Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачем, та визначити місце проживання сина з батьком. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO] року. Оскільки вони із відповідачем проживають тривалий час окремо, та між ними склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя, вони втратили один до одного почуття любові та поваги вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Також зазначив що син проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні, про що свідчить договір від 02 лютого 2015 року а тому враховуючи інтереси дитини просить визначити місце проживання сина разом з ним. Позивач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надіславши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов визнала, проти задоволення не заперечувала. Дослідивши письмові докази суд прийшов до наступного висновку. 23 серпня 2012 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.4) . За час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] року (а.с.8 ). Позивач бажає розірвати шлюб, відповідач проти цього не заперечує. Клопотання про надання часу на примирення сторонами не заявлено. Згідно частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Спору щодо місця проживання дитини між ними немає, про що свідчить договір від 02 лютого 2015 року згідно умов якого за спільною згодою, враховуючи інтереси дитини, після розірвання шлюбу [PERSON], [INFO] залишається проживати з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Отже, оскільки спору між сторонами, щодо визначення місця проживання дитини немає, суд приходить до висновку що така вимога не підлягає вирішенню судом. Враховуючи викладене,

Outcome: partial