Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промпластполімер» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки. В обґрунтування позову зазначає, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промпластполімер» у період з 03.02.2020 року по 16.03.2020 року, що підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомосте про застраховану особу. 13.03.2020 року позивач подав керівництву заяву про звільнення за власним бажанням в поряду ст. 38 КЗпП. Його було звільнено з 16.03.2020 року, проте не видано на руки трудову книжку. 25.08.2020 року [PERSON] направив письмову заяву про повернення йому трудової книжки, проте відповідач, грубо порушуючи норми трудового законодавства, трудову книжку йому не повертає. Позивач збільшивши позовні вимоги, просив суд сягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 87 386 грн 25 коп. за період з 16.03.2020 року по 26.03.2021 року. Ухвалою судді від 12.02.2021 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 14.04.2021 року клопотання представника відповідача про залишення позову без руху залишено без задоволення. Позивач збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні позивач повідомив, що трудову книжку йому було повернуто директором відповідача 26.03.2021 року. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку з 16.03.2020 року по 26.03.2021 року складає 87 386 грн 25 коп. Представник відповідача Бублик О.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що трудову книжку позивачу було вручено у день його звільнення, що підтверджує його підпис у наказі про звільнення. Представник пояснив також, що заяву позивача від 25.08.2020 року підприємство не отримувало, оскільки позивач невірно зазначив адресу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промпластполімер» у період з 03.02.2020 року по 16.03.2020 року, що не заперечувалось сторонами під час судового розгляду. 13.03.2020 року позивач подав керівництву заяву про звільнення за власним бажанням в поряду ст. 38 КЗпП (а.с. 61). Наказом № 3-к від 13.03.2020 року [PERSON] було звільнено з посади машиніст екструдера з 16.03.2021 року (а.с. 62). Позивач стверджує, що при звільненні йому не було видано його трудову книжку. 25.08.2020 року [PERSON] направив на відому йому поштову адресу відповідача письмову заяву про повернення йому трудової книжки (а.с. 11). Також просив свідка [PERSON] з`ясувати, чому директор не повертає трудову книжку. У жовтні та листопаді 2020 року [PERSON] звертався до суду з позовом про стягнення середнього заробіток за час затримки видачі трудової книжки. Ухвалами суддів від 05.10.2020 року та 10.12.2020 року позовні заяви були повернуті у зв`язку з неусуненням недоліків. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно з пунктом 4.1. Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10. цієї Інструкції. Пунктом 4.2. Інструкції визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, згідно матеріалів справи, позивач подав до товариства заяву про звільнення за власним бажанням 13.03.2020 року. Наказом № 3-к від 13.03.2020 року [PERSON] було звільнено з посади машиніст екструдера з 16.03.2021 року. Відповідач стверджує, що трудову книжку позивачу було вручено у день його звільнення, що підтверджує його підпис у наказі про звільнення. Позивач у судовому засіданні зазначив, що трудову книжку йому було вручено лише 26.03.2021 року і в цей же день на прохання директора він розписався у наказі про своє звільненні від 13.03.2020 року № 3-к. Позивач також стверджує, що коли він ставив підпис за ознайомлення з наказом, в його тексті була відсутня дописка «трудову книжку отримав(ла)». У день звільнення [PERSON] був на роботі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що влаштувався на Товариство з обмеженою відповідальністю «Промпластполімер» одночасно з позивачем. На прохання позивача влітку 2020 року в день виплати заробітної плати питав у директора, чи може трудова книжка [PERSON] бути видана йому. Директор відповіла, що [PERSON] «не так просить повернути трудову». Пояснив також, що йому відомий випадок неповернення трудової книжки іншому звільненому працівнику на прізвище [PERSON] . За наявності таких протиріч вони могли б бути усунуті шляхом дослідження в судовому засіданні книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них та особової картки працівника. Ведення цих документів передбачено розділом 7 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58. Проте зазначені належні докази факту та дати видачі трудової книжки звільненому працівнику надані суду не були. Представник відповідача не зміг ствердно пояснити, чи взагалі книга обліку руху трудових книжок та особові картки ведуться підприємством. Суд зазначає також, що у наказі про звільнення, копія якого долучена до справи (а.с. 62) зазначені дві дати - дата видання наказу та дата, з якої позивач звільнений. Дата, коли [PERSON] ознайомлений з наказом та отримав трудову книжку не зазначена. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що відповідач не довів належними та достовірними доказами факт видачі трудової книжки [PERSON] в день його звільнення. Розрахунок розміру середнього заробітку, який надав [PERSON] , відповідач не заперечував. Щодо строку звернення до суду. 12.04.2021 року представник позивача подав до суду заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду. Вирішуючи клопотання представника суд виходить з наступного: Ст. 233 КЗпПУ визначає, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин встановлений в Україні Постановою Кабінету Міністрів України за № 211 від 11.03.2020 року та продовжує діяти на день винесення рішення. Отже, строк звернення до суду не пропущений. Ураховуючи викладене, суд задовольняє збільшені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплачував судовий збір, з відповідача слід стягнути на користь позивача 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved