Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 24 грудня 2015 року позичив [PERSON] 16 000 гривень, про що останній надав розписку та зобов'язався їх повернути до 24 грудня 2019 року. Відповідач прийнятих на себе зобов'язань не виконав. В зв'язку з чим, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики грошей від 24 грудня 2015 року в сумі 16 000 гривень, проценти за користування позикою у розмірі 43 537,50 гривень та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, ухвалює заочне рішення, у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Судом встановлено, що сторони перебували в договірних правовідносинах. 24 грудня 2015 року між [PERSON] та .[PERSON] був укладений договір позики грошей (далі - Договір) на суму 16 000,00 гривень та на підтвердження отримання грошей відповідачем також особисто була написана розписка. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Як вбачається з Договору та розписки, відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у розмірі 16 000 гривень, згідно графіку погашення боргу, до 24 грудня 2019 року. Однак на даний час не виконує прийнятих на себе зобов'язань щодо погашення зазначеного боргу. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу. Згідно п. 4.4 Договору, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою, яка складає 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Відповідно наданого розрахунку, станом на 16 грудня 2016 року сума боргу за договором позики грошей складає 16 000 грн., проценти за користування позикою становлять 43 537,50 грн. Судом встановлено, що відповідач порушив умови Договору, внаслідок чого позивач не може повернути грошові кошти, які були позичені останньому. Таким чином, сума коштів, що була предметом договору позики та проценти за користування позикою, заявлені в позові підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 595,38 грн.

Outcome: approved