У зв'язку з примусовим виконанням вищезазначеного рішення відділом примусового виконання рішень ДВС України відкрито виконавче провадження № 44195512 та реалізовано наступне нерухоме майно: нежилі приміщення [ADDRESS] (в літ. А) загальною площею 296 кв.м., які розташовані у будинку [ADDRESS]; нежилі приміщення в літ. А загальною площею 87,55 кв.м. в тому числі з [ADDRESS] нежилі приміщення з [ADDRESS]. Також через касу банку відповідачем до набрання законної сили заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва сплачено грошові кошти на погашення заборгованості за договором у загальному розмірі 503 201,18 грн. Враховуючи вищезазначені обставини, відповідач вважає, що погасив заборгованість за кредитним договором, перед позивачем повністю та підстави стягувати з відповідача на користь позивача будь-які грошові кошти відсутні. Крім того, представник відповідача зазначає, що сума грошових коштів, заявлена позивачем до стягнення по даній справі є курсовою різницею, стягнення якої не передбачено ні умовами кредитного договору, ні чинним законодавством України, а тому позов задоволеннюне підлягає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.01.2008 року між сторонами укладено кредитний договір №04свкл-08/а.с.10-11, том І/, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачеві грошові кошти (кредит) шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 1 280 000,00 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути 23.03.2013 року зі сплатою щомісячно 14,5% процентів річних /Т.1 а.с. 10-11/. 07.02.2008 року між відповідачем та позивачем укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору/а.с.12, том І/, яким змінено порядок надання позивачем грошових коштів (кредиту) відповідачу з відновлювальної відкличної кредитної лінії на не відновлювальну відкличну кредитну лінію (кредит, який видається частинами (траншами), та після повного або часткового повернення якого неможлива повторна видача грошових коштів) /Т.1 а.с. 12/. 31.03.2009 року, 31.08.2009 року, 29.09.2009 року, 28.10.2009 року, 30.11.2009 року, 30.12.2009 року, 27.01.2010 року, 26.02.2010 року, 31.03.2010 року, 29.04.2010 року, 31.05.2010 року, 30.06.2010 року, 30.07.2010 року, 31.08.2010 року, 30.09.2010 року, 31.10.2010 року та 30.11.2010 року між відповідачем та позивачем укладені договорами про внесення змін та доповнень до кредитного договору /Т. 1 а.с. 12-36/, якими внесено зміни до строку сплати відповідачем процентів за користуванням кредитом за певний місяць. Згідно виписки з особового рахунку №22332020392 відповідача /Т 2 а.с. 177-181/ вбачається, що позивач видав йому кредит в загальному розмірі 1 280 000,00 доларів США наступними траншами, а саме: 25.01.2008 року - 524 000,00 доларів США, 05.02.2008 року - 424 000,00 доларів США, 15.02.2008 року - 67 000,00 доларів США, 19.02.2008 року - 50 000,00 доларів США, 03.03.2008 року - 18 000,00 доларів США, 05.03.2008 року - 26 000,00 доларів США, 12.03.2008 року - 171 000,00 доларів США. Відтак, судом встановлено, що позивачем в повному обсязі виконано свій обов'язок за кредитним договором та надано відповідачеві кредит в розмірі 1 280 000,00 доларів США.В той же час, відповідач свого обов'язку за кредитним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим в 2013 році утворилася заборгованість, для стягнення якої позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з відповідним позовом. 21.11.2013 року Подільським районним судом м. Києвав справі №758/10416/13-ц ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» заборгованість за кредитом у розмірі 12 079 180,46 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі - 1 008 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2013 року по курсу НБУ складає - 8 056 944, 00 гривні; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 371 478 доларів США 84 центи, що в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2013 року по курсу НБУ складає 2 969 230 гривень 37 копійок; заборгованість по сплаті пені по простроченому кредиту відповідно до п. 3.1. кредитного договору у розмірі - 410 415 гривень 37 копійок; заборгованість по сплаті пені по простроченим процентам відповідно до п. 3.1. кредитного договору у розмірі - 642 590 гривень 72 копійок, в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 12 079 180, 46 грн. звернути стягнення на нежилі приміщення [ADDRESS] (в літ. А) загальною площею 296 кв.м., які розташовані у будинку [ADDRESS]; нежилі приміщення в літ. А загальною площею 87,55 кв.м. в тому числі з [ADDRESS] нежилі приміщення з [ADDRESS] /Т. 1 а.с. 96-104/. В ході примусового виконання зазначеного рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року в справі №758/10416/13-ц реалізовано в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку», тобто шляхом набуття позивачем права власності на об'єкти іпотеки в рахунок заліку забезпечених вимог, наступне нерухоме майновідповідача: - 30.06.2015 року нежилі приміщення [ADDRESS] (в літ. А) загальною площею 296 кв.м., які розташовані у будинку [ADDRESS], за стартовою ціною: 5 795 000,00 грн./Т. 1 а.с. 121-123, 129-130/ - 30.06.2015 року нежилі приміщення з [ADDRESS], за стартовою ціною 4 500 000,00 грн./Т. 1 а.с.124-126, 127-128/; Отже, загальна сума грошових коштів, отриманих позивачем 30.06.2015 року на погашення заборгованості за рішенням становила 10 295 000,00 грн., які у відповідності до черговості погашення вимог, передбаченої ст. 534 ЦК України, спрямовано позивачем на погашення в повному розмірі заборгованості по сплаті пені за прострочення сплати процентів і кредиту, а також заборгованості по сплаті процентів і заборгованості по кредиту в розмірі 6 272 763,54 грн. (784 782,13 дол. США). - 31.08.2015 року нежилі приміщення в літ. А загальною площею 87,55 кв.м. в тому числі з № 1 по № 8, № IV групи приміщень [ADDRESS], за ціною: 1 140 000,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 08.08.2013 року еквівалентно 142 624,80 дол. США/а.с. 160-161, том І; а.с. 33-35, том ІІІ/. Також відповідачем після ухвалення Подільським районним судом м. Києва заочного рішення від 21.11.2013 року в добровільному порядку через касу банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесено22 851,00 доларів СШАна погашення кредиту /а.с. 46, 48, 49 том ІІІ/.Таким чином, непогашена згідно заочного рішення Подільського районного суду м. Києва сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 57 742,07 дол. США, що є простроченою сумою кредиту. Крім того,після ухвалення Подільським районним судом м. Києва заочного рішення від 21.11.2013 відповідачем через касу банку сплачено 10 000,00 доларів США, що направлені позивачем, як і визначено у квитанції №24572 від 19.05.2014 року /а.с. 47, том ІІІ/ та у квитанції №343478 від 28.07.2014 року /а.с. 50, том ІІІ/ на погашення процентів за користування кредитом, в тому числі нарахованих після ухвалення вказаного рішення. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. До підстав припинення зобов'язання, передбачених ст.ст. 599-609 ЦК України та умов кредитного договору, не відноситься ухвалення судового рішення. Відповідно до правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 року у справі № 6-1252цс15, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняєправовідносинсторін кредитного договору та кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконаннявказаного судового рішення. Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом банк нараховує, а позичальник щомісячно сплачує банку проценти з розрахунку 14,5% процентів річних, якщо інший розмір не встановлений цим договором. Згідно з п. 2.10 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником остаточного терміну повернення кредиту зазначеного в п. 2.3. (23.03.2013 року), нарахування процентів за користування кредитом по ставці зазначеній в п. 2.5. припиняється, і в силу вступає п. 3.1., 3.3. даного договору. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору у разі прострочення термінів повернення кредиту визначених в цьому договору позичальник несе відповідальність за порушення грошового зобов'язання та на вимогу банка, зобов'язаний сплатити суму боргу та 40 процентів річних від простроченої суми. Ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України). На підставі зазначених норм законодавства України та у зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору і строків виконання взятих на себе за ним зобов'язань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у розмірі 626 320,01 доларів США, нараховані за період з 09.08.2013 року по 10.03.2015 року. В той же час судом встановлено, що на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2015 року, скасованого постановою Верховного Суду України від 13.03.2017 року, з відповідача на користь позивача в порядку примусового виконання звернуто стягнення на нежиле приміщення (в літ. А) (підвал), загальною площею: 182,30 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127,за рахунок якого погашено заборгованість в розмірі 5 934 810,00 гривень, яка згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.10.2015 року еквівалентна278 659,67 доларів США, тареалізовано з прилюдних торгів нежиле приміщення з [ADDRESS], за реалізацію якого позивач отримав 1 175 448,02 гривень, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.10.2015 року еквівалентно 55 191,31 доларів США, а тому сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 292 469,03 доларів США. Також, на думку суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 805 302,68 доларів США, яка, як встановлено судом, є різницею між сумою боргу, визначеною у валюті долар США відповідно до заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року та фактично зарахованою 30.06.2015 року та 31.08.2015 року в рахунок її погашення. Згідно з ст. 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. Положеннями статті 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 1 та 2 ст. 533 ЦК України). Згідно з заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року в справі №758/10416/13-ц з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12 079 180,46 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі - 1 008 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2013 року по курсу НБУ складала - 8 056 944,00 гривень та прострочена заборгованість за процентами у розмірі 371 478 доларів США 84 центи, що в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2013 року по курсу НБУ складала 2 969 230, 37 гривень. Отже, відповідач повинен повернути позивачеві грошові кошти за кредитним договором, в тому числі і на підставі рішення суду, в тій самій валюті, в якій він їх отримував (долари США). Оскільки з дати ухвалення заочного рішення Подільського районного суду м. Києва (21.11.2013 року), яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в доларах США з зазначенням гривневого еквіваленту станом на дату ухвалення по дату фактичного часткового його виконання (30.06.2015 року та 31.08.2015 року) розмір курсу долара США по відношенню до курсу гривні збільшився, то зарахування заборгованості у валюті гривні згідно діючого на ці дати офіційного курсу НБУ призвело до погашення суми в розмірі 493 583,09 доларів США., а не суми в розмірі 1 298 885,77 доларів США згідно курсу НБУ, зазначеного у заочному рішенні, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця в розмірі 805 302,68 доларів США. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно з ст.ст. 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно з ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями. Отже, з огляду на те, що в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено в іноземної валюти - долар США, та з урахуванням наявності у банку генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд вважає за необхідне ухвалити рішення про стягнення заборгованості саме в іноземній валюті - долар США. На підставі викладеного та

Outcome: approved