Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення банківського вкладу з нарахованими відсотками та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 29.10.2013 року було укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого він вніс на депозитний рахунок банку грошові кошти, в розмірі 8265,62 доларів США з відсотковою ставкою 10,5% та строком вкладу на 6 місяців. Після закінчення дії договору 29.10.2014 року позивач звернувся до банку з вимогою надати пояснення щодо невидачі депозитних коштів, однак банк кошти так і не повернув. Враховуючи викладене позивач просив стягнути з відповідача суму депозитного вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 9133,00 дол. США та завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак звернувся з письмовими запереченнями в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними так як суму вкладу банк повернув позивачу на поточний рахунок, а також зазначив, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди. Суд, з урахуванням думки позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 29 жовтня 2013 року між ПАТ КБ ««Надра»» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу відповідно до якого останній вніс на депозитний рахунок банку кошти в розмірі 8265,62 доларів США строком на 6 місяців з відсотковою ставкою 10,5% річних (а.с.3-4). Відповідно до копії квитанції № 9712 від 29.10.2013 року, вбачається, що [PERSON] перерахував на депозитний рахунок кошти в сумі 8265,62 дол. США (а.с.5). Відповідно до п. 2.2. договору банківського вкладу строк дії вкладу 6 місяців від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок. Відповідно до п. 2.4. договору банківського вкладу відсоткова ставка по вкладу встановлюється в розмірі 10,5 % річних. Відповідно до п. 3.4.3. договору банківського вкладу банк зобов'язується забезпечити повне збереження та повернення вкладу, а також сплату відсотків. Відповідно до п. 3.4.4. договору банківського вкладу банк зобов'язується оплатити вкладнику відсотки шляхом перерахування коштів на рахунок в останній день строку дії вкладу. Відповідно до п. 3.4.5. договору банківського вкладу банк зобов'язується повернути вкладнику вклад в кінці строку дії вкладу або достроково в порядку передбаченому цим договором шляхом перерахування коштів на рахунок. Відповідно до заяви позивача від 29.10.2014 року надісланої на адресу відповідача, вбачається, що [PERSON] просить надати пояснення з приводу невиконання банком своїх зобов'язань відповідно до умов договору, щодо видачі вкладу з нарахованими відсотками (а.с.6). Однак, відповідач не повернув позивачу кошти, внесенні останнім відповідно до договору банківського вкладу, оскільки грошові кошти неможливо отримати з відкритого банківського рахунку позивача і наданий відповідачем звіт не підтверджений доказом щодо фактичного отримання грошей вкладником. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідачем Публічним акціонерним товариством ««Комерційний банк ««Надра»» було порушено п. 3.4.4. Договору банківського вкладу, а саме не повернуто суму банківського вкладу позивачу в останній день строку дії вкладу, а тому позовні вимоги про стягнення суми вкладу з нарахованими відсотками, які підлягають задоволенню частково, оскільки, відповідно до звіту по депозиту клієнта [PERSON] наданого представником відповідача, вбачається, що сума депозиту на поточному рахунку станом на 19.11.2014 року, складає 8265,62 дол. США, а також відповідно до розрахунку по даному звіту сума відсотків по вищевказаному депозиту становить 430,37 дол. США, що в загальній сумі по вкладу з нарахованими відсотками становить 8695,99 дол. США, а не 9133,00 дол. США, як того просить позивач. Позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яка була завдана йому неправомірними діями відповідача в розмірі 20 000,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України ««Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - Зобов'язальне право, зокрема параграфом 3. Банківський вклад, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами Угоди щодо відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено невиконання відповідних договірних зобов'язань перед позивачем щодо повернення банківських вкладів та відсотків за користування ними, тому оскільки заявлені позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про повернення суми депозитного вкладу та процентів частково підлягає задоволенню, а тому підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства ««Комерційний банк ««Надра»» на користь позивача заборгованість по Договору банківського вкладу № 1743546, в розмірі 8695,99 дол. США. Враховуючи викладене, судові витрати суд розподіляє пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому: 8695,99 дол. США, еквівалентно відповідно до курсу НБУ 136 066,15 грн., в такому випадку судовий збір, що підлягає до стягнення з відповідача на користь держави становить 1360,66 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial