Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 05.03.2010 та договором б/н від 09.11.2010 у розмірі 27866,14 гривень та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.03.2010 між позивачем та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Також 09.11.2010 між позивачем та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 18000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. 07 грудня 2015 року [PERSON] померла. 24 березня 2016 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якій зазначалось, що спадкоємцями [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є [PERSON]. 13 квітня 2016 року на адресу спадкоємця [PERSON] був направлений лист-претензія про необхідність погашення кредиту, проте, до теперішнього часу відповіді не отримано, кредит не погашений, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 05 березня 2010 року становить 8558,48 гривень, яка складається з: 8550,95 гривень - заборгованість за кредитом, 7,53 гривень - заборгованість за відсотками, а також заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 09 листопада 2010 року становить 19307,66 гривень, яка складається з: 22949,25 гривень - заборгованість за кредитом, 2011,85 гривень - заборгованість за відсотками, з них 5653, 44 гривень внесено коштів на погашення заборгованості. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника банку та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового Бюро ГУМВС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається зі змісту анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та Умов та правил надання банківських послуг, 05 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Також, як вбачається зі змісту анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та Умов та правил надання банківських послуг, 09 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 18000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписані заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У заявах [PERSON] та Умовах та правилах надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається зі змісту вищевказаних кредитних договорів, свої зобов'язання банк перед [PERSON] виконав. Відповідно до п.2.1.1.2.1 та 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, датою укладення договору є дата отримання карти, яка зазначена у заяві. Клієнт надає свою згоду на те, щоб кредитний ліміт встановлювався за рішенням банку та Клієнт дає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити та анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно будь-якого розміру ліміту, встановленого банком. Погашення кредиту передбачено п. 2.1.1.12.3, а саме поповнення карткового рахунку Держателя здійснюється шляхом внесення засобів в готівковому або безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок Держателя, а також шляхом договірного списання засобів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Згідно до п. 2.1.1.12.6, 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,за користування кредитом а овердрафтом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.1.2.13. Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Судом встановлено, що [PERSON] не в повному обсязі сплачувалися сума кредиту та проценти за користування кредитом, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по кредитами та заборгованість по процентам за користуванням кредитами. Відтак, [PERSON] були порушені умови договорів щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. 07 грудня 2015 року [PERSON] померла. Згідно ч.1 ст. 608 ЦК зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки померлої особи, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Положеннями частин 1 та 2 статті 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця. Таким чином відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Судом встановлено, що на час смерті боржника, тобто станом на 07 грудня 2015 року, заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 березня 2010 року становила 8558,48 гривень, яка складається з: 8550,95 гривень - заборгованість за кредитом, 7,53 гривень - заборгованість за відсотками, а також заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 09 листопада 2010 року становила 19307,66 гривень, яка складається з: 22949,25 гривень - заборгованість за кредитом, 2011,85 гривень - заборгованість за відсотками, з них 5653, 44 гривень внесено коштів на погашення заборгованості. 24 березня 2016 року позивачем було отримано відповідь приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якій зазначалось, що після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №15/2016, а також зазначено, що спадкоємцем [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є [PERSON]. 13 квітня 2016 року на адресу спадкоємця [PERSON] був направлений лист-претензія про необхідність погашення кредиту, проте, до теперішнього часу відповіді не отримано, кредит не погашений, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] №252/01-16 від 21.03.2017, після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON], [INFO], який отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Бабаї, вул.Набережна, буд.19. 13 квітня 2016 року позивач, скориставшись своїм правом, у встановлені ст.1281 ЦК України строки пред'явив до відповідача [PERSON] вимогу про погашення заборгованості спадкодавця перед банком, що підтверджується копією листа-претензії за вих.№ №SAMDN52000092268867 від 06.04.2016. Як встановлено ч.ч. 1, 5 ст. 1268 К України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Загальним правилом для спадкоємця після смерті спадкодавця є прийняття спадщини шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] спадщину прийняла у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому у відповідності до вимог ст. 1282 ЦК України обов'язок задовольнити вимоги кредитора покладається на спадкоємця померлої - [PERSON]. Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідач не надав до суду заперечень проти нарахованої позивачем суми заборгованості за кредитними договорами. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про звернення відповідача до банку із заявою про припинення дії договору або про його розірвання, а також про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 27866,14 гривень. Розподіл судових витрат в справі визначається у відповідності з положенням ст. 88 ЦПК України. Згідно платіжного доручення № ВООО5В14А6 від 05 серпня 2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved