Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, згідно якого просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] (надалі - квартира). Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником вказаної квартири, в якій також зареєстрований і відповідач по справі, оскільки останній певний час перебував у шлюбі з донькою позивача, яка [INFO] померла. Разом з тим, оскільки відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг, позивач несе постійні додаткові витрати по сплаті зазначених послуг за відповідача. На підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідач вже давно припинив виконувати обов'язки члена сім'ї, позивач просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) повідомлений належним чином за адресою реєстрації, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу по справі - [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2005 року, Свідоцтвом про шлюб від 17 березня 2012 року Серії [NUMBER], згідно якого позивач змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» та довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» (форма № 3) від 23 травня 2014 року № 1310 (а.с. 5, 6, 22). Разом з тим, за вищевказаною адресою, окрім позивача та її неповнолітньої онуки, також на даний час зареєстрований відповідач по справі - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» (форма № 3) від 23 травня 2014 року № 1310 (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з вересня 2012 року, що підтверджується Актом від 12 вересня 2014 року, складеним працівниками Комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району», та заявами сусідів, які проживають поряд з квартирою позивача (а.с. 19, 20, 43). Крім того, згідно Довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Київжитлосвіт» від 10 червня 2014 року № Л-321вих за останні шість місяців [PERSON] з приводу вселення його в квартиру [ADDRESS] не звертався (а.с. 21). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловою площею, а саме: квартирою [ADDRESS] Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved