Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою з двома позовними вимогами: 1) визначити частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим №4810136900:04:085:0017, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Кобера, 73, загальною площею 0,0678 гектарів, у відповідності з частками співвласників у праві власності на житловий будинок за [PERSON] на 2/5 частки та за відповідачем на 3/5 частки; 2) визнати за ним право власності на 2/5 частки вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 04 травня 2012 року. Позивач посилається на те, що після смерті його тітки [PERSON], яка померла 04 травня 2012 року, відкрилася спадщина у вигляді 2/5 частки цієї земельної ділянки. Він є спадкоємцем за заповітом, однак не може оформити свої спадкові права, оскільки в правовстановлюючому документі не визначені частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позивач та відповідач у судовому засідання підтримали позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Житловий будинок №73 по вулиці Кобера в місті Миколаєві належав на праві спільної часткової власності: 2/5 частки - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1985 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №6-2706; 3/5 частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №5-2215. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №641429, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0678 гектарів, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Кобера, 73. В додатку до цього Державного акту зазначено, що співвласниками земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] 04 травня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №161313. За життя [PERSON] склала на імя позивача заповіт від 06.05.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3-1044, за яким належну їй частину жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруджень, що знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Кобера, 73, а також усе майно, яке їй буде належати за законом на день її смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалось, в т.ч. грошовий внесок з відповідними процентами, що знаходиться на зберіганні в філіалі №8351/047 Ленінського відділення Ощадбанку м. Миколаєва на рахунку №41514, заповіла [PERSON] Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності з ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи №12/2012. 07 листопада 2012 року позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого реєстрі за №882, за яким спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 2/5 часток житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарських та побутових будівель і споруд, що розташований в місті Миколаєві, по вулиці Кобера, будинок №73. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2017 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті 04 травня 2012 року [PERSON], в звязку з неможливістю встановити частку померлої на земельну ділянку, що належить власникам на праві спільної сумісної власності. За змістом ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Верховний Суд України в постанові від 11 лютого 2015 року в справі №6-2цс15 дійшов висновку про те, що аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Оскільки померлій [PERSON] належало 2/5 частки житлового будинку, а відповідачу 3/5 частки, то право власності на земельну ділянку сторін визначається пропорційно до їх часток у праві власності на житловий будинок. Згідно із ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вказане, та враховуючи визнання відповідачем позову, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 377, 1216, 1218, 1223, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України,

Outcome: approved