Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, вказуючи, що 26 вересня 2011 року [PERSON]. було прийнято на посаду менеджера з обслуговування клієнтів Київського відділення № 3 та з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. 26 грудня 2011 року в операційній касі відділення у [PERSON], яка виконувала функції касира, було виявлено нестачу грошей за підсумками операційного дня у розмірі 10 000 грн., про що складено акт ревізії від 26 грудня 2011 року. Позивач посилається, що відповідно до п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк», менеджер з обслуговування клієнтів Київського відділення № 3 відповідно до наказу № 155а-2 від 26 вересня 2011 року бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому банком матеріальних і грошових цінностей. Відповідно до п. 3 договору, у випадку незабезпечення з вини виконавця збереження ввірених йому цінностей, визначення розміру збитків, заподіяних банку і їх відшкодування проводиться у відповідності з діючим законодавством. На підставі викладеного , посилаючись на ст. ст. 135-3 та ч. 3 ст. 136 КЗпП України, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» 10 000 грн. та судові витрати. Представник позивача звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі . Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, звернувшись з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до наданої копії наказу голови правління ПАТ «Плюс Банк» № 155а-2 від 26 вересня 2011 року , [PERSON] прийнята на роботу менеджером з обслуговування клієнтів Київського відділення № 3 з 26 вересня 2011 року . а.с. 6 В трудовій книзі відповідачки зроблений запис за № 3 від 26 вересня 2011 року про прийняття її на роботу менеджером з обслуговування клієнтів Київського відділення. 13 жовтня 2011 року зроблений запис під № 4 про перейменування ПАТ «Плюс Банк» на ПАТ «Ідея Банк» відповідно до змін статуту від 13 жовтня 2011 року. 28 березня 2012 року [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до наказу № 41 а-5 від 16 березня 2012 року. а.с.39 В день прийняття на роботу, 26 вересня 2011 року , [PERSON] та позивач уклали договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п. 1 якого відповідач виконує обов'язки менеджера з обслуговування клієнтів Київського відділення № 3 та бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених їй банком матеріальних та грошових коштів. В зв'язку з викладеним, [PERSON] зобов'язується дбайливо відноситися до переданих їй для збереження або інших цілей матеріальних і грошових цінностей банку. а.с 4 Відповідно до акту ревізії цінностей, що знаходяться в операційній касі р/р [NUMBER] ревізійною бригадою 26 грудня 2011 року була встановлена недостача у касира [PERSON] в сумі 10 000 грн. Даний акт остання підписала без зауважень. а.с. 5 Таким чином, [PERSON], яка прийнята на роботу менеджером з обслуговування клієнтів, 26 грудня 2011 року працювала касиром у Київському відділенні № 3 ПАТ «Ідея Банк» та при зведенні каси було виявлено недостачу. Позивачем не надано суду висновки проведеного службового розслідування за фактом нестачі у касира, чи були допущені нею порушення , чи з вини саме [PERSON] позивачеві завдана шкода. Наданий позивачем в якості письмового доказу до позову акт ревізії від 26 грудня 2011 року лише констатує факт нестачі. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За вимогами ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи,безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається КМУ. Судом встановлено, що договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем укладено як менеджером з обслуговування клієнтів Київського відділення № 3 . В той час як укладення такого договору з цією категорією працівників не передбачено «Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва », затвердженим Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням № 447/24 від 28.12.77р., яке продовжує діяти в Україні до теперішнього часу. Суд вважає, що в силу ст.9 КЗпП України, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з [PERSON] є недійсним, як такий , що погіршує права працівника, покладаючи на нього повну матеріальну відповідальність попри вимоги зазначеного Переліку , згідно до якого з цією категорією працівників не передбачено укладання такого договору. Натомість, після переведення [PERSON] на посаду касира -операціаніста , з яким укладення договору про повну матеріальну відповідальність є обов'язковим, з нею такий договір не укладався. Також в наданих позивачем письмових доказах відсутні відомості, що після переведення ( та підстави переведення ) на посаду касира-операціоніста [PERSON] під розпис була ознайомлена з посадовою Інструкцією касира-операціоніста та проведені інші необхідні дії. Так, відповідно до п.12 глави 1 Інструкції про проведення касових операцій банками України, затвердженої постановою правління національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 , яка діяла на момент зайняття відповідачем посади касира-операціоніста та на момент виникнення нестачі, банк (філія, відділення)допускає до роботи з готівкою та цінностями працівників, які склали залік щодо знання вимог цієї інструкції, нормативно-правового акта щодо визначення ознак справжності та платіжності банкнот(монет) національної та іноземної валюти та внутрішніх положень про організацію роботи щодо здійснення касових операцій (змін до них) у межах тих питань, що належать до їх функціональних обов'язків. Отже ,на [PERSON] не можна покласти обов'язок про повне відшкодування матеріальної шкоди згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, тому за цих підстав позов задоволенню не підлягає. Разом з тим, згідно з пунктом 2.2 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, згідно якого повноваження та відповідальність працівників банку щодо виконання ними функціональних обов'язків визначаються внутрішніми документами Банку та посадовими інструкціями. У разі надання працівнику банку прав відповідального виконавця конкретні обов'язки і відповідальність мають визначатись у посадовій інструкції, що складається в письмовій формі. Кожний відповідальний виконавець має ознайомитись із своєю посадовою інструкцією під розпис. У відповідності до п. 6 ч. 1ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов'язків. Позивачем, на запит суду не надано посадової інструкції менеджера та докази ознайомлення з нею [PERSON] під розпис. а.с. 43 Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не надані достатні докази того, що на [PERSON], відповідно до законодавства , покладено обов'язок про повне відшкодування матеріальної шкоди, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають .

Outcome: dismissed