Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони втратили взаєморозуміння і взаємоповагу та виникають сварки внаслідок чого сім`я фактично не існує. Також, зазначив, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і соціально в умовах свободи і гідності. Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій також підтримав позов та просив задовольнити його вимоги із викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні не визнала позов та пояснила, що позивач бажає розірвати шлюб з особистих підстав, які їй не зрозумілі та вона бажає отримати від позивача власні пояснення щодо причин розірвання шлюбу. Також, відповідач зазначила, що з часу укладення шлюбу вони проживали разом, однак вже понад дев`ять місяців позивач із нею не проживає, його місце перебування їй не відоме та вони не спілкуються. Вислухавши вступне слово відповідача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 16 вересня 2000 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Димерській селищній раді Вишгородського району Київської області, актовий запис за № 26, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 16 вересня 2000 року (а.с. 4). Сторони є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2007 року (а.с. 5, 6). Позивач бажає розірвати шлюб. За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про що зазначив позивач в своїй заяві від 25.08.2020 року. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, а із змісту позовної заяви та власних пояснень відповідача під час розгляду справи встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Тобто, суд ужив усіх заходів щодо примирення подружжя. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved