Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 31.07.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування наземного транспорту №АС/3119410 відповідно до умов якого було застраховано автомобіль [NUMBER]. 26.02.2014 року о 17 годині 10 хвилин по м.Умань, вул.Ж.Революції,78, сталося ДТП за участю відповідача на застрахованому автомобілі та водієм [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Згідно довідки №9354919 про ДТП та постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2014 року, дана ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем п.2.9.а, 10.1, 20.4 ПДР України, ст.ст.124,130 КУпАП. Потерпіла особа, власник транспортного засобу „ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER], звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту 16/31946/3.2.19 від 16.03.2015 року та умов договору страхування № АС/3119410 від 31.07.2013 року, розмір страхового відшкодування склав 6737 гривень 33 копійки, яке позивач сплатив потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням в частині оплати вартості відновлювального ремонту автомобіля та страховим актом в частині зарахування частини страхового відшкодування в рахунок страхового платежу за договором страхування. Згідно зі ст.1191 ЦКУ, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом. Позивач намагався вирішити дане питання в добровільному порядку, але відповідач проігнорував дані спроби, а тому виникла необхідність звернутись з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подавши клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, згідно якого позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, але попередньо подав до суду заяву, згідно якої позов визнає, проти задоволення не заперечує. Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Доказами, що підтверджують правову підставу володіння автомобілем, можуть бути свідоцтво про реєстрацію автомобіля або документ, що підтверджує право користування та (або) розпорядження вказаним автомобілем, і виданий на період дії такого документа тимчасовий реєстраційний талон. ПАТ „Страхова компанія „Країна просить стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу. Відповідно до ст.27 Закону України „Про страхування та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Право регресивної вимоги встановлено для страховика за договорами обв?язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров?ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп?яніння тощо. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ „Страхова компанія „Країна до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] є винним у вчиненні ДТП, що сталося 26.02.2014 року о 17 годині 10 хвилин в м.Умань, по вул.Ж.Революції,78, на застрахованому автомобілі, під керуванням [PERSON] та водієм [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. На підставі ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України „Про страхування,

Outcome: approved