Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 3 по вул. Павла Рябкова буд. 10 в м. Кропивницькому та примусово зняти його з реєстраційного обліку , також виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначено, що є власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування від 02.08.2016 року. Згідно довідки №357 від 16.05.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO] та брат [PERSON], [INFO], який не проживає з 2007 року. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі створює перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю, а тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, оскільки він зловживає спритними напоями вчиняє сварки із застосуванням фізичного насильства та звільнити квартиру відмовляється добровільно, в стані алкогольного сп»яніння побив побутову техніку , неодноразово викликалися працівники поліції та добровільно звільнити квартиру відмовляється. До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 70 ). Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, до суду надавались клопотання про надання часу для подання відзиву на позов(а. с. 52,53 68,69), поважні причини неявки суду не повідомлено, відзиви до суду не надано.. \~ \~ \~ \~Згідно ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~[PERSON] є власником квартири [ADDRESS], згідно договору дарування від 02.08.2016 року (а. с. 10-13). \~ \~ \~ \~ Згідно довідки №357 від 16.05.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані власник [PERSON], [INFO], брат [PERSON], [INFO] та брат [PERSON], [INFO], який не проживає з 2007 року (а. с.6 ). Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , враховуючи факт відсутності заперечень відповідачів, відсутність відзивів на позов, суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки реєстрація відповідачів у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю , та відповідач [PERSON] без поважних причин понад десять років не проживає у вказаному житлі, та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, оскільки вказану квартиру звільнити добровільно відмовляється . Згідно ст.81 ЦПК України обов»язок доказування покладено на сторони. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача 1280 грн. сплаченого судового збору по 640 грн. з кожного.

Outcome: approved