Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила правок користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно він є власником квартири [ADDRESS]. Крім нього, зареєстровані за вказаною адресою відповідачі по справі [PERSON] та малолітній [PERSON]. Відповідачі по справі за місцем реєстрації не проживають з жовтня 2013 року, проте знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відмовляються, комунальні послуги не сплачують. Зазначене ставить його у скрутне матеріальне становище, вирішити зазначений спір позасудовим шляхом неможливо, в звязку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, а також проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час, місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, належним чином була повідомлена, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічна правова норма закріплена в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2003 року позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї від 14.07.2015 року № 4788 в належній позивачу квартирі зареєстровані відповідачі по справі [PERSON], [INFO], та її малолітній син [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідачів створює позивачу перешкоди у користуванні власністю, оскільки [PERSON] та [PERSON] участі в утриманні квартири не приймають, комунальні послуги не сплачують, добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляються. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 319, 321 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до актів обстеження, складених 16.07.2015 року та 06.08.2015 року за участю сусідів та представників КП «Соснівська СУБ» встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають, особисті речі відсутні. За таких обставин суд вважає, що наведені обставини дають підстави стверджувати, що відповідачами по справі порушуються права позивача, як власника обєкта нерухомого майна. Факт їх безперервної відсутності за місцем реєстрації з жовтня 2013 року є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої представником позивача квитанції розмір судового збору складає 243,60 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved