Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідачів 19 листопада 2012 року (л.с.2-8), які потім уточнив 21 березня 2014 року ( л.с.177-181). Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 2013 рік. 04 липня 2002 року, перебуваючи у шлюбі , відповідач [PERSON] уклала угоду про придбання квартири від свого імені та від імені свого сина від іншого шлюбу [PERSON] в рівних частинах, по ? частині кожному. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 42,4 кв.м. , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 04.07.2002 року, запис в реєстрі №2809.Позивач зазначає, що фактично квартиру було придбано за його власні кошти, проте усіма справами займалась дружина, тому і правочин вчинено від її імені, та приховано від мене, що співвласником майна став її малолітній син від іншого шлюбу, позивач вважав , що відповідачка придбала спільну квартиру, оскільки дружина не показала договір купівлі-продажу , а запевнила, що житло є в цілому виключно спільною власністю подружжя. Позивач посилається на те, що справжні обставини придбання квартири стали йому відомі 17 травня 2012 року, зі слів відповідачки. Лише тоді, коли він дізнався ,що заочним рішенням Суворовського районного суду від 11 квітня 2012 року шлюб сторін розірвано. Потім дане рішення було скасовано, 23 жовтня 2013 року ухвалено нове рішення про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що за розпорядженням органу приватизації № 1234 від 05 квітня 2001 року, передано у спільну часткову власність квартиру №86 в м. Южний, вулиця Хіміків, будинок 2, - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На той момент позивачу належала на праві спільної часткової власності 1/5 частка квартири. Після приватизації квартири між власниками квартири, з метою підвищення комфортності життя, виник намір про придбання окремого житла для позивача і дружини - [PERSON] та її сина [PERSON], і її батьків. 29.01.2002 року позивач оформив довіреність р.№ 654 на імя своєї дружини - [PERSON] 04 липня 2002 року квартира в м.Южний була продана та 04 липня 2002 року придбана спірна квартира, за кошти отримані від угоди купівлі-продажу квартира в м.Южний. Позивач вказує на те, що в подальшому з договором купівлі-продажу він не був ознайомлений, вважав квартиру спільною власністю з відповідачкою. Позивач просить визнати за ним право спільної часткової власності на 1/3 квартири№2 в будинку №63 по проспекту Добровольського, в м.Одесі, та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні позивач і його представник просили задовольнити позовні вимоги, просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів не визнав позовні вимоги та обгрутування позову, просив відмовити, погоджуючись з тим, що позивач може претендувати тільки на ? частину спірної квартири. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін , дослідив та проаналізував матеріали справ, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 04 липня 2002 року, відповідачка [PERSON] , перебуваючи в шлюбі із позивачем, та діючи від свого імені та від імені свого сина, [PERSON], придбала однокімнатну квартиру під №2, розташованої в будинку під №63 по проспекту Добровольського в м. Одесі , в рівних частках по ? кожному, тому що [PERSON] на той час був неповнолітнім співвласником квартири№2 в будинку №63 по вулиці Хіміків в м.Южний. Відповідачка не заперечує відносно того, що позивачу повинно належати ? частина спірної квартири, це половина від її частки, але позивач не звертався до неї з проханням переоформити належну йому ? частину спірної квартири. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 69 Сімейного кодексу України закріплює право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Судом встановлено, що об,єктом права спільної сумісної власності подружжя є 1\\2 частина спірної квартири, що належить [PERSON], на половину якої має право позивач, тому позов задовольняється частково, з визнанням права власності за позивачем ? частини спірної квартири.

Outcome: partial