Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні кошти від суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 5134,92 грн. та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення у сумі 1129,49 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04.09.2006 року позичив [PERSON] 600 євро (згідно курсу НБУ станом на 25.06.2007 року - 4068 грн.) на строк до 10.07.2007 року з обов'язком повертати по 100 євро щомісяця починаючи з 10.10.2006 і до 10.04.2007 року, про що [PERSON] власноручно була написана відповідна розписка. Оскільки відповідачем у встановлений строк не було виконано обов'язку щодо повернення боргу, то 15.05.2008 року Личаківським районним судом м.Львова було видано виконавчий лист про стягнення боргу з [PERSON] Зважаючи на те, що сума боргу була сплачена відповідачем лише в жовтні 2015 року, то позивач вважає, що такий повернув несвоєчасно суму позики, а відтак у відповідності до вимог законодавства повинен йому сплатити індекс інфляції від суми боргу і 3% річних з простроченої суми за період прострочення. А тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Відповідач в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та на підставі наявних у справі матеріалів та зі згоди представника позивача постановити заочне рішення. Третя особа в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився з невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215,224-226 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Як вбачається з власноручно написаної [PERSON] розписки, 04.09.2006 року [PERSON] позичив в [PERSON] 600 євро строком на 6 місяців. Суму боргу зобов'язувався погашати щомісяця 10 числа, починаючи 10.10.2006 року, в розмірі 100 євро (а.с.9). В судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що відповідач [PERSON] в обумовлений сторонами строк свого обов'язку щодо повернення суми боргу не виконав у зв'язку з чим позивач в 2008 році звернувся до Личаківського районного суду м.Львова з вимогою про примусове стягнення з [PERSON] суми боргу. 15.05.2008 року Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №2-з458 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг по борговій розписці від 04.09.2006 року в розмірі 4680 грн. та 131,01 судових витрат, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Судом встановлено, що борг було сплачено відповідачем [PERSON] лише в жовтні 2015 року шляхом перерахування на депозит виконавчої служби, про що позивач дізнався лише в грудні 2015 року. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до частини 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов'язання по сплаті боргу, то до нього слід застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд надає віри представленим позивачем та перерахованим в судовому засіданні розрахункам інфляційних втрат та 3% річних (а.с.6-8). Таким чином інфляційні втрати за період травень 2007 року - жовтень 2015 року нараховані на суму боргу 4427,23 грн. становлять 5134,92 грн., а три відсотки річних становлять 1129,49 грн. (4427,23*3*3104 днів прострочення/100). З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5134,92 грн. інфляційних витрат та 1129,49 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену суму боргу. У відповідності до статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 487,20 грн. судового збору.

Outcome: approved