Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється єдиним власником житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані позивач та відповідач. З 2019 року [PERSON] виїхала із житлового будинку позивача та до даного часу відповідач в належному житловому будинку позивача не проживає, але продовжує бути зареєстрована. Відповідач добровільно не виписується з належного позивачу будинку. Зазначене створює значні незручності та перешкоди у використанні будинку для проживання та отримання відповідних виплат, оскільки в довідці за вказаною адресою зазначають відповідача, яка фактично не проживає в даному будинку. Позивач зазначив, що [PERSON] не має права на користування житловим приміщенням в будинку і має бути знята з реєстрації в зв`язку із тим, що вона не проживає у будинку позивача та не відноситься до членів його сім`ї. Ухвалою суду від 20 серпня 2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що: сторони офіційно перебували в шлюбі з 2015 року до 17.06.2021 року, спільних дітей немали; близько двох років не контактують, тому в добровільному порядку виписати відповідача неможливо; особистих речей відповідача за місцем реєстрації немає; побутову техніку, меблі, які спільно придбали під час перебування в шлюбі відповідач забрала; комунальні витрати позивач оплачує самостійно; поштова кореспонденція на адресу відповідача на її ім`я не надходить. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом розміщення на веб-сайті Судової влади оголошення про виклик до суду. Позивач в судовому засіданні не заперечив щодо заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення, відтак, суд протокольною ухвалою від 29.09.2021 вирішив провести розгляд справи заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку: Встановлено, що позивач проживає та є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується: копією свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спадкоємцем зазначеного майна є син [PERSON] ; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №275756279 від 21.09.2021, з якого вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] ; випискою з погосподарської книги за 2021-2025 роки, яка видана Чернівецькою селищною радою №2580 від 04.08.2021 року у якій головою вищезазначеного домогосподарства зазначається [PERSON] . Довідкою, виданою Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області від 04.08.2021 за №2578, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З відповіді на запит щодо інформації про зареєстроване місце проживання або місце перебування відповідача №794, вбачається, що місце реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] , але по місцю реєстрації не проживає і місце її проживання не відоме. Із показань свідка [PERSON] , який є сусідом позивача, встановлено, що відповідач не проживає в [ADDRESS] близько двох років. Вказав, що відповідач забрала з будинку всі свої речі, залишивши пустий будинок. Відповідач не контактує з позивачем. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відтак, на момент звернення з позовом родинні відносини між позивачем та відповідачем відсутні. Із змісту ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У ст.47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства України таке право виникає у власника житла (глава 28 ЦК), членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 ЖК), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, ст.61 ЖК), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст.ст.64, 160 ЖК) тощо. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз цих норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі і шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована у житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , не є кровним родичем та не відноситься до членів сім`ї позивача, спільно з власником житлового будинку не проживає, спільним побутом не пов`язана; не допомагає позивачу утримувати в належному стані житловий будинок, позивач самостійно несе витрати по догляду за будинком. Однак, відповідач у добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює значні незручності та перешкоди у використанні власного будинку для проживання та отримання відповідних виплат. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Враховуючи те, що відповідач не проживає у вказаному житлі, а позивач є його власником, в якому відповідач залишається зареєстрованою і на час розгляду справи, чим порушується право позивача, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання такої особи відповідним органом у порядку, встановленому законом, а тому така позовна вимога позивача задоволенню не підлягає. Судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: dismissed