Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що Ірпінським міським центром зайнятості у відповідності до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції від 05.07.2012 року № 5067-VІ, ст.4, 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції від 02.03.2000 № 1533-ІІІ, 11.04.2016 взято на облік та надано статус безробітного 28.04.2016 гр. [PERSON]. В день взяття на облік спеціалістом Ірпінського МЦЗ на [PERSON] створена персональна картка особи, яка звернулась до центру зайнятості . 10.05.2016 гр. [PERSON] призначена допомога по безробіттю. Статус безробітного, згідно зі ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», надається зазначеним у частині першій статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органів Державної служби зайнятості України незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. На виконання п.2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 13.02.2009 № 60/62 здійснено перевірку осіб, що були зареєстровані як безробітні, отримували допомогу по безробіттю та у відповідності до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-VІ відносились до категорії зайнятого населення. У відповідності до листа Київського обласного центру зайнятості від 06.09.2016 вих. № 2784/09/12-16 та за допомогою Єдиного реєстру адвокатів України здійснено моніторинг осіб на предмет отримання свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю та встановленого отримання такого свідоцтва [PERSON] З метою підтвердження інформації, що міститься в ЄРАУ відносно - [PERSON] Ірпінським МЦЗ направлено запит до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 11.10.2016 вих. № 752/05/01-13 . Листом Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 10.11.2016 № 652 підтвердженого факт отримання [PERSON] свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 27.10.2011 № 4645/10 та надано профайл адвоката, що міститься в ЄРАУ . Позивач зазначає,що на підставі отриманої з Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Київської області інформації відносно [PERSON] Ірпінським МЦЗ проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а також Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 13.02.2009 № 60/62 та складено Акт від 06.12.2016 № 157. Зазначеним актом підтверджується факт самозайнятості [PERSON] з 27.10.2011.На момент отримання статусу безробітного [PERSON] забезпечував себе роботою самостійно. Оскільки Ірпінському МЦЗ не було відомо про зазначений факт, з вини [PERSON] з 10.05.2016 по 30.11.2016 йому безпідставно виплачено допомогу по безробіттю у сумі 37918,29 грн. 09.12.2016 Ірпінським МЦЗ видано наказ № 120/01-32 щодо повернення коштів гр. [PERSON] Претензія Ірпінського МЦЗ від 09.12.2016 № 949/02/01-13 до [PERSON] про повернення незаконно отриманих коштів у сумі 37918,29 грн. не отримана . Ірпінським МЦЗ 27.12.2016 повторно направлено претензію за вих. № 976/02/01-13 про повернення незаконно отриманих коштів у сумі 37918,29 грн., що отримана особисто [PERSON] 23.01.2017. Позивач вважає, що виплачена допомога по безробіттю в період перебування на обліку в Ірпінському МЦЗ [PERSON] в період з 10.05.2016 по 30.11.2016 у сумі 37918,29 грн. підлягає поверненню в повному обсязі. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь Ірпінського міського центру зайнятості як безпідставно виплачу матеріальну допомогу по безробіттю у сумі 37918,29 грн. 27.06.2017р позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог,відповідно до якої просить стягнути із [PERSON] на користь Ірпінського міського центру зайнятості як безпідставно виплачу матеріальну допомогу по безробіттю у сумі 40926,19 грн. за період з 05.05.2016р по 06.12.2016р. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав ,просив у позові відмовити,поскільки він не займався адвокатською практикою,на обліку у податковій не перебував,доходу від адвокатської діяльності не мав.Згідно угоди ,на яку посилається позивач він доходу не отримував. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні встановлено,що Ірпінським міським центром зайнятості у відповідності до ст.ст. 2, 4 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції від 05.07.2012 року № 5067-VІ, ст.4, 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції від 02.03.2000 № 1533-ІІІ, 11.04.2016 взято на облік та надано статус безробітного 28.04.2016 гр. [PERSON]. В день взяття на облік спеціалістом Ірпінського МЦЗ на [PERSON] створена персональна картка особи, яка звернулась до центру зайнятості . 10.05.2016 гр. [PERSON] призначена допомога по безробіттю. Статус безробітного, згідно із ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», надається зазначеним у частині першій статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органів Державної служби зайнятості України, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. У судовому засіданні встановлено,що [PERSON] отримав свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю від 27.10.2011 № 4645/10 та йому надано профайл адвоката, що міститься в ЄРАУ . Суд вважає,що лише наявність у відповідача свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю,не може бути безумовною підставою для віднесення його до категорії само зайнятого населення. Пунктом 4.1.226 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-УІ та наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року № 1588, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року передбачено, що самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність. Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності; діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів; особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Згідно з частиною другою статті 4 Закону України від 19 грудня 1992 року № 2887-XII «Про адвокатуру» (чинний на час розгляду справи) адвокат має право займатись адвокатською діяльністю індивідуально, відкрити своє адвокатське бюро, об'єднуватися з іншими адвокатами в колегії, адвокатські фірми, контори та інші адвокатські об'єднання, які діють відповідно до цього Закону та статутів адвокатських об'єднань. Відповідно до рекомендацій щодо оподаткування адвокатських об'єднань та адвокатів, як самозайнятих осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність, затверджених рішенням Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури від 18 березня 2011 року № УІ/4-97 адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою, у розумінні статті З Господарського кодексу України, а адвокат не є суб'єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, а тому він повинен зареєструватися в органах податкової служби як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність. Порядок оподаткування самозайнятих осіб викладений у статті 178 Податкового кодексу. Згідно з пунктом 178.1 цієї статті особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік в органах державної податкової служби за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Порядок реєстрації адвокатів, як самозайнятих осіб, встановлений розділом VI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 979, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 грудня 2010 року (чинний на час розгляду справи). Пунктом 6.9.1. цього Порядку передбачено, що для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності, зобов'язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до органу державної податкової служби за місцем свого постійного проживання заяву за ф. N 5-ОПП та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до податкового органу податкову декларацію за результатами звітного року у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб (пункт 178.1 статті 178 Податкового кодексу). Поскільки відомостей про реєстрацію [PERSON] в органах податкової служби як самозайнятої особи, що здійснює незалежну професійну діяльність позивачем до суду не надано, не надано позивачем також даних про отримання ним доходів та утримання податків у Центральній базі даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України, за період з 05.05.2016р по 06.12.2016р, то суд вважає він не може відноситися до категорії самозайнятого населення. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.10.2014р ,справа № К/9991/44029/12. Представник позивача у судовому засіданні на підтвердження обставин,викладених у позовній заяві,посилається на угоду про надання правової допомоги від 21.04.2016р (а.с.94). За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати ш забезпечення та надання соціальних послуг. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону № 1533-ІІІ є допомога по безробіттю. Згідно з пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136), якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо іх повернення вирішується у судовому порядку. Відповідно до підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 зазначеного Порядку виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Підпунктом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітних, зокрема, з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Однак,зі змісту угоди про надання правової допомоги від 21.04.2016р (а.с.94) не вбачається,що предметом даної угоди є надання послуг за винагороду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015р ,справа № 21-20а15. Враховуючи викладені обставини суд відмовляє позивачу у позові про стягнення із [PERSON] на користь Ірпінського міського центру зайнятості як безпідставно виплаченої матеріальної допомоги по безробіттю у сумі 40926,19 грн.. На підставі ст. 1166 ЦК України,

Outcome: dismissed