Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із уточненими вказаним позовом, наданим суду 10 березня 2016 року, та просить, зокрема: визнати недійсним іпотечний договір, що укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком інноваційний банк «УкрСиббанк», посвідчений 06 грудня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за реєстровим номером 6681, право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстрочкою від 28 липня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ» на нежитлове приміщення горища, загальною площею 188,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Покровський (колишній провулок Грибоєдова, провулок Шухевича Романа), буд. № 6; скасувати заборону відчуження зазначеного в договорі купівлі-продажу нерухомого майна з розстрочкою від 28 липня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ» майна нежитлове приміщення горища, загальною площею 188,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Покровський (колишній провулок Грибоєдова, провулок Шухевича Романа), буд. № 6, що встановлена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 360. Позивач вказує, що підставою недійсності вказаного правочину є недодержання стороною відповідачів вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства на момент вчинення правочину. Укладання договору іпотеки та реалізація своїх прав іпотекодержателем за цим договором відбулося із значними та грубими порушеннями чинного законодавства. Зміст договору не відповідає ст. ст. 251, 252 Цивільного кодексу України та п. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», також відповідачем ТОВ «Кей-Колект» порушено умови, виконання яких є необхідними під чаї застосування застереження про задоволення вимог іподекодержателя, зокрема ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку». Представник позивача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, надав суду клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, проте не представив суду доказів поважності причин неявки у вказане судове засідання. Окрім наведеного представник позивача скористався своїм правом та надав суду письмові пояснення до цього позову й висловив свою правову позицію у вказаних правовідносинах. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для відкладення розгляду справи в силу неявки сторони позивача, враховуючи її неодноразову неявку, суд має застосувати до таких правовідносин положення частини 3 статті 27 ЦПК України про заборону здійснювати свої процесуальні права недобросовісно, з огляду на що суд зобовязаний розглянути справу за наявними в справі доказами за відсутності учасників спору, які не зявилися в засідання без доведення наявності поважних причин для такого. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-Істейт» у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, проте надав суду клопотання, яким просив розглядати справу за його відсутності. Окрім цього, представник вказаного відповідача неодноразово подавав письмові заперечення проти поданого позову й таким чином скористався своїм правом з приводу надання суду доказів в обґрунтування своїх доводів, висловив свою правову позицію у вказаних правовідносинах. Суд дослідив матеріали справи, дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. [PERSON] Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем 06 грудня 2006 року укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого нежитлове приміщення горища, загальною площею 188,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Покровський (колишній провулок Грибоєдова, провулок Шухевича Романа), буд. 6, передається в іпотеку банку. Вказаним предметом іпотеки забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту за договором № 11090926000 від 06 грудня 2006 року. За змістом цього договору іпотеки позивач зобов'язався відповідати за невиконання всіх зобов'язань, що виникли за кредитним договором № 11090926000 від 06 грудня 2006 року. [PERSON] Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» 13 лютого 2012 року укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за яким право вимоги по договору іпотеки від 06 грудня 2006 року перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ» 28 липня 2015 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстрочкою, за яким у власність ТОВ «БІ-ІСТЕЙТ» передано нежитлове приміщення горища, загальною площею 188,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Покровський (колишній провулок Грибоєдова, провулок Шухевича Романа), буд. 6. Відповідно до п.2 цього договору купівлі-продажу право на відчуження вказаного предмета іпотеки будь-якій особі належить ТОВ «БІ-ІСТЕЙТ» на підставі іпотечного договору, посвідченого 06 грудня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за реєстровим номером 6681. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, нежитлові приміщення горища, загальною площею 188,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, провулок Покровський, буд. 6, на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ». Обґрунтовуючи вимоги вказаного позову позивач вказує, що іпотечний догові суперечить вимогам п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки в ньому відсутні умови про зміст та розмір основного зобов'язання, строк та порядок його виконання, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним, а заборона відчуження нерухомого майна зняттю. Проте, з такими доводами позивача суд не може погодитися з огляду на таке. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У вказаному Законі поняття основного зобов'язання визначається як зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. За приписами ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. Згідно з п. 1.1, 1.2. спірного договору іпотеки іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання [PERSON] грошового зобов'язання за кредитним договором № 11090926000 від 06 грудня 2006 року, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, ринкова вартість предмету іпотеки становить 637\~451,0 гривень Пунктом 2.1.1. оспорюваного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Згідно з п .2.1.2. цього договору у разі порушення іпотекодавцем та/або боржником обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем та/або боржником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. В тексті вказаного договору чітко й послідовно визначено поняття предмету договору й основні зобов'язання обох сторін відповідно до умов цього договору. Окрім цього, суд не погоджується з доводами позивача про те, що у спірному іпотечному договорі не визначено строк і термін виконання зобовязання з огляду на таке. За змістом 1.2 1.2 договору іпотеки прямо передбачено, яким саме правочином встановлено основне зобов'язання за кредитним договором № 11090926000, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 06 грудня 2006 року. З вказаного вбачається, що під час укладення договору дотримано вимоги Закону України «Про іпотеку», зокрема й п. 2 ч. 1 ст. 18 цього Закону. Позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом, вказував на те, що договір іпотеки є недійсним. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У порушення передбаченого ст. 60 ЦПК України обов'язку позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту недійсності укладеного між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договору. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. В статті 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правилом ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки між сторонами підписаний повноваженими особами, містить всі істотні умови, передбачені законом для договорів, які мають істотне значення, позивач з вказаними умовами був ознайомлений, погодився з ними, в момент укладання договору іпотеки жодних зауважень, заперечень (письмових чи усних) позивачем не заявлялося та, як наслідок, укладено договір підписаний саме у такій редакції. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначити умови такого договору. За наявності будь-яких заперечень щодо окремих умов оспорюваного договору іпотеки позивач мав право внести свої пропозиції, заперечення або повністю відмовитись від підписання договору на запропонованих умовах. На момент укладення спірного договору іпотеки у позивача заперечень щодо умов договору іпотеки не виникло, про що свідчить підписання ним договору в редакції, запропонованій банком. Тобто, оспорюваний правочин відповідає встановленим вимогам закону: забезпечує дійсне зобов'язання, встановлює розмір відповідальності, містить зміст, строк та розмір виконання основного зобов'язання Наведене свідчить про те, що посилання позивача в позовній заяві про недійсність іпотечного договору є недоведеними в розумінні вимог процесуального закону, а тому оцінюються судом критично, як припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). ІІ. Окрім цього, відповідно до наданих суду уточнених позовних вимог, позивач зокрема просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстрочкою від 28 липня 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним. З вказаного приводу суд дійшов такого. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог, зазначених ст. 203 ЦК України, саме в момент вчинення правочину стороною (сторонами). Договір купівлі-продажу від 28.07.2015 року укладено під час дії договору іпотеки від 06.12.2006 року. Останній не було визнано недійсним, припиненим, не було розірвано на момент підписання договору купівлі-продажу між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-Істейт». Так, згідно з п.5.1. договору іпотеки від 06.12.2006 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Правилом статті 38 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент підписання договору встановлено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. З огляду на представлення суду доказів направлення позивачу вказаного застереження (повідомлення) та його отримання останнім та враховуючи те, що позивачу було відомо про порушення основного зобов'язання [PERSON] за укладеним кредитним договором й дотримання вимог ЦК України під час укладання цього договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку про те, що під час укладення договору купівлі-продажу від 28.07.2015 року були виконані всі умови, необхідні для передачі права власності Товариству з обмеженою відповідальністю «БІ-ІСТЕЙТ». ІІІ. Додатково суд має врахувати, що представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності (а.с. 72), що є підставою для застосування положень статті 267 ЦК України, згідно з частинами 3 та 4 якої: позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Обставини, про які сторона позивача вказує в якості обґрунтування недійсності іпотечного договору від 6 грудня 2006 року, були їй відомі під час підписання цього договору, або за усіма обставинами мали бути їй відомі в той момент. З огляду на це звернення позивача з позовом про визнання недійсним договору, укладеного майже 10 року тому, є таким, що вчинено за спливом строків позовної давності, що відбулося без наявності будь-яких поважних причин для надання захисту такого права. Втім, такі доводи носять другорядний характер, оскільки судом не встановлено права в позивача вимагати відновлення свого права, оскільки судом не встановлено обставин його порушення. З урахуванням того, що інші позовні вимоги є похідними від вимог про визнання договору іпотеки та договору купівлі-продажу недійсними, у задоволенні останніх також суд відмовляє з причин їх безпідставності й необґрунтованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в якості обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню у повному обсязі. За правилами частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: dismissed