Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] ними було отримано житлове приміщення, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується ордером на житлове приміщення №30 від 17 лютого 1997 року, виданого на ім`я [PERSON] . Також позивач зазначив, що в ордері на житлове приміщення вказано і сина [PERSON] . 21 листопада 2002 року між Балахівською ЖКК та [PERSON] було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Протягом спільного проживання в одному помешканні у сторін виникли непорозуміння, тому починаючи з 2004 року фактично було припинено спільне проживання, а відповідачка припинила користуватися житлом за вищевказаною адресою та проживала за іншою адресою. [PERSON] також з 2004 року припинив користуватися житлом за вищевказаною адресою та проживає у [ADDRESS] році між позивачем та [PERSON] було розірвано шлюб, і на даний час в квартирі, наймачем якої фактично є [PERSON] , її особистих речей та [PERSON] немає, участі в оплаті комунальних послуг вони не приймають, а всі витрати по утриманню та обслуговування квартири здійснюються позивачем. Реєстрація місця проживання відповідачів у житловому будинку створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. В зв`язку з тим, що в односторонньому порядку позивач не може зняти з реєстрації відповідачів, які втратили право користування житловим приміщенням, він вимушений звернутись до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 травня 2018 року провадження по даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 400/288/18 за позовом [PERSON] до Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, [PERSON] , [PERSON] , законного представника [PERSON] - [PERSON] , з третьою особою Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, про визнання незаконним та скасування рішення про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 року провадження по справі поновлено. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачі та представник відповідачів у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що [PERSON] за місцем роботи було видано ордер на житлове приміщення №30 від 17 лютого 1997 року, а саме, на квартиру [ADDRESS] . Відповідач був вказаний у даному ордері як член сім`ї наймача разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] 21 листопада 2002 року між Балахівською ЖКК та [PERSON] було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Протягом спільного проживання в одному помешканні у сторін виникли непорозуміння, і внаслідок сімейного насилля зі сторони позивача [PERSON] була змушена покинути спірну квартиру, і починаючи з 2004 року почала проживати у найманих житлових приміщеннях. [PERSON] перестав проживати у спірному житловому приміщенні у зв`язку з виїздом на навчання. На даний час власне житло відповідачі так і не набули. [PERSON] проживає у найманій квартирі по [ADDRESS] , разом з нею проживає неповнолітня онука [PERSON] , опікуном якої вона призначена, так як її мати - [PERSON] , донька сторін, померла [INFO] . Син [PERSON] \~працює у\~м.Дніпро\~і проживає\~там же\~з сім`єю\~ у\~найманій квартирі.\~ [PERSON] \~намагалася з\~представниками органів\~місцевого самоврядування\~04.09.2017\~року потрапити\~до спірної\~квартири,\~але не\~змогла,\~так як\~у квартирі\~поміняні замки.\~ [PERSON] \~також під\~час приїду\~до смт.Балахівка\~намагався потрапити\~до квартири,\~але йому\~ніхто не\~відчинив двері.\~Таким чином\~відповідачі зазначають,\~що не\~проживають у\~спірному житловому\~приміщення з\~поважних причин,\~а тому\~просили відмовити у задоволенні позовної заяви. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення від 17.02.1997 року № 30, виданого на підставі розпорядження представника президента України №13 від 17.02.1997 року [PERSON] , остання та члени її сім`ї - чоловік [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] , отримали право на поселення до житлового приміщення квартира [ADDRESS] . 21 листопада 2002 року між Балахівською ЖКК та [PERSON] було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, окрім того, цього ж дня між Балахівською ЖКК та [PERSON] також було укладено Типовий договір №3 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Протягом спільного проживання в одному помешканні у сторін виникли непорозуміння, тому починаючи з 2004 року фактично було припинено спільне проживання. Так, згідно акту від 10 травня 2005 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Кабанець В.В. та депутатів селищної ради Лічневич М.П. та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без згоди та дозволу позивача та за його відсутності 09 травня 2005 року винесли з квартири все майно, крім меблів, позивач у свою чергу не заперечив щодо поділу майна після розірвання шлюбу. Окрім того, згідно акту від 10 травня 2005 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Кабанець В.В. та депутатів селищної ради Лічневич М.П. та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знищили майно громадянки [PERSON] у вигляді одягу та речей особистої гігієни, які знаходились у квартирі. В 2007 році між позивачем та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 28.03.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №13. Згідно довідки від 09 березня 2017 року №573, виданої Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] з 2004 року, а [PERSON] з 2005 року (свідоцтво про смерть №1 від 23.01.2017 року [NUMBER] ) припинили користуватися житлом за вищевказаною адресою. У відповідності до довідки від 03 листопада 2017 року №137, виданої Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області, зазначена в ордері квартира належить до власності селищної ради та перебуває на балансі Балахівськї житлово-комунальної контори. Також як вбачається з довідки від 27 вересня 2017 року №114, виданої Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області, споживач [PERSON] з 2012 року по теперішній час здійснює оплату по квартплаті та комунальних послугах вчасно. Рішенням виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 жовтня 2017 року № 54 «Про передачу у власність (приватизація) квартири [ADDRESS] », задоволено прохання наймачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] про приватизацію квартири та передано [PERSON] ј частку житлової квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність, передано [PERSON] ј частку житлової квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність, передано [PERSON] 1/4 частку житлової квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність та зобов`язано виконком Балахівської сільської ради видати свідоцтво на право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . 26 жовтня 2017 року Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що ѕ частки житлової квартири [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] і [PERSON] в рівних часках, а саме по ј кожному. Свідоцтво видано згідно з рішенням виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області № 54 від 26 жовтня 2017 року. На підставі рішення виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 жовтня 2017 року № 54 «Про передачу у власність (приватизація) квартири [ADDRESS] » та свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2017 року, 11.01.2018 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували кожний право власності на ј квартири. Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2020 року, у справі № 400/288/18 за позовом [PERSON] до Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, [PERSON] , [PERSON] , законного представника [PERSON] - [PERSON] , з третьою особою Петрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, про визнання незаконним та скасування рішення про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 жовтня 2017 року № 54 «Про передачу у власність (приватизація) квартири [ADDRESS] ». Також визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло видане 26 жовтня 2017 року Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області згідно з рішенням виконавчого комітету Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області № 54 від 26 жовтня 2017 року на ѕ частки житлової квартири [ADDRESS] , яким посвідчено право спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, а саме по ј кожному. У відповідності з актом від 18 липня 2017 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Коваленка О.В., капітана Петрівського відділення поліції Долинського відділу поліції в кіровоградській області Ляшевича Є.П., жительки смт. Балахівка [PERSON] , власниці квартири [PERSON] , які склали даний акт в тім, що 18.07.2017 року бо 11 год. у їх присутності та присутності бувшого чоловіка [PERSON] розглядалося питання про можливість спільного проживання в спільній квартирі за адресою [ADDRESS] . Після обговорення різних варіантів дана ситуація залишилася не вирішеною. Згідно акту від 04 вересня 2017 року, складеного у смт. Балахівка за участі селищного голови Коваленка О.В., депутата селищної ради Попова М.В., жителів будинку по [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , 04.09.2017 року о 18 год. 30 хв. у їх присутності [PERSON] із внучкою [PERSON] , над якою взято опікунство, а також зареєстровані за даною адресою [ADDRESS] , хотіли повернутися в свою квартиру на постійне місце проживання. Бувший чоловік [PERSON] та його співмешканка , які постійно проживають в даній квартирі, двері не відчинили та у квартиру не пускають. \~ \~ \~ \~Крім цього у судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача та відповідача по справі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він являється головою Балахівської селищної ради. З 2005 року [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] . Вона разом із своєю онукою проживає по [ADDRESS] , в будинку зручностей немає (води і т.д.), сам по собі будинок теплий. Свідок був присутнім , коли з квартири [PERSON] викидалися речі 09 травня 2005 року, стосовно цього складався акт. Він так зрозумів, що коли позивач припинив жити з дружиною, то почав співмешкати з [PERSON] . Що стосується [PERSON] , то свідок вже близько 10 років його не бачив, його місце проживання і перебування йому не відомі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає цивільним шлюбом з позивачем по справі у спірній квартирі в [ADDRESS] , але прописана в [ADDRESS] . З 08 березня 2005 року по теперішній час вона почала офіційно співмешкати за вказаною адресою з позивачем, а відповідачі по даній адресі не проживають. 09 травня 2005 року [PERSON] разом з сестрою залізли через сусідський балкон і вирішили вселитися, хоча замки вже були замінені, вони самостійно зайшли в будинок, вивезли свої речі, а її пошкодили. За комунальні послуги жодного разу не платили ні [PERSON] , ні [PERSON] , як принесли квитанцію, там був борг 4 тис. грн. [PERSON] його сплатив і з того часу всі комунальні послуги оплачує він. Свідок \~ [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що з 2005 року не бачив, щоб у спірній квартирі проживала [PERSON] , яка після розлучення з чоловіком проживала у іншому місці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає в [ADDRESS] .\~ Одного дня восени 2017 року прийшов голова селищної ради і попрохав її бути свідком, так як вона проживає у вказаному будинку. Вони постукали в двері, ніхто не відкривав, потім вийшли на вулицю та склали акт про те, що не відчинили двері і в квартиру не впускають. Чи вдома хтось був свідок не знає. Квартира давалася [PERSON] , так як вона працювала в котельні. У сім`ї [PERSON] завжди були сварки, хоча можна було мирно розійтися. Також свідок бачила, що [PERSON] завжди приїжджав на гробки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що являється депутатом Балахівської селищної ради і був у складі комісії при вселенні [PERSON] у квартиру по Пушкіна, 5/14. [PERSON] спробувала відчинити двері, але ключ не підійшов. В квартиру їх також ніхто не пустив. Чи був хтось у квартирі, сказати не може. Вони трохи почекали, але ніхто не прийшов, а тому повернулися до селищної ради і там склали відповідний акт. Свідок [PERSON] у\~судовому засіданні\~пояснила,\~щоє рідною сестрою [PERSON] . Восени 2004 року її сестра через сімейне насилля зі сторони свого чоловіката побої вимушена була підти з квартири і проживала деякий час у неї. Навесні 2005 року вони пішли з сестрою по її речі у спірну квартиру, з квартири забрали одяг, але меблі і все інше не забирали. Сестра винайняла квартиру і на даний час проживає з внучкою у зйомній квартирі. Коли [PERSON] пішов з квартири свідок не пам`ятає, на той момент його в квартирі не було, він пішов вже навчатися. Свідок з сестрою неодноразово ходили до квартири, але двері їм ніхто не відкривав. Одного разу пішли в селищну раду і з її представниками ходили до дільничого, про що склали відповідний акт. Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із наступного. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частинами першою, другою\~статті 71 ЖК Української РСР\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Статтею 72 ЖК Української РСР\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У справі «Прокопович проти Росії» (рішення від 18.11.2004, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання. Отже, за змістом указаних рішень Європейського суду з прав людини тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) також визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, врахувавши, що право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується\~Основним Законом України,\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачі відсутні у спірній квартирі понад шість місяців без поважної причини. Однак доводи позивача про те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад шість місяців без поважної причини, суд не бере до уваги, оскільки підстави, які викладені в позовній заяві, не відповідають встановленим обставинам по суті спору. Аналіз\~наданих суду\~доказів та\~встановлених судом\~обставини свідчить\~про те,\~що відповідач\~[PERSON] \~ на підставі ордеру на житлове приміщення від 17.02.1997 року № 30, та члени її сім`ї - бувший чоловік та позивач по справі [PERSON] , а також син - відповідач по справі [PERSON] ,\~ отримали право на поселення до житлового приміщення квартири [ADDRESS] , набувши таким чином зареєстроване в ній у встановленому законом порядку місце проживання та право користування. Припинення сімейних відносин не позбавляє одного з подружжя права користування нерухомим майном, яке належить іншому з подружжя та в якому зареєстроване його місце проживання, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 ЖК України та ст.405 ЦК України. До такого висновку прийшов ВС у постанові від 16.11.2020 у справі №295/13887/18-ц за аналогічних правовідносин. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. \~ \~ \~ \~Однак як вбачається з матеріалів справи, показів свідків, відповідач [PERSON] залишила спірне житло, але не добровільно, і на даний час їй чиняться перешкоди у користуванні житлом зі сторони [PERSON] , вона не має вільного доступу до квартири, оскільки там відбулася заміна замків вхідних дверей. Відповідач [PERSON] залишив вказане жило у зв`язку з навчанням і теж на даний час не має вільного доступу до квартири, оскільки там відбулася заміна замків вхідних дверей. \~ \~ \~ \~В той же час відповідачі не втратили інтерес до житла, про що свідчать їх наміри приватизувати квартиру ( рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18.02.2020 року), а також намір відповідача [PERSON] вселитися для подальшого проживання до спірної квартири ( акт від 04 вересня 2017 року, складений у смт. Балахівка за участі селищного голови Коваленка О.В., депутата селищної ради [PERSON] , жителів будинку по [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] ), а позивач, в свою чергу, не ставив вимогу до відповідачів про відшкодування йому витрат на утримання житла. Крім того, відомості про наявність іншого житла, яке належить відповідачам на праві власності, матеріали справи не містять. Отже, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. До такого висновку прийшов ВС у постанові від 09.12.2020 № 209/2642/18 за аналогічних правовідносин. Враховуючи вищевикладене підстав для визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, немає. Отже, позивачем не доведено та не надано доказів, які б стали підставою для задоволення позову.

Outcome: dismissed