Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (за період з 17.05.2014 року по 16.09.2014 року) в сумі 9115 грн. 68 коп. та моральну шкоду в сумі 9000 грн., мотивуючи тим, що він працював у відповідача і при звільненні 28.02.2014 року з ним не розрахувалися. Він неодноразово звертався до відповідача з зверненнями виплатити існуючу заборгованість по заробітній платі. Однак, заборгованість йому не виплачено до даного часу. Невиплата відповідачем заборгованості по заробітній платі призвело до порушення його законних прав, що в свою чергу призвело до душевних і моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і повноцінного життя родини. Невиплата заробітної плати в день звільнення позбавила його і його родину засобів до існування, так як були відсутні необхідні обігові кошти для сплати комунальних платежів, на належне харчування його та родини. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Свої позовні вимоги підтримав. Погоджується на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Позивач працював у відповідача і був звільнений 28.02.2014 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю ( ч.3 ст. 38 КЗпП України). Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача, випискою з наказу №05-к від 25.02.2014 року. На час звільнення позивачу не було виплачено 17861 грн. 38 коп. заборгованості по заробітній платі, яку було стягнуто з відповідача судовим наказом Овруцького районного суду від 02.04.2014 року по справі №286/1664/14-ц, що підтверджується копією вказаного судового наказу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В п.6 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам належить мати на увазі, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону «Про оплату праці» розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до ч.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач в своїй позовній заяві зазначив, що він в день звільнення працював. В цей же день він пред'являв роботодавцеві вимогу про розрахунок. На час розгляду справи в суді заборгованість йому не виплачено, але стягнуто судовим наказом. Копія рішення Овруцького районного суду від 08.07.2014 року по справі № 286/2350/14-ц свідчить, що було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 28.02.2014 року по 16.05.2014 року в сумі 5426 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.. Вказане рішення перебуває на виконанні, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.08.2014 року ВП №44296228. Представником відповідача вказані обставини не заперечуються. Ним не доведено, що позивачеві не виплачено належні від підприємства суми не з їх вини. Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом 86 днів (з 17.05.2014 року по 16.09.2014 року). В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідачем заборгованість по заробітній платі не погашено до даного часу, однак її стягнуто на користь позивача судовим наказом. Рішенням Овруцького районного суду від 08.07.2014 року по справі № 286/2350/14-ц було стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 28.02.2014 року по 16.05.2014 року, тобто відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 17.05.2014 року. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. При розрахунку суд виходить з розміру середньоденного заробітку, який застосовувався при ухваленні рішення Овруцького районного суду від 08.07.2014 року по справі № 286/2350/14-ц - 108 грн. 52 коп., яке набрало законної сили. Згідно з ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставин Відповідно з відповідача підлягає стягненню компенсація за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за весь час затримки за період з 17.05.2014 року по 16.09.2014 року, яка складає: 108, 52 коп. (середньоденний заробіток (згідно рішення) х 86 (робочі дні з 17.05.2014 року по 16.09.2014 року)= 9332 грн.72 коп. (середній заробіток за період з 17.05.2014 року по 16.09.2014 року). Однак, позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог в сумі 9115 грн. 68 коп.. Відповідно до ст.237 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав душевних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, що в свою чергу тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 9000 грн. 00 коп., враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1884 грн.. В стягнені решти суми моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. З відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (1% (від 9115 грн. 68 коп.+1884 грн. = 10999 грн. 68 коп.)= 109 грн. 99 коп., але не менше 243 грн. 60 коп. ) )в доход держави.

Outcome: partial