Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Мотивує свій позов тим, що [INFO] померла його мама [PERSON]. Остання за життя прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], однак виготовити всі необхідні правовстановлюючі документи за життя не встигла так як померла. [PERSON] спадщину прийняла шляхом спільного проживання. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в селі [ADDRESS] та земельний пай згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 вересня 2017 року. Позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, у позивача виникла необхідність у встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер [INFO] року являється батьком [PERSON], яка померла [INFO] Також, просить встановити юридичний факт, що [PERSON], який помер [INFO] року являється рідним братом [PERSON], яка померла [INFO]. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити, встановити факт родинних відносин між покійними особами, а також визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача - Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON], помер [INFO] року. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON], померла [INFO]. Згідно з свідоцтва про смерть [PERSON], померла [INFO] Свідоцтвом про народження стверджується, що позивач народився [INFO] року в селищі Мар'янівка Горохівського району Волинської області. Його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру про народження [PERSON], вбачається, що в графі «Відомості про батька» вказано [PERSON], а в графі «Відомості про матір» - [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру про реєстрацію шлюбу вбачається, що [PERSON] 21 червня 1975 року зареєструвала свій шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». З заяв [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони підтверджують той факт, що [PERSON], який помер [INFO] року є батьком [PERSON], яка померла [INFO] та рідним братом [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з свідоцтва про смерть [PERSON], померла [INFO]. Відповідно до довідки Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області за №2023 від 12 вересня 2017 року, після смерті [PERSON] спадщину шляхом фактичного володіння майном з 1999 року прийняла [PERSON]. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Довідкою Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області №2023 від 12 вересня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON], яка померла [INFO] є її сини [PERSON] та [PERSON], тобто позивач. Відповідно до заяви [PERSON], вбачається, що він не претендує на спадкове майно після смерті [PERSON]. З спадкової справи №546/2017, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 02 листопада 2017 року вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON], спадщину прийняв її син [PERSON], тобто позивач. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Відповідно до відповіді Горохівської державної нотаріальної контори №01-09/1137 від 22 червня 2018 року, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 28 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Горохівський бурякорадгосп» розміром 2,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної частки в натурі (на місцевості). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 листопада 2017 року стверджується, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом першої черги в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved