Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, яке складається з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги мотивовує, тим, що позивач звернувся до державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П., однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме житловий будинок, який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої прийняв [PERSON] прийняв, шляхом подачі заяви до Іванківської районної державної нотаріальної контори, але не оформив своїх спадкових прав у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач - представник Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області подали заяву про визнання позову. З наданих доказів, встановлено такі факти і обставини: [PERSON] померла [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, зроблено відповідний актовий запис № 182. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванківському та Поліському районах Головного територіального управління юстиції у Київській області, зроблено відповідний актовий запис № 69. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 142. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , 07.07.1982 р. укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 56. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . З наданих матеріалів, встановлено, що позивач [PERSON] є матерію померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Воробей Т.П. від 24.06.2020р. № 507-02-31 відмовлено [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів , що посвідчують право власності на житловий будинок. За даним контори після [PERSON] , 1923 р.н. яка померла [INFO] спадщину прийняв по заповіту: [PERSON] , заявою № 393 зареєстрованою 26 травня 2015 року. Спадкоємців передбачених ст. 1241 Цивільного кодексу України не має (с/с 178/2015). За даними нотаріальної контори після [PERSON] , 1975 р.н., який помер [INFO] спадщину прийняли: [PERSON] , заявою № 809 зареєстрованою 09.08.2019 р., [PERSON] , заявою № 810 зареєстрованою 09.08.2019 р., [PERSON] , заявою № 940 зареєстрованою 06.09.2019 р., [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, заявою № 811 зареєстрованою 09.08.2019 р. Інших спадкоємців не має (с/с 322/2019). Відповідно до договору від 23.01.2020 р. посвідченого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П. про поділ спадщини та виділення її в натурі, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] до видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, вбачається, що [PERSON] переходить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за заповітом, посвідченого Ющенко Г.В., приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу 06.05.1999 р., р. 1704, був [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ, на який відсутні документи, що посвідчують право власності. Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966р. та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966р., який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995р., та інших нормативно-правових актів. Так, згідно п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 7 даної Інструкції передбачено, що така реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого на замовлення [PERSON] , вбачається, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого фактично є [PERSON] , яке складається з наступних будівель і споруд: -житловий будинок, загальною площею 65,6 кв.м. (житлова площа - 19,4 кв.м.), вказаний у технічному паспорті під літерою «А»; -тамбур, площею 6,3 кв.м., вказаний у технічному паспорті під літерою «а1»; -літня кухня, площею 19,7 кв.м., вказана у технічному паспорті під літерою «Б»; -сарай, площею 6,3 кв.м., вказаний у технічному паспорті під літерою «В»; -сарай, площею 38,7 кв.м., вказаний у технічному паспорті під літерою «Г»; -вбиральня, площею 1,3 кв.м., вказана у технічному паспорті під літерою «Д»; -навіс, площею 1,1 кв.м., вказаний у технічному паспорті під літерою «Е»; -сарай, площею 19,1 кв.м., вказаний у технічному паспорті під літерою «Ж»; -ворота з хвірткою, вказані у технічному паспорті № 1; -огорожа, вказана у технічному паспорті за № 2; -огорожа, вказана у технічному паспорті за № 3. Таким чином, встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , належав будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак він не зареєстрував право власності на зазначений будинок у встановленому законом порядку. Таким чином, позивач прийняла спадщину після сина і набула право власності на фактично належний сину вказаний нею будинок в порядку спадкування за законом, тобто з законних підстав. Оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного нерухомого майна із законних підстав, то позивач має право на судовий захист. Таким чином, позов є обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved