Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він придбав у ПАТ «ЕРДЕ БАНК» квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. На момент укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець належним чином повідомив позивача, що на цій житловій площі зареєстровані дві особи [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з тим, що банком у 2012 році було звернуто стягнення на вказану квартиру, як на предмет іпотеки. Однак, відповідачі в добровільному порядку відмовляються виселятись та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, чим створюють перешкоди позивачу в реалізації свого права власності на квартиру. Вважає, що відповідачі порушують його права, яка власника, а тому просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Третя особа Солом'янський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без участі його представника. Суд, врахувавши заяви позивача та третьої особи Солом'янського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] придбав у ПАТ «ЕРДЕ БАНК» квартиру [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.06.2014 року. Вказана квартира житловою площею 76,4 кв.м., загальною площею 129,6 кв.м. Квартира на момент продажу належала ПАТ «ЕРДЕ БАНК» на праві власності на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідченого 12.08.2011 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2073. Право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.2014 року №23446349, виданим приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Відповідно до ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п.п. 2.2 договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2014 року позивач був належним чином повідомлений про всі судові спори щодо майна, а також, що на цій житловій площі, згідно довідки №1537 від 20.06.2014 року (форма №3), виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Структурний підрозділ Центр обслуговування споживачів №1, зареєстровані дві повнолітні особи [PERSON] та [PERSON] Добровільно виселитись та знятись з реєстраційного обліку відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються та продовжують користуватись належною позивачу на праві власності квартирою [ADDRESS] Позивач просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], шляхом зняття їх з реєстраційного обліку та виселити, на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З довідки форми №3 виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Структурний підрозділ Центр обслуговування споживачів №1 від 23.05.2014 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] Отже, на думку суду, позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на квартиру [ADDRESS], має право вимагати усунення перешкод та виселення з цього приміщення попередніх власників. Таким чином, відповідачі, проживаючи у квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, та будучи зареєстрованими у ній, порушують його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення з квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стаття 88 ЦПК України не передбачає солідарного стягнення судових витрат. Оскільки даних спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами в рівних частинах, а саме стягненню підлягає сума судового збору 121,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved