Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позовні вимоги мотивовано тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 05.10.2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис за № 3017. Позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] , якого виховують разом. Вказує, що на сьогоднішній день шлюбні стосунки вичерпані, спільні інтереси з відповідачем відсутні, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що фактично шлюб з відповідачем припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 28.04.2020 року (а.с. 15, 16). Сторони в судове засідання не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач у заяві вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в заяві зазначила, що позов визнає. З урахуванням наведеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2010 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 3017 (а.с. 3). Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, тож не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, оскільки позивач та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ч. 1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду (а.с. 11).

Outcome: approved