Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просила стягнути з ЖКП ММР «Південь» заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в загальній сумі 26063,59 грн., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 15.09.1993 до 21.09.2018 вона перебувала у трудових відносинах із Житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Південь». Наказом від 21.09.2018 №256-к її звільнено з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Наказом про звільнення передбачено проведення остаточного розрахунку, зокрема виплату вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та компенсацію за 29 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Однак у день звільнення, а саме 21.09.2018, відповідач не здійснив виплату належних позивачеві сум, що є грубим порушенням законодавства про працю. З довідки відповідача № 69 від 21.09.2018, вбачається, що позивачу нараховано у серпні 2018 року - заробітну плату у сумі 9944 грн.; у вересні 2018 року - заробітну плату у сумі 7458 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 8950,87 грн., вихідну допомогу при звільненні у сумі 8339,2 грн., а всього - 24748,07 грн. Утримано: у серпні 2018 року: податок на доходи фізичних осіб - 1789,92 грн.; військовий збір - 149,16 грн.; внесок до професійної спілки - 99,44 грн.; у вересні 2018 року: податок на доходи фізичних осіб - 4454,65 грн.; військовий збір - 371,22 грн.; внесок до професійної спілки - 164,09 грн. Отже, після виключення сум відрахування на податок, збір та внесок відповідач повинен був виплатити: у серпні 2018 року - 7905,48 грн.; у вересні 2018 року - 19758,11 грн., а всього - 27663,59 грн. Проте із нарахованих у серпні 2018 року до сплати 7905,48 грн. відповідачем виплачено лише 1600 грн. Крім того, відповідач відповідно до ст.117 КЗпП України повинен сплати середній заробіток, середньогодинний розмір якого за його підрахунком складає 52,12 грн., тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 5837,44 грн. Представником відповідача надано відзив, яким Відповідач визнає позовні вимоги частково, але заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визначення суми стягнення. Зазначає, що на момент звільнення Позивачу була нарахована заробітна плата за період з серпня по вересень у розмірі 27 663,59 грн., що підтверджується Довідкою, щодо нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] від 21.01.2019 р. Позивач в позовній заяві зазначає, що «до теперішнього часу розрахунок не проведений, що є грубим порушенням чинного законодавства». Наразі така інформація не відповідає дійсності, оскільки 16.11.2018 року відбулася виплата нарахованої заробітної плати, що також підтверджується вказаною Довідкою. Отже, нараховані суми заробітної плати за період з серпня по вересень 2018 року, станом на 16.11.2018 виплачені в повному обсязі. Невиплаченою залишається сума вихідної допомоги, що становить 6 713,00 грн. Наразі банківські рахунки ЖКП ММР «Південь» арештовані, що блокує роботу Підприємства та можливість виплати вказаної суми. В той же час Відповідач не заперечує проти її виплати. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] наказом №108-к від 03.05.2017 року переведена на посаду начальника Житлово-експлуатаційної контори №7. Наказом №256-к про припинення трудового договору звільнено 21 вересня 2018 року [PERSON] з посади начальника ЖЕК-7 у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу про скорочення штату працівників від 23.07.2018 року №273. Передбачено виплатити вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати та компенсацію за 29 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. З довідки відповідача № 69 від 21.09.2018, вбачається, що позивачу нараховано у серпні 2018 року - заробітну плату у сумі 9944 грн.; у вересні 2018 року - заробітну плату у сумі 7458 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 8950,87 грн., вихідну допомогу при звільненні у сумі 8339,2 грн., а всього - 24748,07 грн. Утримано: у серпні 2018 року: податок на доходи фізичних осіб - 1789,92 грн.; військовий збір - 149,16 грн.; внесок до професійної спілки - 99,44 грн.; у вересні 2018 року: податок на доходи фізичних осіб - 4454,65 грн.; військовий збір - 371,22 грн.; внесок до професійної спілки - 164,09 грн. Отже, після виключення сум відрахування на податок, збір та внесок відповідач повинен був виплатити: у серпні 2018 року - 7905,48 грн.; у вересні 2018 року - 19758,11 грн., а всього - 27663,59 грн. Проте із нарахованих у серпні 2018 року до сплати 7905,48 грн. відповідачем виплачено лише 1600 грн.. З огляду на викладене відповідач повинен виплатити у судовому порядку 26063,59 грн., що є заборгованістю із заробітної плати, вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Однак відповідачем надано довідку від 21.01.2019 року, з якої вбачається що позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі, проте заборгованість відповідача перед [PERSON] становить 6713,00 грн., тому суд вважає що вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 26063,59 грн. задоволенню не підлягає, стягненню підлягає сума вихідної допомоги, що становить 6 713,00 грн.. У судовому засіданні позивач не заперечувала факту виплати їй заборгованості та визнала, що залишок заборгованості складає 6713грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, обов`язок щодо виплати заробітної плати покладений саме на роботодавця, з яким працівником укладений трудовий договір. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату та на момент звільнення заборгованість відповідача перед [PERSON] складала 26063,59 грн. Часткова виплата була здійснена 16.11.2018 року, але відповідач не здійснив повний розрахунок із позивачем. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Визначаючи середню заробітну плату відповідно до зазначених положень законодавства, суд має взяти до уваги наступне. Згідно довідки ЖКП «південь» середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 415грн.44коп.. Позивач надала розрахунок середнього заробітку за період затримки виплати сум, що належать звільненому працівникові з урахуванням середньоденної заробітної плати та робочих днів з вересня 2018 року по квітень 2019 року. Судом встановлено, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 21 вересня 2018 року по 22 січня 2019 року (день ухвалення рішення) становить 132 робочих днів (вересень 2018 року - 5 днів, жовтень 2018 року - 22 дня, листопад 2018 року - 22 дня, грудень 2018 року - 21 день, січень 2019 року - 21 день, лютий 2019 року - 20 днів, березень 2019 року - 20 днів, квітень - 1 день). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 вересня 2018 року по 01 квітня 2019 року становить 54838,08грн. (із розрахунку 415 грн. 44 коп. (середньоденний заробіток) х робочі дні), який і підлягає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] . Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial