Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини з ним посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2015 року. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. В липні 2017 року після сварки відповідач забрала дитину, та поїхала до місця проживання своїх батьків. Згодом відповідач подала позов про розірвання шлюбу. Після переїзду до своїх батьків відповідач заборонила дитині бачитися з ним (позивачем), у зв'язку з чим він подав позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі. Однак, відповідач виїхала за межі України разом з дитиною. Проте, він вважає, що дитина має проживати з ним, так як між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт, таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню, її розвитку. Вважає, що спілкування дитини з батька служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Дитина потребує любові і розуміння, має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання його батьківських прав, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 08.05.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 27.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що з 07.11.2015 року сторони перебували в шлюбі. Мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. З Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Даний позов був поданий [PERSON] Заперечень щодо розірвання шлюбу [PERSON] не висловлював, клопотання про надання строку на примирення не заявляв. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року зазначено, що суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має врахувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Вивчивши надані позивачем докази по справі, його обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного обґрунтування та доказу на підтвердження позовних вимог. Його обґрунтування є підставою для вимог щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, можливістю виховувати сина. Крім того, третьою особою не надано висновку щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи вимоги законодавства, надані позивачем докази, суд вважає, що вимоги позивача є недоведеними, та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed