Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини посилаючись на те, що [INFO] помер його дядько - [PERSON] . За життя у них були дружні стосунки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі протягом останніх чотирнадцяти років та проживає на даний час його (позивача) батько - [PERSON] , який був померлому братом. 07.11.2020 року його батько попросив допомогти йому та навести порядок в квартирі. Під час складання речей у шафі, якою за життя користування дядько, він (позивач) натрапив на папку з паперами, між якими був заповіт від 10.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Карповою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 124, з якого дізнався про розпорядження померлого на користь нього (позивача) та його сестри [PERSON] . У визначений законом строк він не звернувся із заявою про прийняття спадщини, оскільки про складений заповіт не знав, натомість знав, про що на час відкриття спадщини спадщину фактично прийняв батько, який проживав із померлим, однак не вчинив жодних дій по оформленню спадщини. Позивач до суду не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, надіслав заяву про визнання позову, та розгляд справи без його присутності. Третя особа до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства. 19.02.2021 року подала пояснення, в яких підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано у Дніпровському районному суді м. Києва 26.11.2020 року. 04.12.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року у справі відкрито провадження та призначено в порядку загального позовного провадження. 16.02.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 19.02.2021 року від третьої особи надійшли письмові пояснення. В суді встановлено, що згідно свідоцтва про смерть - [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 19.11.2020 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса КМНО Тарасенка А.В. заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , однак 19.11.2020 року отримав відмову у зв`язку пропуском строку. Встановлено, що зареєстрована адреса проживання померлого відрізняється від місця проживання позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтями 1233, 1234 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У даному випадку позивач посилається на те, що пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини після смерті дядька у зв`язку з тим, що йому не було відомо про складення померлим заповіту, про який дізнався лише 07.11.2020 року. В Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року (справа № 565/1145/17) колегія суддів вказала, що за загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Враховуючи норми законодавства, матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Жодних доказів на спростування доводів позивача, матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved