Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3004,14 грн. за договором позики, мотивуючи тим, що 22.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики, який в свою чергу закріплений розпискою відповідача. Згідно договору відповідач зобов'язується до 30.04.2013 р. повернути гроші в сумі 1600 грн., взяті в борг 22.04.2013 року у позивача. Відповідач уникає зустрічей з позивачем та спілкування стосовно повернення боргу. Станом на 11.01.2016 р. сума основного боргу складає - 1600 грн.; інфляційні втрати у розмірі - 1274,61 грн. та 3% річних в розмірі - 129,53 грн.; До початку розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, збільшивши їх в частині стягнення з відповідача витрат, пов*язаних з належним повідомленням останнього про дату судового засідання (направлено на адресу відповідача телеграму-повідомлення). Тому, станом на 16.03.2016 р. сума основного боргу складає - 1600 грн.; інфляційні втрати у розмірі - 1274,61 грн. та 3% річних в розмірі - 129,53 грн.; витрати на телеграму-повідомлення - 107,50 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень - підтримав,пояснив, що з відповідачем не бачився з 2014 року, телефонував йому стосовно заборгованості, однак телефон відповідача вимкнений. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.2 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1600 грн., взяті в борг 22.04.2013 року. Про отримання коштів від позивача відповідач склав розписку. Зазначені обставини підтверджуються наданим позивачем оригіналом договору позики від 22.04.2013 р., укладеному в простій письмовій формі, та власноручно написаною відповідачем розпискою від 22.04.2013 р., оригінал якої був наданий позивачем суду. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк не повернув грошові кошти. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки у позивача є борговий документ відповідача, а відповідачем не надані документи позивача про погашення відповідачем суми боргу, то зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що борг відповідача перед позивачем за договором позики від 22 квітня 2013 року, основний борг у сумі 1600 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. У випадку неповернення (несвоєчасного повернення) суми позики у визначений сторонами строк кредитор може вимагати застосування наслідків, встановлених ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, позивачем було нараховано інфляційні втрати за період з 01.05.2013 р. по 11.01.2016 р. в сумі 1274,61 грн., 3% річних за період з 01.05.2013 р. по 11.01.2016 р. в сумі 129,53 грн. Наданий стороною позивача розрахунок перевірений судом, та він відповідає вимогам закону. Тому, на підставі ст.524 ЦК України, вказані суми підлягають стягненню. Згідно із ч. 3 ст. 79. ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Суд, не приймає до уваги доводи позивача, викладені в уточненій заяві, стосовно стягнення з відповідача витрат, пов*язаних з оплатою телеграми-повідомлення в розмірі 107,50 грн., оскільки відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України вони не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи, а тому не підлягають стягненню. За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст.11, 524, 526, 530, 625, 626, 631, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial