Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просив визнати право користування кімнатою площею 10,3 кв. м. в квартирі [ADDRESS], кухню, коридор, ванну і вбиральню залишити в спільному користуванні. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що донці відповідача [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS]. [INFO] вона померла і 28.02.2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна в квартирі [ADDRESS]. [INFO] померла друга донька позивача , та 03.02.2017 року позивач отримав свідоцтво про право власності за законом на 1/3 частку спадкового майна квартири [ADDRESS]. Окрім того, позивач вказує, що в спірній квартирі мешкає тільки відповідач [PERSON] та чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. власністю. За такого позивач фактично просить визначити порядок користування спірною квартирою, надавши йому в користування кімнату площею 10,3кв.м., оскільки розмір такої відповідає його частці у праві власності на квартиру, кухню, коридор, ванну і вбиральню залишити в спільному користуванні його та відповідачів.В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що частку у праві власності на спірну квартиру він отримав у спадок від дружини. Відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав вказаних у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] зокрема вказала, що порядок користування спірною квартирою можливий лише після встановлення відповідності часток співвласників квартири частин квартири у натурі. Відповідач [PERSON] вказує, що визначення такої відповідності позивачем не здійснено, спеціаліст можливість розподілу квартири не визначав, розмір часток в натурі кожного співвласника не визначав. Окрім цього відповідач [PERSON] вказує, що вона користується квартирою віддавна, для неї це єдине житло, а позивач має інше житло та має бажання впустити в кімнату квартирантів. Щодо вимоги про вселення позивача, то відповідач [PERSON] вважає таку вимогу передячасною, оскільки не визначено порядку користування спірною квартирою. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень статей 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 358 ЦК України визначила, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилом ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи зі змісту положень ст.358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися, відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Дана правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України в постанові від 17.02.2016р. у справі № 6-1500цс15. Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.02.2017 року відповідно до якого [PERSON] отримав спадщину на 1/2 частку 1/3 частки квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.02.2017 року відповідно до якого [PERSON] отримав спадщину на 1/3 частку 1/3 частки квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Судом дослідежно технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], відповідно до якого загальна площа квартири 65,0 кв.м, житлова площа складає 38,6 кв.м., 1-ша кімната - 17,1кв.м., 2-а - 10,3кв.м., 3-тя - 11,2кв.м. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» в пункті 14 постанови №20 від 22.12.1995р. розʼяснив, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності. Отже, судом встановлено, що позивачу належить частка в праві власності на спірну квартиру що відповідає 5/18 частин квартири. Оскільки позивач є співвласником спірної квартири то має право користуватися такою. Загалом житлова площа спірної квартири складає 38,6 кв.м., тоді частці позивача у квартирі на 5/18 припадає житлової площі квартири відповідно - 10,72кв.м. Цей розмір відповідає другій кімнаті в спірній квартирі, що має площу 10,3кв.м. Саме кімнату такої площі позивач просить визначити йому в користування, кухню, коридор, ванну і вбиральню залишити в спільному користуванні. Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі, а також не буде порушувати їх права. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Суд вважає, що одним із способів користування житловим приміщенням є використання його як житла та проживання в ньому. Оскільки позивач має бажання проживати у спірній квартирі, позивач ствердує, що відповідачі чинять йому перешкоди у вселенні до вказаної квартири, враховуючи ту обставину, що суд приходить до висновку про можливість визначення порядку користування спірною квартирою для сторін, то вимогу позивача про вселення слід задоволити.

Outcome: approved