Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи це тим, що 24 роки проживала разом з чоловіком [PERSON] в [ADDRESS] . Після смерті чоловіка відповідно до укладеного ним 29.11.2013 року договору дарування житлового будинку з умовою, позивач має право довічно проживати в будинку відповідача, який знаходиться в [ADDRESS] . Проте, після смерті [PERSON] , стосунки з відповідачем не склалися, він ображає її, проганяв з будинку, що внаслідку призвело до того, що вона переїхала проживати до своїх дітей в с.Унів Перемишлянського р-ну Львівської області. За час спільного проживання з [PERSON] і після його смерті було придбано майно, яке залишилось в будинку [ADDRESS] , і яке відповідач добровільно не бажає повернути. Утримуване незаконно відповідачем майно складається з : кімнатної меблевої стінки, кухонних меблів, які були подаровані їй сином та невісткою, холодильника, бойлера для підігріву води 80 л., газового конвектора, пральної машини автомат, які вона придбала у [PERSON] . Добровільно повернути вищезгадане майно відповідач відмовляється, а відтак незаконно утримує його в будинку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині придбання позивачем кімнатної меблевої стінки та кухонних меблів, в іншій частині позовних вимог заперечив, пояснивши, що у житловому будинку, де він проживає по [ADDRESS] відсутні будь-які речі [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердив в судовому засіданні факт придбання [PERSON] у нього пральної машинки автомат за 4 000 грн. та бойлера для підігріву води за 1500 грн. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає до часткового задоволення мотивуючи це наступним. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно договору-дарування житлового будинку з умовою від 29.11.2013 року, встановлено, [PERSON] має право довічно проживати в будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ч.1ст.319ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.1ст.397 ЦК України,володільцем чужого майна є особа,яка фактично тримає його у себе. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо захисту власності передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тому, обмеження у праві власності, припинення права власності можливо лише за підставами та в порядку, встановленому актами, що мають статус закону. Отже, відповідно до ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. За національним законом зміст права власності складається з трьох повноважень: володіння, користування й розпорядження. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Стаття 1 Першого Протоколу гарантує право на вільне володіння своїм майном, зокрема, нерухомим, а саме «існуючу» власність (Van Der Mussele v. Belgium, judgment of 23 November 1983, Series A, No.70). Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 Першого Протоколу, за своєю суттю, є гарантією права власності, оскільки праворозпоряджатися своїм майном загальний та принциповий аспект права власності (Marckx v. Belgium, judgment of 13 June 1979, Series A, No.31). Ця норма застосовується лише до існуючого майна конкретної особи, і не гарантує права на отримання майна. Основною метою статті 1 Першого Протоколу є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень принципу безперешкодного користування своїм майном. Оцінючи докази надані сторонами часткове визнання відповідачем позовних вимог, оскільки він визнав факт придбання позивачем кімнатної меблевої стінки та кухонних меблів, а також покази свідка, який підтвердив факт придбання позивачем у нього бойлера для підігріву води та пральної машини, суд доходить висновку про необхідність задоволення у цій частині позову. Посилання позивача на те що у відповідача перебуває належний їй холодильник та газовий конвектор, підтвердженні в судовому засіданні не були, жодних доказів на підтвердження даного факту позивач не надав, а відтак в даній частині позову суд вирішив відмовити позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у пропорційності до задоволення позовних вимог у сумі 512.27 грн.

Outcome: approved