Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики та трьох відсотків річних, посилаючись на те, що 22 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики (надалі - Договір), за яким позивач взяв на себе обов'язок передати відповідачу грошову суму у розмірі 74 000 гривень, а відповідач - повернути вказані кошти до 28 вересня 2014 року, що підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачем 28 вересня 2014 року. В обумовлений термін відповідач грошові кошти не повернув та до теперішнього часу спір в досудовому порядку між ними не врегульовано, оскільки відповідач уникає з ним зустрічей, переховується від нього та не відповідає на телефонні дзвінки, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 75 000 гривень, три відсотки річних за період з 28 вересня 2014 року по 06 лютого 2015 року в розмірі 807 гривень, виходячи з наступного розрахунку - 75 000 гривень (сума боргу) х 131 (днів прострочення з 28.09.2014 по 06.02.2015 року) х 3 % / 365 (днів в році) / 100% = 807 гривень, а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір сплачений при подачі позовної заяви в розмірі 757 гривень 08 копійок, а всього 76 564 гривні 08 копійок. Позивач та його представники - [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреності від 10 березня 2015 року (а.с. 21) в судове засідання з'явились, підтримали позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 74 000 гривні, відповідно до розписки, оскільки в позові допущено описку, так як в дійсності відповідач отримав у борг у позивача 74 000 гривень, та стягнення трьох відсотків річних в зв'язку з цим в розмірі 796 гривень 77 копійок, при цьому пояснили, що до цього часу відповідач не сплатив ні копійки позивачу. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 18), в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 19), згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнає частково та не заперечує щодо стягнення з нього суми боргу за договором позики в розмірі 74 000 гривень та сплачений позивачем судовий збір, проти задоволення решти позовних вимог заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представників, вивчивши матеріали цивільної справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 квітня 2014 року між позивачем [PERSON], [INFO] (а.с. 6) та відповідачем [PERSON], [INFO] (а.с. 7) було укладено договір позики, за яким позивач взяв на себе обов'язок передати відповідачу грошову суму у розмірі 74 000 гривень, а не як вказано в позовній заяві позивача - 75 000 гривень, а відповідач - повернути вказані кошти до 28 вересня 2014 року, що підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачем 28 вересня 2014 року (а.с. 22). В обумовлений термін відповідач грошові кошти не повернув та до теперішнього часу спір в досудовому порядку між сторонами не врегульовано, оскільки відповідач уникає з позивачем зустрічей, переховується від нього та не відповідає на телефонні дзвінки, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 75 000 гривень, три відсотки річних за період з 28 вересня 2014 року по 06 лютого 2015 року в розмірі 807 гривень, виходячи з наступного розрахунку - 75 000 гривень (сума боргу) х 131 (днів прострочення з 28.09.2014 по 06.02.2015 року) х 3 % / 365 (днів в році) / 100% = 807 гривень, а також стягнути з відповідача на його користь судовий збір сплачений при подачі позовної заяви в розмірі 757 гривень 08 копійок, а всього 76 564 гривні 08 копійок (а.с. 1, 2-5). У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. На підставі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, при цьому особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, а також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, при цьому якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником - обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Таким чином, написана відповідачем [PERSON] розписка від 28 вересня 2014 року свідчить про отримання ним грошових коштів в сумі 74 000 гривень за укладеним договором позики від 22 квітня 2014 року, які він зобов'язується повернути саме до 28 вересня2014 року, є добровільним правочином укладеним між сторонами, направленим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому існують всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі саме 74 000 гривень та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання на суму саме 74 000 гривень в розмірі 796 гривень 77 копійок, відповідно до наступних розрахунків. Розрахунок трьох відсотків річних за час прострочення за період з 28 вересня 2014 року по 06 лютого 2015 року, становить 796 гривень 77 копійок, з розрахунку 3% х 131 день прострочення / 365 днів у році х 74 000 гривень заборгованості / 100 % = 796 гривень 77 копійок. Враховуючи викладене, оцінюючи всі докази по справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з урахуванням позики саме в розмірі 74 000 гривень відповідно розписки та показів в судовому засіданні позивача та його представників, а саме: необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 74 000 гривень 00 копійок та три відсотки річних в розмірі 796 гривень 77 копійок. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 747 гривень 96 копійок, з урахуванням частково задоволених позовних вимог позивача на суму 74 796 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial