Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи, що між ним та Відповідачем -1 було укладено договір № 329/ЕК/2007-980 від 25.05.2007 року,відповідно до якого [PERSON]. було надано кредит в сумі 20000,00 грн., терміном користування кредитними коштами 23.05.2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 30 %. Кредит має цільове призначення - споживчі потреби. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідачем-1 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 23.05.2007 року, відповідно до умов яких поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 11.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 9766,45 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 9766,45 грн. за кредитним договором; стягнути пропорційно з відповідачаів судові витрати у розмірі 229,40 грн. Представник позивача за довіреністю Алексеєва І.В. в судове засідання не з'явилась, надала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи з їх відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що між позивачем та [PERSON] було укладеного кредитний договір № 329/ЕК/2007-980 від 25.05.2007 року,відповідно до якого [PERSON]. було надано кредит в сумі 20000,00 грн., терміном користування кредитними коштами 23.05.2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 30 %. Кредит має цільове призначення - споживчі потреби, визначеного в п. 1.2 кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором відповідачем-1 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 23.05.2007 року, відповідно до умов яких поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 11.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 9766,45 грн., яка складається із пені за порушення строків платежів по кредиту в сумі 520,86 грн., яка нарахована відповідно до п. 8.1 кредитного договору, пеня за порушення строків платежів по відсотках в сумі 83,85 грн., відсотки за корситування кредитом у розмірі 4796,93 грн., штраф за порушення положень кредитного договору в сумі 419,50 грн., розрахунок заборгованості по кредиту з урахуванням індексу інфляції в сумі 184,06 грн., розрахунок заборгованості по відсотках з урахуванням індексу інфляції в сумі 168,12 грн., заборгованості за кредитом у розмірі 3593,13 грн. На неодноразові попередження позивача про погашення заборгованості відповідачі не відреагували; позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно укладеного договору; судовий збір в сумі 229,40 грн.,сплачені позивачем, відповідно до меморіального ордеру № 11/29665 від 10.12.2013 р. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Як роз'яснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 30.03.2012 № 5 Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до розрахунку суми заборгованості, заборгованість по кредиту складає 9766,45 грн. Позивач в позовній заяві визначив ціну позову 9766,45 грн. вказана сума складається з пені за порушення строків платежів по кредиту в сумі 520,86 грн., яка нарахована відповідно до п. 8.1 кредитного договору, пеня за порушення строків платежів по відсотках в сумі 83,85 грн., відсотки за корситування кредитом у розмірі 4796,93 грн., штраф за порушення положень кредитного договору в сумі 419,50 грн., розрахунок заборгованості по кредиту з урахуванням індексу інфляції в сумі 184,06 грн., розрахунок заборгованості по відсотках з урахуванням індексу інфляції в сумі 168,12 грн., заборгованості за кредитом у розмірі 3593,13 грн. На думку суду, оскільки строк повернення кредиту визначений 23.05.2009 року, а відсотки нараховані після вказаної дати, з розрахунку відсоткової ставки визначеної в договорі, то за таких обставин в цій частині позовні вимоги не можна визнати обґрунтованими, також з цих підстав не можна визнати обґрунтованими позовні вимоги, щодо нарахування заборгованості по відсотках з урахуванням індексу інфляції у розмірі 168,12 грн., нараховані за межами строку виконання зобов'язання. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача-2 [PERSON] заборгованості солідарно з відповідачем-1, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р. пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Так, як кінцевий строк виконання зобов'язання визначений договором 20.05.2009 року, а позивач звернувся до суду з позовом 11.12.20113 року, тобто з пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителя, а отже вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору задоволенню не підлягають. В зв'язку з вищевказаним, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial