Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення сум банківських вкладів та трьох процентів річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені Договори банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу» № 787261/2014, № 787266/2014, № 787277/2014, № 787283/2014 та № 787293/2014 (надалі - Договори). На виконання умов вказаних договорів відповідач прийняв від позивача грошові кошти у загальній сумі 1 599 152 грн. 00 коп. строком до 25 травня 2014 року та з виплатою процентів у розмірі 25 % річних. При цьому, 25 травня 2014 року позивач погодився на пропозицію відповідача та пролонгував дію укладених Договорів строком на один місяць, тобто, до 25 червня 2014 року. Разом з тим, 23 червня 2014 року позивач направив на адресу відповідача дві заяви з вимогами повернути йому його вклади та нараховані відсотки на них, однак відповіді на жодну із своїх заяв позивач не отримав. При цьому, в усній розмові представник відповідача Циганок Т.В. пояснила позивачу, що вони не можуть виконати перед ним своїх грошових зобов'язань по Договорам через відсутність таких коштів в касі банку. Послідуюча заява позивача до відповідача від 01 липня 2014 року щодо повернення йому коштів також була залишенні останнім без уваги і до теперішнього часу вклади позивачу так і не повернуто. На підставі зазначеного та у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від повернення сум вкладів за Договорами, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суми вкладів за Договорами у загальному розмірі 1 599 152 грн. 00 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4 600 грн. 30 коп. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позо підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представники позивача проти заочного розгляду справи не заперечували, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» були укладені Договори банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу» № 787261/2014, № 787266/2014, № 787277/2014 (а.с. 34, 36, 38). Згідно умов п.п. 1.1, 1.3 вказаних Договорів їх предметом є розміщення позивачем у відповідача грошових коштів у розмірі по 320 000 грн. 00 коп., строком зберігання до 25 травня 2014 року. Також, відповідно до п.п. 1.5 Договору відповідач зобов'язався нараховувати проценти на суму вкладу з розрахунку 25 % річних. При цьому, з пояснень представників позивача в судовому засіданні встановлено, що згідно п.п. 1.7 вказаних Договорів позивачем було пролонговано дії Договорів строком на один місяць, а саме, до 25 червня 2014 року. Крім того, 25 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені Договори банківського вкладу «Марафон лояльності максимум_доходу» № 787283/2014 та № 787293/2014, згідно умов яких відповідач прийняв від позивача грошові кошти у сумі 319 576 грн. 00 коп. та 319 576 грн. 72 коп., відповідно, строком до 25 червня 2014 року та з щомісячною виплатою процентів у розмірі 27 % річних (а.с. 40, 42). Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договорами виконав належним чином, внісши кошти на депозитні рахунки, що підтверджується платіжними дорученнями № 1243849, №1243940, № 1244140, № 1244567 та № 12449225 від 25 квітня 2014 року (а.с. 35, 37, 39, 41, 43). Проте, відповідач вклади у строки визначені Договорами позивачу не повернув. При цьому, зі змісту позовної заяви, матеріалів справи та пояснень представників позивача наданих в судовому засіданні вбачається, що позивач як усно, так і письмово звертався до відповідача з вимогою щодо повернення вкладів (а.с. 10-14). Проте, отримавши дані заяви, відповідач умови Договорів належним чином не виконав та грошові кошти по вкладам позивачу не повернув. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладів у загальній сумі 1 599 152 грн. 00 коп. ((320000,00х3)+(319576,00х2)=1599152,00), є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, за змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеного, та оскільки відповідач вчасно не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу суми вкладів, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов'язання з 26 червня 2014 року по 01 серпня 2014 року у загальному розмірі 4 600 грн. 30 коп., що підтверджується розрахунками позивача наведеними у позовній заяві (а.с. 4), перевіреними у судовому засіданні, є обґрунтованими і такими, що також підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення сум банківських вкладів та трьох процентів річних підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654 грн. 00 коп., які сплачено позивачем за подання до суду позовної заяви, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 612, 625, 1058, 1060 ЦК України та

Outcome: approved