Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просить, з урахуванням уточнень до позову, звернути стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно): земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки - 5122786400:01:001:0859, та належить на праві приватної власності [PERSON] (іпотекодавець) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 04.02.2008 року за № 201, шляхом надання ПАТ «КБ «Надра» права укласти договір купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеки», за початковою ціною, яка дорівнює вартості предмета іпотеки, що визначається іпотечним договором від 04.02.2008 року, у розмірі 576 060 грн., або за будь-якою іншою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час укладення правочину щодо відчуження вищевказаного предмету іпотеки; кошти, отримані від реалізації предмету іпотеки, направити на погашення заборгованості за кредитним договором № ОД05/01/2008/840-К/152 від 04.02.2008 року перед ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 191 275,36 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.09.2013 року становить 1 528 863,95 грн.; на час реалізації вищевказаного майна передати його в управління ПАТ «КБ «Надра»; надати право ПАТ «КБ «Надра» отримувати дублікати правовстановлюючих документів у нотаріусів, у будь-яких інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форми власності, отримувати витяг з реєстру прав власності нерухомого майна на дане нерухоме майно в Реєстраційній службі Головного управління юстиції в Одеській області, всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в тому числі, але не виключно, в Реєстраційній службі Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, отримувати, подавати та підписувати документи від імені [PERSON] з питань реєстрації нерухомого майна, яке передано в іпотеку, у всіх державних, комунальних та приватних організаціях, установах та підприємствах; стягнути судовий збір у розмірі 3 441 грн. У судове засідання представник позивача - Кудімова С.О., яка діє на підставі довіреності від 04.10.2013 року, не з'явилася, однак подала до суду заяву, якою підтримала заявлені позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, та з урахуванням того, що у позивача, у зв'язку з реструктуризацією, змінено найменування на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», який є правонаступником за всіма правами та обов'язками ВАТ «КБ «Надра», звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Одночасно, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач - повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.07.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 04.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі уповноваженого представника - Руссу А.В. та громадянкою [PERSON] було укладено кредитний договір № ОД05/01/2008/840-К/152, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у розмірі 99 000 доларів США, зі сплатою 12,89 % річних, на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2008 року, що укладений між позичальником і [PERSON], та оплату комісії за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення кредиту 30.01.2028 року, а позичальник зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені даним Договором повертати Кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником у порядку, передбаченому Додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору основним забезпеченням договору є іпотека об'єкту нерухомості, а саме земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Фонтанської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки - 5122786400:01:001:0859. 04.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі уповноваженого представника - Руссу А.В. та громадянкою [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно з п. 1.1 якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Відповідно до п. 2.1.3 іпотечного договору предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,10 га, з цільовим призначенням «для ведення садівництва», що розташована на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер 5122786400:01:001:0859, яка стане власністю іпотекодавця у майбутньому після отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, що придбана іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 04.02.2008 року за № 201. Згідно з п. 1.2 іпотечного договору загальна вартість предмету іпотеки складає 576 060 грн. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, банк надав [PERSON] суму кредиту у розмірі 100 683 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-18. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,89 % відсотків на місяць. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється на фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості, при цьому враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Згідно з п. 1.5 кредитного договору комісія за розрахунки за цим договором складає 1,70 % від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.2 кредитного договору, за винятком суми, виданої на оплату цієї комісії. Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку, передбаченому п. 3.3.3 , шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 1 190 доларів США (п. 3.3.1 кредитного договору). Згідно з п. 3.3.3 кредитного договору позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту, визначені п. 3.3.1 цього договору, щомісячно до 07 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 07 числа поточного місяця. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В порушення умов кредитного договору щодо порядку та строків погашення кредитного зобов'язання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, не погашає кредит та не сплачує відсотки. Станом на 18.09.2013 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 191 275,36 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18.09.2013 року становить 1 528 863,95 грн., з них: сума заборгованості за наданим кредитом - 100 243,54 доларів США, що еквівалентно 801 246,62 грн.; сума заборгованості за відсотками - 70 565,40 доларів США, що еквівалентно 564 029,24 грн.; сума пені за прострочення сплати кредиту - 10 398,12 доларів США, що еквівалентно 83 112,17 грн.; сума штрафу - 10 068,30 доларів США, що еквівалентно 80 475,92 грн. Таким чином, [PERSON] неналежно виконувала прийняті нею зобов'язання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом та прострочена заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати платежів, визначених у п.п. 3.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійного облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відтак, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 10 398,12 доларів США, що еквівалентно 83 112,17 грн., оскільки такі вимоги ґрунтуються на Законі та договірних відносинах між сторонами, які прописані в п 5.2 кредитного договору. Відповідно до п. 5.3 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок. Оцінюючи умови кредитного договору та положення діючого законодавства, яке регулює порядок нарахування, сплати таких різновидів неустойки як пені та штрафу, суд приходить до висновку, що штраф та пеня мають кожний властиві тільки цьому виду неустойки особливості за підставою виникнення і методом обчислення залежно від характеру порушень зобов'язання. Основною умовою застосування штрафу є те, що штраф може встановлюватись за будь - яке порушення зобов'язання. Пеня ж, в свою чергу, є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відмінність пені від штрафу полягає в тому, що пеня може встановлюватись за несвоєчасне виконання тільки грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства, враховуючи умови договору, яким передбачено нарахування штрафу, за невиконання позичальником умов п. 4.3 за виключенням п.п. 4.3.3, 4.3.4 цього договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми штрафу, яка розрахована, відповідно до п. 5.3 кредитного договору, на суму 10 068,30 доларів США, що еквівалентно 80 475,92 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з п. 4.2.3, п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань з повернення кредиту за договором, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування. Згідно з п. 4.3.5 кредитного договору [PERSON] зобов'язана достроково у випадках визначених в даному договорі, а також у договорах, згідно з якими позичальник передає в забезпечення виконання зобов'язань певне майно, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов'язань по цьому договору, виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В силу ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В силу ст.5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону № 3480-IV від 23.02.2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки), предметом іпотеки може бути інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником йього майна на час укладення іпотечного договору. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 названого вище Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Іпотечна вимога про порушення умов кредитного договору, необхідність достроково повернути кредит, сплатити відсотки, штрафні санкції та застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання була направлена [PERSON] 16.10.2013 року (копія листа від 15.10.2013 року за вих. № 4462), проте на сьогоднішній день згадана вимога не виконана. Таким чином, своїми діями по невиконанню зобов'язань за кредитним договором відповідач спричинив збитки і порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, що надає йому право звернутися з відповідним позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Підпунктом 5.1 іпотечного договору від 04.02.2008 року закріплено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором. Іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором. Підпунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, а також права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Згідно з підпунктом 5.4 іпотечного договору іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3. цього договору. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 1 ст. 125 Земельного кодексу України в редакції, що діяв на момент укладення договорів купівлі продажу земельних ділянок та іпотечного договору від 04.02.2008 року передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно листа Управління Держземагенства України у Комінтернівському районі Одеської області від 06.02.2014 року вбачається, що відповідно до наявних в Управлінні Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року на земельну ділянку з кадастровим номером - 5122786400:01:001:0859 значиться державний акт за [PERSON] Разом із тим, [PERSON] за договором купівлі- продажу земельної ділянки з кадастровим номером - 5122786400:01:001:0859, який був посвідчений 04.02.2008 року приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та внесений до реєстру за № 201, відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку на користь [PERSON], і, в силу положення п. «в» ч.1 ст.140 Земельного Кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення договорів купівлі- продажу земельних ділянок), її право власності на ці земельні ділянки припинилось. Суд приймає до уваги, що відповідно до умов п. 3.1.16 іпотечного договору [PERSON] мала обов'язок в шестимісячний термін оформити право власності на придбану нею за вищевказаним договором купівлі- продажу земельну ділянку, та укласти з іпотекодержателем Договір про внесення змін до цього договору, у місячний термін з моменту державної реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку. Проте, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] свій обов'язок передбачений пунктом 3.1.16 іпотечного договору не виконала. Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України в редакції від 05.01.2013 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На теперішній час згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 02.07.2014 року, відомості про реєстрацію прав власності за [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером - 5122786400:01:001:0859 відсутні. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків,

Outcome: approved