Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 8400,00 грн., 3% річних у розмірі 120,14 грн., штраф у розмірі 50% за прострочення повернення коштів у розмірі 4200,00 грн., інфляційні нарахування у сумі 9,60 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 1708,13 грн., та судові витрати у розмірі 551,21 грн.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2015 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 800 грн., строком до 06.12.2015 року, 12.01.2016 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 5,200 грн., строком до 12.02.2016 року, 19.01.2016 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач надав в борг відповідачу 2400,00 грн., строком до 19.02.2016 року. Зобов'язання по договорам позики відповідачем не було виконано. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду. В судове засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 06.11.2015 року [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти, в сумі 800,00 грн., строком до 06.12.2015 року, 12.01.2016 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти, в сумі 5200,00 грн., строком до 12.02.2016 року, 19.01.2016 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти, в сумі 2400,00 грн., строком до 19.02.2016 року підтвердженням чого є оригінали розписок [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів, які містяться в матеріалах справи (а. с. 31, 33, 35). Відповідач свої обов'язки за договором позики не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами позики, а відтак зобов'язаний повернути позивачу суму грошових коштів у розмірі 8400,00 грн.. Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до п. 6 Договорів позики від 06.11.2015 року, 12.01.2016 року та 19.01.2016 року, в разі прострочення повернення позики Позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповернутої суми позики, а також Позикодавець вправі нараховувати пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. За таких обставин, пеня в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, за договором позики від 06.11.2015 року, з 07.12.2015 по 01.08.2016 рік, складає 175,10 грн.; за договором позики від 12.01.2016 року, з 13.02.2016 по 01.08.2016 рік, складає 1062,73 грн.; за договором позики від 19.01.2016 року, з 20.02.2016 року по 01.08.2016 рік, складає 470,30 грн., а всього 1708,13 грн.. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача 3% річних за весь строк прострочення, за договорами позики від 06.11.2015 року, 12.01.2016 року, 19.01.2016 року не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 6 договорів позики від 06.11.2015 року, 12.01.2016 року, 19.01.2016 року передбачено стягнення відсотків за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день, тому вимоги позовної заяви в частині стягення 3 % річних не підлягають задоволенню. Втрати від інфляції внаслідок невиконання Відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором позики від 06.11.2015 року становить 9,60 грн.. Вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 4200,00 грн., задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті платежів в рахунок погашення заборгованості, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції, а тому вимоги позивача про стягнення штрафу не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial