Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне. Сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 11 січня 2011 року, актовий запис про шлюб № 01 складений виконавчим комітетом Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб . До реєстрації шлюбу позивач із відповідачкою перебував у тривалих фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання позивача із відповідачкою є неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, жінка залишила сім'ю, дітей і поїхала до свого коханця у невідомому напрямку. Діти проживають разом з батьком та перебувають на повному його утриманні. Мати з дітьми не спілкується, не турбується за їх фізичний і духовний розвиток. У зв'язку з цим позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з батьком. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини призвело те, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дітей, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повнолітнього віку. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. На адресу суду повернувся конверт в якому направлявся виклик до суду, з позначкою що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам , що не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що виклики до суду направлялися за адресою за місцем реєстрації відповідачки (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника поштового відділення відповідачка за зазначеною адресою не проживає, тому у суду є підстави вважати, що відповідачка повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Свій висновок суд мотивує тим, що: Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. До реєстрації шлюбу позивач із відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання із відповідачкою є неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, жінка залишила сім'ю, дітей і поїхала до свого коханця у невідомому напрямку. Діти проживають разом з батьком та перебувають на повному його утриманні. Мати з дітьми не спілкується, не турбується за їх фізичний і духовний розвиток. У зв'язку з цим позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з батьком. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд, постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з наведеного , враховуючи , що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачкою, яка залишила сім'ю та збереження даного шлюбу суперечить його інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню . Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Діти проживають разом з батьком та перебувають на повному його утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачем по справі поставлена вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір в дохід держави. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи вищезазначене суд, вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved