Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив розірвати договір про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 02-1/05-0202-23КТ від 27.12.2004 року, укладений між сторонами. Обгрунтовуючи позов позивач посилався на порушення відповідачем умов договору, несплату передбачених договором умов коштів. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 27 грудня 2004 року між Національним авіаційним університетом та [PERSON] було укладено договір про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 02-1/05-0202-23КТ, за умовами якого відповідачеві було надано кредит в загальній сумі 5 925 грн., що підтверджується угодою. Вказаний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Касовим ордером, квитанцією, іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем передбачених договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем. 30.06.2006 року відповідач закінчив навчання у Національному авіаційному університеті та отримав диплом бакалавра, що підтверджується архівною довідкою. Заборгованість за договором виникла через ухилення відповідача від виконання своїх цивільно-правових зобов'язань, станом на 10.06.2015 року становила 3 094 грн. 17 коп. боргу по кредиту, крім того за умовами договору відповідач не сплатив позивачеві відсотки за користування кредитом в розмірі 191 грн. 58 коп., пеню в розмірі 116 грн. 81 коп., що підтверджується довідкою. Протягом 2009-2014 року позивач тричі звертався до відповідача із вимогами щодо оплати передбачених позовом платежів, однак відповідач залишив ці звернення без реагування. При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Внаслідок ухиленні відповідача від виконання грошових зобов'язань позивач значною мірою позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки не отримав коштів у значній сумі, що є істотним порушенням умов договору з боку відповідача. За таких обставин вимоги позову про розірвання договору ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує договорні зобов'язання, на нього в судовому порядку слід покласти обов'язок сплати позивачеві передбачених договором коштів, тому в цій частині позов також підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому відповідач не подав і не довів заперечень на позов, не спростував викладені у позовній заяві відомості, вирішуючи спір на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved