Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 2500 доларів США з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, упущену вигоду із розрахунку 25 дол. США за кожний повний місяць прострочення, починаючи з 01.09.2009 р. до дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили та 25000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 01 вересня 2011 р. сплив термін дії угоди про позику відповідачеві коштів в розмірі 2500 америк. доларів, укладеної між позивачем та відповідачем у серпні 2009 року терміном на два роки. 23.12.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір позики. За змістом п. 1.1. цього договору відповідач підтвердив, що у нього існує борг в розмірі 2500 америк. доларів, який він не повернув своєчасно. Він зобов'язався повернути борг до 01.10.2013 р. До цього часу позика не була повернута відповідачем. 02.10.2013 р. була укладена додаткова угода №1 до договору позики 23.12.2011 р. За змістом п. 2.1. цієї угоди, позика мала повертатися шляхом передачі щомісячно, до першого числа кожного наступного місяця, по 100 америк. доларів готівкою, починаючи з 01.10.2013 р. Положеннями п. 2.4. цієї угоди встановлено, що у випадку, якщо відповідач не сплатить 100 дол. щомісячно, тоді дія цієї угоди припиняється і відповідач зобов'язаний буде повернути негайно усю суму позики, яка залишилася несплаченою, разом з відшкодуванням ним усієї упущеної вигоди, починаючи з 01.09.2009 р. Умови цієї угоди відповідачем не були виконані. Відповідач не виконав договірні зобов'язання та не повернув грошову позику. Тому просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Починаючи з 01.09.2009 р. по 11.11.2015 р. пройшло 74 повних місяці. Станом на 01.11.2015 p., стверджується, що відповідач має відшкодувати упущену вигоду в розмірі 1850 америк. Доларів, яку отримав би, в разі, якщо ці кошти були поміщенні як депозит в банк (25 дол. х 74 міс). та просить відшкодувати моральну шкоду в сумі 25000 грн., оскільки враховуючи характер спричиненої відповідачем моральної шкоди і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання, їх характер, інтенсивність і довго тривалість; істотність вимушених змін у життєвих зв'язках; необхідність вжиття додаткових зусиль для організації свого життя; довго тривалість процедури судового захисту своїх прав, свобод, законних інтересів. До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 27 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 16,26), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору займу від 23.12.2011 року та додаткових угод . За змістом п. 1.1. цього договору у відповідача існує борг в розмірі 2500 америк. доларів, який він не повернув своєчасно. Відповідач зобов'язався повернути борг до 01.10.2013 р. До цього часу позика не була повернута відповідачем. 02.10.2013 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору позики 23.12.2011 р.. За змістом п. 2.1. цієї угоди, позика мала повертатися шляхом передачі позивачу відповідачем щомісячно, до першого числа кожного наступного місяця, по 100 америк. доларів готівкою, починаючи з 01.10.2013 р. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 2.4. цієї угоди встановлено, що у випадку, якщо відповідач не сплатить 100 дол. щомісячно, тоді дія цієї угоди припиняється і відповідач зобов'язаний буде повернути негайно усю суму позики, яка залишилася несплаченою, разом з відшкодуванням ним усієї упущеної вигоди, починаючи з 01.09.2009 р. Умови цієї угоди відповідачем не були виконані. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову , а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по договору позики в розмірі -2500 доларів США. Вимога про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не підлягає задоволенню , оскільки не грунтується на законі, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов?язання, вираженого саме в національній валюті, і полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В даному випадку грошові зобов»язання визначені сторонами у валюті - доларах США. Зазначена позиція висловлена і в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» . Вимога про стягнення упущеної вигоди в сумі 1850 дол. США з посиланням на можливість позивача отримати щорічні відсотки у банку в разі укладення договору з банківською установою 01.09.09 року теж не підлягає задоволенню. Упущеною вигодою згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Упущена вигода відображає різницю між реально можливим в майбутньому потенційно отриманим за звичайних обставинах майном та вже наявним майном. Упущена вигода відрізняється від реальних збитків тим, що на момент вчинення правопорушення вона є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою. З наданих суду доказів , суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи в сумі 1850 дол. США у вигляді неотриманих відсотків по депозитному рахунку в банку , і лише неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати дані доходи. За ст.23 ЦК України моральна шкоди полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен обґрунтувати в чому полягала понесена моральна шкода, з чого він виходив, визначаючи розмір відшкодування цієї шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди та розміру її відшкодування. У задоволенні цієї вимоги суд відмовляє у звязку з її недоведеністю та необгрунтованістю. При винесенні рішення суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. У звязку із частковим задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 1378 грн. судового збору.

Outcome: partial