Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що 30 липня 2003 році він за 2000 доларів США купив будинок, розташований на ділянці площею 0,14 га, за адресою: [ADDRESS] . Оскільки продавець тривалий час ухилявся від нотаріального оформлення укладеної угоди, то позивач звернувся до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області в кінці 2004 року з позовом про визнання угоди дійсною та визнання за ним права власності. Одночасно в позові він просив визнати право власності й на будинок, і на ділянку біля нього. Рішенням суду від 20.12.2004 року було визнано угоду дійсною та визнано за ним право власності на будинок [ADDRESS] В решті позову було відмовлено, так як земельна ділянка під ним ще була оформлена на попереднього власника [PERSON] , юридично залишалась власником майна. Сам [PERSON] купив одну 1/2 частку будинку 24.06.2000 року, договір посвідчений державним нотаріусом Енергодарської держнотконтори за р. № 3524. [PERSON] померла [INFO] . А другу його половину отримав в дар за договором дарування від 11.04.2001 року за р. № 721. Позивач вказує, що він фактично володіє і користується ділянкою, яку придбав разом із будинком, з 30 липня 2003 року відкрито для всіх. Претензій до нього ніхто ніколи не пред`являв. Також він весь час сплачує земельний податок за цю ділянку. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався. З часу придбання будинку позивач завжди проживав в ньому зі своєю сім`єю. З 28 січня 2005 року він зареєстрував своє місце проживання в ньому. На теперішній час він проживає в будинку майже шістнадцять років, відкрито користується та володіє ним і ділянкою, вирощує на ній городину. Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,14 га, надану для присадибної ділянки, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.03.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.04.2019 р. справу призначено до судового розгляду. До судового засідання позивач та його представник не з`явились, просили справу розглядати без їх участі, про що повідомили суд заявами, вимоги підтримали. Представник відповідача до суду не з`явився, від сільської ради отримано листа з проханням справу розглядатии без їх участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Благовіщенської сільської ради від 20.09.1994 р. № 65 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,14 га по [ADDRESS] , про що видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 24.01.1995 р. (а.с. 5). Згідно матеріалів справи, 30 липня 2003 році позивач за 2000 доларів США купив будинок, розташований на ділянці площею 0,14 га, за адресою: [ADDRESS] . Оскільки продавець тривалий час ухилявся від нотаріального оформлення укладеної угоди, позивач звернувся до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області в кінці 2004 року з позовом про визнання угоди дійсною та визнання за ним права власності. Одночасно в позові він просив визнати право власності й на будинок, і на ділянку біля нього. Рішенням суду від 20.12.2004 року було визнано угоду дійсною та визнано за ним право власності на будинок [ADDRESS] В решті позову було відмовлено, так як земельна ділянка під ним ще була оформлена на попереднього власника - [PERSON] , тобто продавець будинку [PERSON] сам при придбанні будинку другу угоду по продажу земельної ділянки не укладав. Юридично власником майна залишалась [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] купив одну 1/2 частку будинку 24.06.2000 року, договір посвідчений державним нотаріусом Енергодарської держнотконтори за р. № 3524. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.04.1995 р. (а.с. 6). А другу його половину отримав в дар за договором дарування від 11.04.2001 року за р. № 721. Ці обставини підтверджуються копією Витягу від 18.10.2004 року (а.с. 10). На той час діяв старий Земельний Кодекс. При укладенні угод було роз`яснено ст. 22, ст. 30 ЗК УРСР 1990 року, які звучали так: Стаття 22 ЗК. Виникнення права власності та права користування земельною ділянкою Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Стаття 30. Перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. 25 жовтня 2001 року був прийнятий новий Земельний Кодекс . І вже, коли позивач купував будинок у [PERSON] , то були інші вимоги щодо оформлення переходу права власності на землю. Час придбання позивачем будинку із землею встановлений судовим рішенням від 20.12.2004 року. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 27.02.2019 року за № 55297911 (а.с. 7). [PERSON] з часу придбання будинку завжди проживав в ньому зі своєю сім`єю. З 28 січня 2005 року він зареєстрував своє місце проживання в ньому, що підтверджується відміткою про місце реєстрації в його паспорті (а.с. 4). На теперішній час він проживає в будинку майже шістнадцять років, відкрито користується ним та володіє ним і ділянкою. [PERSON] є добросовісним набувачем. Крім того, рішенням суду визнано угоду дійсною, однак, оскільки продавець [PERSON] власником ділянки не був, в цій частині суд відмовив. Крім того, позивачем було сплачено гроші за купівлю землі при будинку, що підтверджувалось розписками, які суд досліджував при розгляді справи за його позовом, в результаті чого 20 грудня 2004 року було прийнято рішення про часткове задоволення заявлених вимог. Стаття 328 ЦК України регламентує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього. Стаття 344 ЦК України встановлює, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких без непропорційного збитку для їх призначення є неможливим (жилі будинки, насадження, майнові комплекси) (ст. 181 ЦК). [PERSON] добросовісно, відкрито, очевидно для третіх осіб, безперервно протягом майже 16 років, починаючи з 30 липня 2003 р., володіє земельною ділянкою площею 0,14 га, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Стаття 119 ЗК України встановлює, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст..ст. 119 ЗК України, ст..ст. 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved