Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт прийняття ним спадщини за заповітом та визнати за ним право власності на будинок, розташований за адресою: Кіровоградська область, Знамянський район, с.Богданівка, вул.Аксьонова, 99, в порядку спадкування після смерті 20 вересня 2014 року батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтував тим, що 20 вересня 2014 року помер його батько [PERSON]. За життя йому на підставі договору купівлі-продажу, 10.09.1982 року посвідченого секретарем Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, належав будинок №99 по вул.Аксьонова в с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, в якому він був зареєстрований, склав заповіт, відповідно до якого заповів [PERSON] все своє майно. Після смерті батька позивач фактичними діями прийняв спадщину шляхом володіння та управління будинком, а також шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Зазначений будинок [PERSON] не ввів в експлуатацію і правовстановлюючі документи на нього відсутні. 20.04.2015 року за заявою позивача виготовлено технічний паспорт на будинок. Позивач являється єдиним спадкоємцем після смерті батька та звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, не має можливості реалізувати своє право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, тому змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.У матеріалах справи міститься заява, в якій він просить справу розглядати за своєї відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься заява, в якій він просить справу розглядати за своєї відсутності, при цьому позовні вимоги визнає. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 20 вересня 2014 року, відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.4). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та мешкав в [INFO] разом із своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON], у відповідності із довідкою виданою Богданівською сільською радою (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказане майно та згідно з, наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк звернувся позивач [PERSON] син померлого. При цьому, інших спадкоємців, передбачених законом судом не встановлено. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №99 по вул.Аксьонова в с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, оскільки у спадкоємця право власності на зазначене нерухоме майно на імя спадкодавця не зареєстроване згідно чинного законодавства (а.с.11). Знамянським районним КП БТІ на замовлення [PERSON] виготовлений технічний паспорт на вказане домоволодіння де зазначено, що власник будинку №99 по вул.Аксьонова в с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, - відсутній та загальна дійсна вартість даного домоволодіння складає 179536,00 грн. (а.с.6-9). Згідно розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою таких прав, а не є підставою для його виникнення (Постанова № 6-54цс12) від 13.06.2012 року). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Порядок і умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року при набутті права власності на такі об'єкти (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розміру штрафів»). Відповідно до «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи вищевикладене, те, що у позивача право власності на зазначене нерухоме майно на імя спадкодавця не зареєстроване згідно чинного законодавства, він у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, права та інтереси інших осіб не порушуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.1 ст.ст.328, 1216, 1218, 1233 ЦК України та

Outcome: approved