Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Державного реєстратора Відділу економічного розвитку, інвестиційної діяльності та туризму Скадовської РДА Херсонської області Бабича В. В., третя особа без самостійних вимог: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Позов мотивований тим, що 24.03.2008 з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 24.03.2008 №Ф080306К між ним та АКБ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір, за яким позивач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вересні 2019 року позивачу стало відомо, що 17.07.2019 державним реєстратором Відділу економічного розвитку, інвестиційної діяльності та туризму Скадовської РДА Херсонської області Бабичем В. В., на підставі договору іпотеки від 24.03.2008, договору кредиту від 24.03.2008, додаткової угоди № 1 від 10.11.2008, повідомлення № 7875 від 08.05.2019, рекомендованого повідомлення від 08.05.2019 було прийнято рішення про державну реєстрацію належного йому житлового будинку за АТ «Укрсоцбанк». Позивач вважав такі дії протиправними, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, вказував, що йому як іпотекодавцю не надходило письмової вимоги від іпотекодержателя про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором, між ним та АТ «Укрсоцбанк» не укладався договір про задоволення вимоги іпотекодержателя. З наведених підстав позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Відділу економічного розвитку, інвестиційної діяльності та туризму Скадовської РДА Херсонської області Бабича В. В., індексний номер: 47814107 від 17.07.2019, яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 32425839 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк»; скасувати запис державного реєстратора № 32425839 про право власності на житловий вказаний будинок за АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою суду від 23.10.2019 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 32-33). 21.11.2019 представником АТ «Укрсоцбанк» подано відзив на позовну заяву, в якому він посилаючись на безпідставність заявлених позивачем вимог, просив відмовити у задоволенні позовної заяви (т. 1 а.с. 51-54). Ухвалою суду від 20.11.2019 витребувано докази (т. 1 а.с. 63-64). Ухвалою суду від 10.01.2020 по справі залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у якості правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (т. 1 а.с. 111). Ухвалою суду від 29.04.2020 до участі в справі залучено в якості співвідповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 215-216). Ухвалою суду від 25.05.2020 по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 231-132). В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Крупіца О. С. просив задовольнити позовну заяву з підстав у ній наведених. Представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Шевцов О. С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав наведених у відзиві. Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», останнім правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», було укладено договір кредиту №Ф080306К, згідно умов якого [PERSON] отримав грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 28 600 доларів США, зі сплатою 12,5 відсотків річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 23 березня 2028 року (т. 1 а.с. 13-17). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина 1 статті 546 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня № 898-IV «Про іпотеку (далі - Закон №898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 24 березня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 24.03.2008 №Ф080306К між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір, за яким позивач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 18-20). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону №898-IV). Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №898-IV (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами 1, 3 статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 17 липня 2019 державним реєстратором Відділу економічного розвитку, інвестиційної діяльності та туризму Скадовської РДА Херсонської області Бабичем В. В., на підставі договору іпотеки від 24.03.2008, договору кредиту від 24.03.2008, додаткової угоди № 1 від 10.11.2008, повідомлення № 7875 від 08.05.2019, рекомендованого повідомлення від 08.05.2019 було прийнято рішення державну реєстрацію належного [PERSON] житлового будинку за АТ «Укрсоцбанк» (т. 1 а.с. 10-12, 74-75). Звертаючись із вказаним позовом, представник позивача вказував на незаконність реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем АТ «Укрсоцбанк» через порушення прав позивача, а саме неотримання вимоги останнім про усунення порушень та намір звернути стягнення на іпотечне майно. За змістом частини 1 статті 12, частини 1 статті 33 та статті 35 Закону №898-IV, реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою статті 35 Закону №898-IV передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до вимог статті 36 Закону №898-IVсторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому згідно із частиною 1 статті 37 Закону № 898-IVправовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Пунктом 4.5 іпотечного договору від 24.03.2008, сторони передбачили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наведених нижче способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Отже договір іпотеки передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації (у тому числі й передбачені Законом України «Про іпотеку»), та їх обтяжень визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який підлягає застосуванню у редакції, чинній на час вчинення відповідної реєстраційної дії. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав на час виникнення спірних правовідносин визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок №1127). З метою встановлення правомірності переходу права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, суд повинен встановити обставини такого переходу, здійсненого шляхом реєстрації цього права за іпотекодержателем. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, виклав правову позицію, вказавши, що аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем до суду. Положення наведених норм дають підстави для висновків, що іпотекодавець вправі оспорити до суду державну реєстрацію набутого іпотекодержателем в позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки у разі, якщо він вважає, що таке набуття порушує його права. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини 1 статті 3 цього Закону). Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини 1 статті 18 вказаного Закону). Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених праві поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій,зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини 3 статті 10 того ж Закону). Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 57 Порядку №1127 у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на житловий будинок квартиру за АТ «Укрсоцбанк»). Тобто Порядок №1127 прямо передбачає необхідність наявності доказів саме отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень, оскільки з дати отримання цього повідомлення іде відлік 30-денного строку, після закінчення якого можлива реалізація іпотекодержателем права останнього на реєстрацію права на предмет іпотеки. Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» 08 травня 2019 року направило на ім`я позичальника (іпотекодавця) [PERSON] , рекомендованим поштовим відправленням повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 55). Тоді як згідно відмітки відділення поштового зв`язку на рекомендованих повідомленнях (т. 1 а.с. 58, 59) ці поштові відправлення не були вручені позивачу через «закінчення терміну зберігання». У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини 1, абзац 1 частини 2статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, суд приходить до висновку, що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на домоволодіння за АТ «Укрсоцбанк» (а саме документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя), така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції. Аналогічних за змістом висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17. Суд виходить з того, що за встановлених обставини повідомлення позивача, та відмітка про невручення поштового відправлення через закінчення строків зберігання є неналежним доказом відповідно до статті 77 ЦПК України, та зазначає, що в даному випадку іпотекодержатель не може вважатися таким, що правомірно набув право власності на нерухоме майно за правочином, а саме іпотечним договором від 24 березня 2008 року, за умовами якого прямо передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля поштового відділення (пункт 6.2 цього договору та пункт 7.2 договору кредиту). Між тим, повідомлення позивачу особисто вручено не було й доказів протилежного суду не надано. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача з мотивів, якими обґрунтована позовна заява.

Outcome: approved