Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений /т.2 а.с.21-25/ та з урахуванням останніх уточнень просив: звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки SME508/003/2008, посвідченій приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Заботкіною Т.Ю. та зареєстрований в реєстрі під номером 142, а саме: земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер 5122786400:02:001:0148 та житловий будинок загальною площею 357,9 кв.м., житловою площею 83,0 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] та належить па праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду, серія та номер:№2-2974/10 виданий 30.07.2010, видавник: Суворовський районний суд міста Одеси, реєстраційний номер майна 1010233651227, дата внесення запису про право гласності 23.08.2016 р., шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче за звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог «ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №СМ-SМЕ508/003/2008 від 31.01.2008р. в загальному розмірі 1 754 603,64 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що\~31.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), та [PERSON] був укладений кредитний договір SME508/003/2008. В забезпечення належного виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого у заставу позивачу було передано земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В подальшому між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 26.11.2010року був укладений договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за договором іпотеки. У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх кредитних зобов`язань рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області, винесено рішення у справі №2-231/11, яким солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1754603,64 грн. У ході проведення представником позивача дій щодо примусового стягнення заборгованості, стало відомо на підставі рішення Суворовського районного суду №2-2974/10 від 30.07.2010 року, право власності на вищезазначене іпотечне майно зареєстровано по Ѕ частині за [PERSON] , [PERSON] , у зв`язку з чим вважають, що [PERSON] та [PERSON] виступають у якості заставодавців перед ТОВ «ОТП Факторінг Україна». На теперішній час рішення суду від 26.11.2010 року не виконано заборгованість не сплачена, через що вони вимушені звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність. Надавши відповідь на відзив у якому заперечувала проти застосування строків позовної давності, мотивуючи це тим, що відповідно до п.2.1.1 іпотечного договору, боржник повинен повністю повернути Іпотекодержателю суму кредиту до 31.01.2018 року та саме з цього часу обраховується строк позовної давності. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив застосувати строк позовної давності, мотивуючи це тим, що 25.06.2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до [PERSON] та [PERSON] із вимогою про повне дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, чим в свою чергу змінив умови кінцевого строку виконання зобов`язань за кредитним договором з 31.01.2018 року на 25.07.2009 року. Представник органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області підтримала думку представника відповідачів. Вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 31.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір №СМ-SМЕ508/003/2008, відповідно до умов якого банк надав кредит у сумі 200000,00 доларів США, а остання зобов`язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором, а саме до 31.01.2018 року /т.1 а.с.7-17/. Разом з тим сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у\~визначеній банком частині (пункт 1.9). При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 31.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладений договір іпотеки (майнової поруки), за умовами якого остання передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 га та житловий будинок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] /т.1 а.с.18-27/. У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у розмірі, валюті, порядку та у строк, які встановлені в кредитному договорі з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну дії. 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений договір відступлення права вимоги за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою/заставою, за яким умовами якого до останнього перейшло право вимоги у тому числі і до [PERSON] /т.1 а.с. 29-35/. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2011 року у справі №2-231/11, солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором СМ-SМЕ508/003/2008 у розмірі 1754603,64 грн. Рішення набрало законної сили 11.10.2011 року/ т.1 а.с.36-41/. Крім того, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2011 року у справі №2-231/11, встановлено, що 25.06.2009 року на адресу відповідачів було направлено письмову претензію про погашення боргу, яка була залишена без відповіді та задоволення. Положенням ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З відповіді в.о. Начальника Першого Суворовського ВДВС Шенгелая М.А., встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-231/11 завершено, на депозитний рахунок відділу коштів для погашення заборгованості не надходило /т.2 а.с.92/. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований по Ѕ частині за [PERSON] та [PERSON] , при чому право власності останнього зареєстровано на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30.07.2010 року /т1. а.с.47-63/. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем попущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, направлення ним вимоги про дострокове повернення кредиту протягом трьох років (до 25.07.2012 року), проте до суду звернувся з позовом у березні 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Ухвалюючи рішення, суд зазначає, що пред`явивши 25.06.2009 року вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, суд зазначає, що право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №№\~357/9126/17-ц провадження № 61-36495св18. Згідно зі змістом\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою\~статті 7 цього Закону\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Частина перша\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Згідно зі статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи те що представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не заявлено клопотань про поновлення позовної давності, та не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.12,13,81,76-77, 80-81, 141, 263-265,ЦПК України, 255-255, 257- 261, 509, 526, 530, 610-612, 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.стю 1, 7, 35 ЗУ «Про іпотеку», суд,-

Outcome: dismissed