Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON], яка була власником 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Власником іншої частини квартири є позивач - [PERSON] При зверненні позивача із заявою до Дев'ятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті матері, він дізнався, що 11 грудня 2015 року [PERSON] заповіла належну їй частину квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON]. 07 грудня 2016 року державний нотаріус Дев'ятої київської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у вчиненні нотаріальних дій. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 11 грудня 2015 року державним нотаріусом Дев'ятої державної нотаріальної контори, стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. 26 червня 2017 року ухвалою суду залучено Дев'яту київську державну нотаріальну контору та [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору(а.с. 41) та витребувано спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON], яка померла [INFO](а.с.42). 20 вересня 2018 року ухвалою суду призначено судову-психіатричну (посмертну) експертизу(а.с 100-102). 19 липня 2018 року відновлено провадження по справі. 14 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про повторне призначення судово-психіатричної експертизи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що через хворобу його мати проходила хіміотерапію та для лікування користувалася пігулками, в яких містяться наркотичні засоби. Тому у неї був психічний розлад, який супроводжувався нервовими зривами. Також вона відчувала втомленість. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Пояснила, що свідки - близькі люди спадкодавця, пояснять про особливості її поводження, які можливо будуть підтвердженням психічної хвороби: дивна поведінка та поводження, безглузді висловлювання, вчинки та інше. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснення позивача та представника позивача [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що вона є рідною племінницею спадкодавця [PERSON], так як її мати та [PERSON] є рідними сестрами. [INFO] [PERSON] померла. 11 грудня 2015 року спадкодавець зробила розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповіла відповідачу майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Останні шість років її тітка працювала в мережі магазинів Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» та була звільнена у зв»язку зі смертю. Вона була добропорядною християнкою та прихожанкою Храму Різдва Христова Української Православної Церкви та відвідувала цей храм. Відповідач вважає заповіт, укладений 11 грудня 2015 року законним, оскільки даний правочин був укладений в Дев'ятій Київській державній нотаріальній конторі, під час укладення якого державним нотаріусом було перевірено дієздатність та волевиявлення [PERSON] З моменту складання заповіту до моменту смерті спадкодавця пройшло близько 6 місяців, за цей час [PERSON] мала можливість змінити або скасувати цей заповіт, проте цього не зробила. Просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Підтримав письмові заперечення відповідача. Додатково пояснив, що у позивача відсутні документи, що підтверджують психічний стан його матері. Представник третьої особи Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] пояснила, що [PERSON] - її мати - останніх п»ять років була агресивною, ходила по ворожкам та виконувала ритуали, всім повідомляла про нечисту силу. Спочатку вимагала, щоб вони з братом відвідували ворожок, пізніше - ходили до церкви. Під час сварки заявила, що потравить неповнолітніх дітей, тому вони були змушені викликати міліцію, а потім третя особа була змушена поїхати з квартири. Також був випадок, коли кинула в неї з дитиною пляшку з водою. Коли діти заходили до кімнати бабусі, то вона сварилася, щоб не заважали ангелам літати. Мати з сестрою, яка її у всьому підтримувала, ходили до церкви. За три місяці до смерті припинила працювати в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет». Свідок [PERSON] пояснила, що поведінка [PERSON] була неадекватною по відношенню до дітей, на яких вона постійно скаржилась, неправильно оцінювала їх дії. Вона не бажала звертатися до лікарів, а ходила до бабок. Під час лікування [PERSON] давали наркотичні препарати, тому вона заплутувалась у словах, забувалася. Своє ім»я вона пам'ятала, сусідів впізнавала. Свідок [PERSON] пояснив, що протягом останнього року життя [PERSON] почала себе неадекватно вести. Коли він приходив до її сина, вона обзивала його дияволом та питала, чого він прийшов. Позивач також скаржився на поведінку матері, яка проявляла агресію та була незадоволена кожною дрібницею. Кидалася на матір свідка [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є племінницею [PERSON]- донькою [PERSON]. У [PERSON] не склалося особисте життя, тому вона ходила до церкви та до бабок, наполягала, щоб позивач ходив разом із нею. Поведінка її була дивною, вона онуку називала іншим іменем, могла іншу людину назвати відьмою. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала п»ять років, вона була прихожанкою їхнього приходу. До хвороби [PERSON] була трудолюбива, відповідально виконувала доручення, була чесною, акуратною. Пам»ятає, що збирали для неї гроші на лікування, давали одяг. Останній рік часто відвідувала її у лікарні та бачила, що рідна сестра знаходилась поряд. Дослідивши матеріали справи, допитав свідків, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5, 49). Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, яка складала із квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Харківської районної державної адміністрації 30 грудня 1996 року (а.с. 70 з.в, 71). Спадкоємцями першої черги за законом є позивач - син спадкодавця - [PERSON] (а.с. 5, 49), третя особа - дочка спадкодавця [PERSON] (а.с. 74 зв., 75 зв.). Згідно заповіту, посвідченого 11 грудня 2015 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Давидовою Т.М. на нотаріальному бланку серії НАС № 197094, зареєстрованого в реєстрі за № 1-471, [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], [PERSON] (а.с.8, 68 зв.-69). Позивач просить визнати заповіт недійсним, обґрунтовуючи тим, що волевиявлення спадкодавця [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, оскільки остання на день складення заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Представник відповідача заперечував проти цього, пояснив, що у позивача відсутні документи, що підтверджують перебування спадкодавця на момент складення заповіту у такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Предметом доказування є встановлення психічного стану [PERSON] на момент складення заповіту для з'ясування того, чи могла вона на момент правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 105 ЦПК, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов'язковою. Ухвалою суду призначено судову-психіатричну (посмертну) експертизу, за висновком якої [PERSON] на час підписання заповіту (11.12.2015) не виявляла ознак будь-якого психічного розладу та за своїм психічним станом у зазначений період усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.152-158). Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану [PERSON], висновки експертів містять докладний опис отриманих експертами матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об'єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. Цей висновок узгоджується з іншими доказами у справа, зокрема, з медичними документами. Допитані свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] не спростовують висновок судово-психіатричної (посмертної) експертизи, оскільки не повідомили суду про будь-які порушення з боку психіки [PERSON], що могло б позбавити його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення правочину - складання заповіту. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним; Згідно положень ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК. Недійсним додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 2,3 ст.203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з положеннями ст. 1247 ч.1, ч.2. і ст. 1257 ч.1, ч.2 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оцінивши висновок експерта в сукупності з іншими наявними доказами, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо перебування на момент складення заповіту у такому стані, що не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання заповіту недійсним відмовити через недоведеність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed