Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на його користь на утримання спільної дочки - [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі - 3500,00 грн. щомісячно, з 31.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначив, що від шлюбу із [PERSON] вони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. 22 квітня 2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачем. [PERSON] самостійно, власними силами матеріально забезпечує, доглядає та виховує доньку, натомість [PERSON], в супереч ст. 180 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо утримання та надання матеріальної допомоги [PERSON], що змушує його звернутись з даним позовом до суду. У судове засідання позивач не з'явився, від його представника надійшла до суду заява з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність Зі змісту заяви вбачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявою про розгляд справи у її відсутність відповідач не зверталась. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.08.1997 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON],[INFO] (а.с. 6). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №748, розірвано (а.с. 7-8). Відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2016 року дитина залишились проживати з батьком - позивачем у справі (а.с. 9-12). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із довідкою ДПІ у Дніпровському районі ГУДФС України у м. Києві інформації про доходи [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року не має. Таким чином, виходячи з положень закону, який регулює спірні правовідносини, у всіх інших випадках, ніж передбачено ст. 184 СК України, визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). Враховуючи, що відповідач офіціно не працевлаштована та не має постійного заробітку, суд убачає підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], суд виходить з того, що відповідач має мінливий дохід, інших дітей крім спільної із позивачем доньки не має, осіб які перебувають на її утриманні - судом не встановлено, а обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача на утримання доньки - [PERSON], [INFO], необхідно стягнути аліменти у розмірі 2000,00 грн., щомісячно до досягнення донькою повноліття. Позивач у позовній заяві просить стягнути аліменти з відповідача за минулий час, починаючи з 31.03.2016 року, оскільки він через засоби поштового зв'язку звертався до [PERSON] з відповідною письмовою вимогою (а.с. 13-14). Згідно із ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як убачається із письмової вимоги від 18.03.2016 року позивач звертався до відповідача із пропозицією участі в утриманні дитини та 31.03.2016 року цінним листом з описом дана вимога була направлена відповідачу (а.с. 13, 14). А відтак, суд приходить до висновку, що аліменти необхідно присудити за минулий час, а саме з 31.03.2016 року, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами, які свідчать про вживання ним заходів щодо отримання аліментів та ухилення відповідача від їх сплати. З огляду на означене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 31.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з [PERSON]аліментів, в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial