Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 травня 2016 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «АХА Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №60145а6км, за умовами якого було застраховано автомобіль марки «Peugeot RCZ» реєстраційний номер [NUMBER] . 07 липня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КІА Sportage» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Peugeot RCZ» реєстраційний номер [NUMBER] , за наслідками дорожньо-транспортної пригоди останній транспортний засіб було пошкоджено. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до рахунку №зн-П050063 від 13 липня 2016 року ТОВ !ІЛТА» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Peugeot RCZ» реєстраційний номер [NUMBER] склала 71904,83 грн. Сума страхового відшкодування з урахуванням встановленої договором франшизи склала 69204,83 грн., яку було сплачено позивачем на виконання умов договору страхування. Цивільно-правово відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «КІА Sportage» реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу №АЕ/4711428, з встановленим лімітом відповідальності 50000 грн., франшиза за умовами полісу відсутня. В порядку досудового врегулювання спору ПрАТ «СК «Провідна» було сплачено на користь АТ «СК «АХА Страхування» 50000 грн., однак сплачена сума є недостатньою для повного відшкодування завданої шкоди, а тому залишок суми, а саме 19204,83 грн. підлягає стягненню з [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в порядку суброгації в розмірі 19204,83 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. 27 лютого 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що крім полісу №АЕ/47111428, між відповідачем та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АП/0106743/1002/15 від 22 вересня 2015 року, за умовами «Автоцивілка плюс» із страховою сумою 200000 грн. Окрім того, позивачем не доведено розміру спричиненого збитку автомобілю «Peugeot RCZ» реєстраційний номер [NUMBER] . З урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а також просить суд залучити у справі ПрАТ «СК «Провідна» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. На підставі ст. 53 ЦПК України, клопотання відповідача про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог ПрАТ «СК «Провідна» не підлягає задоволенню, оскільки в позові не ставиться на вирішення питання, що може вплинути на права або обов`язки ПрАТ «СК «Провідна». 13 березня 2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло від відповідача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін у справі, оскільки дана справа за своєю складністю не може бути віднесена до малозначних, та існує необхідність у встановленні всіх обставин справи, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, оскільки заявлена ціна позову та обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підпадає під ознаки малозначності в розумінні ст.ст. 19, 274 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено. 25 травня 2016 року між [PERSON] та АТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом страхування є транспортний засіб марки «Peugeot RCZ» реєстраційний номер [NUMBER] . 07.07.2016 року о 10 год. 00 хв. на Гаванському мосту в м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем «КІА Sportage» реєстраційний номер [NUMBER] не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Peugeot RCZ» реєстраційний номер [NUMBER] , обидва автомобілі зазнали матеріальних збитків та механічних пошкоджень. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року [PERSON] , [INFO] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «КІА Sportage» реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу №АЕ/4711428, з встановленим лімітом відповідальності 50000 грн., франшиза за умовами полісу відсутня. 22 вересня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АП/0106743/1002/15, предметом страхування є транспортний засіб «КІА Sportage» реєстраційний номер [NUMBER] , за умовами «Автоцивілка плюс» із страховою сумою 200000 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції №1.003.16.0 від 19 липня 2016 року загальна вартість ремонтних робіт складає 71904,83 грн. Відповідно до платіжного доручення №255852 від 20 липня 2016 року [PERSON] було виплачено страхове відшкодування, за вирахуванням франшизи, в розмірі 69204,83 грн. ПрАТ «СК «Провідна» сплатило на користь АТ «СК «АХА «Страхування» 50000 грн. в межах ліміту відповідальності страховика, що підтверджується страховим актом №2300119282/Р від 10 листопада 2016 року та платіжним дорученням №0054670 від 13 грудня 2016 року. АТ «СК «АХА Страхування», у відповідь на адвокатський запит в інтересах [PERSON] , було повідомлено, що ПрАТ «СК «Провідна» було направлено заяву на доплату страхового відшкодування за вих. №ЕЛ_1621д від 01 квітня 2019 року за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АП//0106743/1002/15 від 22 вересня 2015 року, що укладений між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна». Відповідно до Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 19204,83 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань : договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і ПрАТ «СК «Провідна» - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Таким чином, суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, має бути страховик відповідача. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначене також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується позивачем, між відповідачем та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено 22 вересня 2015 року договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів №АП/0106743/1002/15, предметом страхування є транспортний засіб «КІА Sportage» реєстраційний номер [NUMBER] , за умовами «Автоцивілка плюс» із страховою сумою 200000 грн. Окрім того, позивачем направлено до страховика відповідача заяву про виплату страхового відшкодування, яке є предметом даного позову, на день розгляду справи у суду відсутні відомості про відмову у виплаті страхового відшкодування. Таким чином, на підставі викладеного та з урахуванням того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed