Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40653,18 гривень, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовує позов тим, що 24 грудня 2019 року по вул. Сихівській, 2 у м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля ВАЗ211550 р.н. [NUMBER] , який перебуває у його користуванні. Зазначає, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 070333, 24.12.2019 о 09.55 год. на вул.Сихівська, 2 у м. Львові [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] , створив загрозу безпеці дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався що це буде безпечним і не створить іншим учасникам руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дату дорогу» внаслідок чого автомобіль ВАЗ 21150, р.н. [NUMBER] під керуванням позивача, для уникнення зіткнення вимушений різко змінити траєкторію руху в умовах аварійної обстановки, що сталась під час руху, після чого втративши керованість здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автобусом Електрон А18501 р.н. [NUMBER] , в результаті ДТП автомобілі ВАЗ211550 р.н. [NUMBER] та автобус Електрон А1850 р.н. [NUMBER] зазнали технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.п.1.5, 2.3.б.д, 10.1, дор. знак 2.1 Правил дорожнього руху. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2020 року у справі №464/442/20 у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито. Цивільноправова відповідальність власника транспортного засобу застрахована ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», однак відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, покликаючись на те, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2020 року виниуватість третьої особи [PERSON] у скоєнні ДТП не встановлено. Покликаючись на положення статей 1166, 1187 ЦК України, позивач просить стягнути на його користь із ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» матеріальну шкоду в розмірі 40653,18?? гривень, а також відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи. 19.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки постановою Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2020 року у справі №464/442/20 вини [PERSON] вчиненні ДТП не встановлено. Також зазначає, що [PERSON] не є належним позивачем у даній справі, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу. В судове засідання позивач, його представник не з`явилися, повідомлялися належно. Представник позивача адвокат Синявська Н. В. заявою від 06.04.2021 просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належно, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний». Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належно. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 24.12.2019 о 09.55 год. на вул.Сихівська, 2 у м. Львові відбулася ДТП за участі автомобілів ВАЗ211550 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автобусом Електрон А1850 р.н. [NUMBER] , внаслідок якої транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія БР № 070333, 24.12.2019 о 09.55 год. на вул.Сихівська,2 у м. Львові [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] , створив загрозу безпеці дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, перед початком руху не переконався що це буде безпечним і не створить іншим учасникам руху , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дату дорогу» внаслідок чого автомобіль ВАЗ 21150 р.н. [NUMBER] для уникнення зіткнення був вимушений різко змінити траєкторію руху в умовах аварійної обстановки, що сталась під час руху, після чого втративши керованість здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автобусом Електрон А18501 р.н. [NUMBER] , в результаті ДТП автомобілі ВАЗ211550 р.н. [NUMBER] та автобус Електрон А1850 р.н. [NUMBER] зазнали технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п.п.1.5, 2.3.б.д, 10.1, дор. знак 2.1 Правил дорожнього руху. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2020 року у справі №464/442/20 у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито. (справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП №464/442/20, 3/464/417/20) Як вбачається з полісу №АО/4635384 від 22.11.2019 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen Golf» р.н. [NUMBER] застрахована ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», визначений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 130000,00 гривень та франшиза 0,00 гривень. У відповідності до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2014 року №6-183цс14, у пункті 4 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог у зв`язку з тим, що вина [PERSON] не встановлена в межах справи про адміністративне правопорушення, відповідачем водночас, не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували вину [PERSON] в заподіянні матеріальної шкоди автомобілю ВАЗ 21150 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до статті 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно зі статтею 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до висновку №94/20 експертного товарознавчого дослідження, складеного 19 червня 2020 року судовим експертом Онишко Р. М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ211550 р.н. [NUMBER] внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП 24.12.2019 року становить 40653,18 гривень. Щодо доводів ПрАТ «СК Аско Донбас Північний`в частині неналежності позивача [PERSON] суд вважає, що такі не ґрунтуються на нормах матеріального права. Стаття 395 ЦК визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, має абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права виявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до ст.396 ЦК правила про захист права власності, встановлені гл.29 ЦК, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися по захист належних їй прав на підставі ст.396 ЦК. Розглядаючи аналогічну справу та вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вищенаведених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах ВС у постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 зазначає, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення по захист цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, оцінивши їх з точки зору їх належності, допустимості і достатності як кожний доказ окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. Задовольняючи позов, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України проводить розподіл судових витрат. З огляду на клопотання представника позивача адвоката Синявської Н.В. та на підставі частини 1 статті 246 ЦПК України суд вправі вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підставі ст.ст. 993, 979, 988, 1166, 1191, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved