Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: в квартирі [ADDRESS], в якому вказує, що йому на праві власності належить вищевказана квартира; в вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі, у 2006р. та до теперішнього часу відповідачі у квартирі не з'являються, оскільки вони виїхали на постійне місце мешкання у США. У зв'язку з наведеним просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за адресою: в квартирі [ADDRESS] та зняти з реєстрації відповідачів за адресою в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, однак просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.1999р., який зареєстрований на товарній біржі «Діалог-оптім» [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується довідкою ЖЕО ЖБК «Дніпровець» №160 від 17.02.2015р. однак, на теперішній час не проживають, відповідачі залишились зареєстрованими за вищевказаною адресою. Відповідно до прохання про зняття з обліку місця проживання від 28.11.2011р. [PERSON], [PERSON] просять зняти їх з обліку місця проживання за адресою [ADDRESS]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно частин 1 і 2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевказане, визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved