Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати у сумі 8306,31 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 1.01.2013 по 31.01.2014 в сумі 18102,12 грн., в період з 1.02.2014 по 30.09.2014 в розмірі 11827,68 грн. (з урахуванням уточнень-збільшення розміру позовних вимог), а також судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом на день звільнення з посади директора ТОВ «Юридична компанія Мєдея» підприємство нарахувало йому заробітну плату за період із січня 2012 по грудень 2012 в розмірі 8306,31 грн. та за січень 2013 в сумі 307 грн., однак виплатити її відмовилось, крім того, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач також зобов»язаний виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Порушення вказаних трудових прав змусило його звернутись до суду за захистом своїх прав (а.с. 129-130). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач категорично заперечував проти задоволення вказаних вимог, посилаючись на те, що у підприємства - відповідача відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати та проведені всі розрахунки із відповідачем на час його звільнення, надала письмові заперечення на позов (а.с.24-27). Заслухавши пояснення позивача, представник сторін, пояснення свідка, дослідивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Перевіряючи обставини, справи судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] був звільнений з посади директора ТОВ «Юридична компанія Мєдея» за власним бажанням з 1.12.2013 у відповідності до ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с. 44, 45). Також встановлено, що [PERSON] володіє 35% Статутного капіталу вказаного товариства (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно довідки від 28.03.2014 року позивачу нараховано і виплачено 8694,01 грн. заробітної плати за період з 1.01.2012 по 31.01.2013 та вказано, що затримки у виплаті заробітної плати немає (а.с.23). А довідкою від 15.05.2014 підтверджено виплату позивачу вже 10512,05 грн. розрахунку при звільненні із зазначенням, що довідка надана згідно звітів щодо сплати ПДФО та ЄСВ, оскільки сам [PERSON] не передав в повному обсязі відомостей про виплату заробітної плати (а.с.76). На підтвердження вказаного, стороною відповідача були надані відомості на виплату [PERSON] грошей з січня 2012 по грудень 2012 із підписом позивача про отримання ним нарахованої заробітної плати (а.с.48-60). [PERSON] заперечував справжність свого підпису на вказаних відомостях та пояснив, що він їх не підписував. Разом із тим, згідно висновків проведеної судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені [PERSON] в графі «Підпис про одержання» і відомостях на виплату грошей «ЮК Мєдея» з січня 2012 по грудень 2012 виконані рукописним способом кульковою ручкою без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів і виконані не [PERSON], а іншою особою із наслідуванням його підпису (а.с.108-116). Таким чином, в судовому засіданні знайшла свої підтвердження та обставина, що позивач фактично не отримав нараховану йому заробітну плату за період з січня 2012 по грудень 2012 в сумі 8306,31 грн., тому позовні вимоги про стягнення вказаної суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги надану позивачем копію експертного дослідження щодо відсутності ознак монтування чи редагування у файлі звукозапису розмови між [PERSON] та [PERSON], оскільки суду не було заявлено клопотання щодо прослуховування цього звукозапису, а також він не являється допустимим доказом в розумінні ст. 59 ЦПК України. Однак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України за час затримки розрахунку при звільненні в період з 1.01.2013 по 31.01.2014 в сумі 18102,12 грн., в період з 1.02.2014 по 30.09.2014 в розмірі 11827,68 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється у першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов»язань щодо оплати праці. Судом встановлено, що позивач, як керівник ТОВ «Юридична компанія Мєдея» був тією особою, хто здійснював нарахування заробітної плати, отримував кошти в банківських установах на її виплату, здійснював виплату заробітної плати та забезпечував ведення фінансової звітності, тому він, як розпорядник коштів товариства був зобов»язаний в день звільнення нарахувати і виплатити собі всі розрахункові кошти, які належить йому від товариства. Відповідно до Акта прийому-передачі документів від 1.02.2013, згідно якого позивач передав, а новий керівник товариства прийняв, - видаткові відомості про виплачену заробітну плату передано не було (а.с.47). Виходячи із наведеного, дії самого позивача, як керівника товариства, призвели до порушень законодавства в частині своєчасного розрахунку при звільненні, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відсутні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати суд розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3552,00 грн., які понесені позивачем за проведення судової експертизи, а також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 243,60 грн. на користь держави. Враховуючи наведене,

Outcome: partial