Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 03.03.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON], про що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.03.2016 року. Згідно з вказаним актом встановлено, що відповідач самовільно займає та використовує земельну ділянку загальною площею 0,00144 га під розміщення торгового контейнеру, за адресою: м. Маріуполь, бульвар Хмельницького, 31-а. без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. У звязку з вищенаведеним відповідачеві було направлено вказівку (попередження) від 03.03.2016 року № 33/2016 про необхідність усунення порушень вимог законодавства України протягом десяти днів. Відповідачем вимоги припису виконані не були, у звязку з чим працівниками відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради 25.03.2016 року було повторно складено акт перевірки вимог земельного законодавства. У звязку з вищенаведеним позивач просив суд зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, на якій розміщено торговий контейнер, загальною площею 0,00144 га, за адресою: м. Маріуполь, бульвар Хмельницького, 31-а, та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення огорожі. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. 03.03.2016 року спеціалістами управління земельних відносин міської ради складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,00144 га під розміщення контейнеру за адресою: м. Маріуполь, бульвар Хмельницького, 31-а, без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125-126, 211-212 Земельного кодексу України. 03.03.2016 року на адресу відповідача було направлено вказівку (попередження) № 33/2016 про необхідність усунення порушень вимог законодавства України протягом десяти днів, про що повідомити до 23.03.2016 року. 25.03.2016 року спеціалістом І категорії відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради [PERSON] повторно складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого зазначено, що вимоги вказівки № 33/2016 від 03.03.2016 року [PERSON] не виконані, самовільно зайнята земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,00144 га під розміщення торгового контейнеру за адресою: м. Маріуполь, бульвар Хмельницького, 31-а, не звільнена та не приведена у придатний для використання стан. Згідно зі ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що дозвільних документів на право користування спірною земельною ділянкою у відповідача немає. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У відповідності зі ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку засвідчується державними актами; цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач самовільно зайняла земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення вказаного контейнеру. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved