Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просив визнати за ним право користування квартирою № 23 у будинку № 5 по вулиці Москалівська у м. Харкові. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 2000 року позивач був співвласником квартири [ADDRESS]. з 23 травня 2007 року і по сьогоднішній момент позивач зареєстрований у вказаній квартирі. 13 грудня 2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова винесено заочне рішення про задоволення позову ПАТ «[PERSON] та кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], на підставі якого право власності на квартиру перейшло до відповідача. Позивач вважає, що порушено його право на користування квартирою та особистими речами, оскільки питання про виселення позивача з вказаної квартири, що була предметом іпотеки або про надання іншого постійного житла, що надавалось би позивачу, судом не вирішено. Відповідачем унеможливлено своїми діями можливість користування квартирою № 23 у будинку № 5 по вулиці Жовтневої революції у м. Харків, зокрема відповідачем демонтовано вхідні двері та замінено на нові, що підтверджує висновок Червонозаводського РВ від 28.08.2014. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов, просив задовольнити, надав оригінал паспорту, в якому позивач [PERSON] значиться зареєстрованим у [INFO]. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, зазначив, що позивач дійсно був співвласником спірної квартири але рішеннями суду першої інстанції та апеляційної право його власності на вказану квартиру було припинено у звязку із зверненням стягнення на квартиру. На підставі договору купівлі-продажу право власності на дану квартиру отримано відповідачем і що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.(ст. 328 Цивільного кодексу України). За нормою статті 391 Цивільного кодексу України саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалось сторонами, власником спірної квартири [ADDRESS] відповідно до заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року у справі № 2-3308/11 та заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2013 року у справі № 646/5843/13-ц, яке залишено без змін апеляційним судом Харківської області є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2013 року (а.с. 24-25). Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником квартири [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку № 832 від 07.07.2017, виданої начальником КП Жилкомсервіс № 59, згідно якої у приміщенні квартири [ADDRESS] зареєстровано лише її власник [PERSON] (а.с. 37). Факт реєстрації власника [PERSON] за даною адресою підтверджується відповіддю на запит суду адресно-довідкового бюро (а.с. 11). Суд не приймає, як доказ реєстрації позивача [PERSON] на спірній житловій площі, довідки з місця проживання від 11.06.2013 № 1436, де значиться що позивач [PERSON], [INFO] разом із матірю [PERSON], [INFO] зареєстровані у [INFO] (а.с. 42), оскільки з часу її видачі минуло більше 4-х років. Наявність даних у паспорті [PERSON] про реєстрацію у квартирі [ADDRESS] не свідчить про наявність у нього права, як власника, вимагати усунення порушення його права на користування. Виходячи з положень ч.1ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень статей391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено судом, єдиним власником квартири [ADDRESS] на час розгляду справи є [PERSON], а отже права позивача, як власника не порушені. Поновлення права позивача на користування спірною квартирою може бути вирішено шляхом подачі позову про вселення у приміщення. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з правового статусу квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку про відсутність підстав у задоволенні позовної вимоги позивача щодо визнання права користування квартирою № 23 будинку № 5 по вулиці Москалівській в м. Харкові. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність у нього права, як власника, на користування квартирою, тому заявлені позовні вимоги про визнання права користування квартирою, задоволенню не підлягають. Факт неправомірності зняття [PERSON] з реєстрації без його згоди, на яку посилається представник позивача [PERSON] - [PERSON] не доведено, висновку суду, щодо відсутності права [PERSON] на користування житловою площею, з врахуванням даних про те, що єдиним власником квартири є [PERSON] не спростовують. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed