Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до КЕВ м. Володимир-Волинський про визнання протиправною відмову про виключення із числа службових житлового приміщення та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він має вислугу у Збройних Силах України повних 34 роки. 13.01.2020 року відповідно до Договору про надання в користування військовослужбовцю структурного підрозділу Міністерства оборони України службового житла, йому було надано житлове службове приміщення, що розташоване по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з протоколу від 05.09.2018р. №16 та довідки про перевірку житлових умов від 05.09.2018 року житловою комісією військової частини [NUMBER] зараховано майора [PERSON] з 08.07.2015 року до загальної та першочергової черги для отримання житла в м. Луцьк. 11.02.2020 року [PERSON] звернувся із рапортом до начальника КЕВ м. Володимир-Волинський з вимогою виключити житлове приміщення по [ADDRESS] із числа службових та надати йому дане житлове приміщення для постійного проживання. На підставі даного рапорта, КЕВ м. Володимир-Волинський розглянув документи облікової справи заявника та виніс рішення про відмову в задоволенні клопотання про виключення житлового приміщення по [ADDRESS] із числа службових та надання даного житлового приміщення майору [PERSON] для постійного проживання. Позивач просить визнати неправомірною відмову Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський від 26.02.2020 року №22/449 про неможливість виключення із числа службових жилого приміщення по [ADDRESS] та зобов`язати Квартирно-експлуатаційного відділ міста Володимир-Волинський, як балансоутримувача, виключити з числа службового житла житлове приміщення, по [ADDRESS] в порядку встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380. 04.09.2020 року позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якої позивач просить визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири по [ADDRESS] та надання даного житлового приміщення для постійного користування; визнати неправомірною відмову Квартирно-експлуатаційного відділ міста Володимир-Волинський, викладену в листі від 26.02.2020 року №22/449 про неможливість виключення із числа службових жилого приміщення, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] ; зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський, як балансоутримувача, виключити з числа службового житла житлове приміщення в якому мешкає [PERSON] , по [ADDRESS] в порядку встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 та надати зазначене житлове приміщення за вказаною адресою майору [PERSON] для постійного проживання. 16.09.2020 року відповідачем Квартирно-експлуатаційним відділом міста Володимир-Волинський подано відзив на позову заяву, в якому відповідач зазначає, що однокімнатна квартира по [ADDRESS] перебуває у державній власності Міністерства оборони України. На виконання наказу МОУ від 31.01.2019 року №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ», дана квартира була закріплена за військовою частиною [NUMBER] на праві оперативного управління. Після чого 13.01.2020 року було укладено Договір надання в користування військовослужбовцю структурного підрозділу МОУ або Генерального штабу ЗСУ службового (штатно-посадового) житла між Управителем військовою частиною [NUMBER] та користувачем військовослужбовцем майором [PERSON] про надання даного житлового приміщення на строк проходження користувачем служби на посаді начальника медичної служби військової частини [NUMBER] для тимчасового проживання. Також зазначає, що існує чітко визначений порядок виключення житлового приміщення, котре перебуває у державній власності Міністерства оборони України, з числа службових, який супроводжується Списком надання постійного житла (військовослужбовців, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов та мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у порядку загальної та позачергової черги) та рішенням заступника Міністра оборони України про затвердження такого списку. Сам по собі факт проживання позивача у даній квартирі не є підставою для виключення житлового приміщення з числа службового. Крім того зазначає, що саме житлова комісія військової частини повинна розглянути документи облікових справ військовослужбовців та прийняти рішення про надання житлової площі для постійного проживання. На підставі таких документів квартирно-експлуатаційні органи готують відповідні списки житлової площі, які з обліковими справами військовослужбовців, витягами з наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Саме ця комісія приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про погодження надання постійного житла або відмову в такому погодженні. Після чого рішення зі списком військовослужбовців направляється на затвердження заступнику міністра оборони України і є підставою для оформлення квартирно-експлуатаційними органами подання до виконавчих органів місцевих рад документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою на вселення у спірне житло позивачем та членами його сім`ї. Зважаючи на викладені обставини, відповідач вважає відмову викладену ним у листі від 26.02.2020 року №22/449 про неможливість виключення із числа службових жилого приміщення, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] правомірною та просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити дії повністю. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дяченко А.П. позов підтримав та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні повністю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши і оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Встановлені судом фактичні обставини справи. Відповідно до витягу із послужного списку особової справи, позивач [PERSON] з 20.08.1985 р. проходить службу у Збройних Силах та має 34 роки вислуги. З 24.07.2018 р. проходить службу у військовій частині [NUMBER] , що дислокується в м. Луцьку. Довідкою від 01.08.2018 р. підтверджується, що позивач взятий на облік внутрішньо переміщеної особи. Із витягу з протоколу №16 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 05.09.2018 р. встановлено, що [PERSON] з 08.07.2015 р. зарахований до загальної та першочергової черги для отримання житла в м. Луцьку. 11.02.2020 р. позивач звернувся до відповідача із рапортом про виключення житла по [ADDRESS] із числа службових та надання йому даного житлового приміщення для постійного проживання. Із листа від 26.02.2020 р. вбачається, що відповідач відмовив позивачу у виключенні житла по [ADDRESS] із числа службових та надані йому цього житлового приміщення для постійного проживання. Відмова обгрунтована тим, що 13.01.2020 р. позивач уклав із відповідачем договір про надання в користування службового (штатно-посадового) житла відповідно до якого позивачу надано в користування штатно-посадове житло по [ADDRESS] , без створення для позивача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Перевіряючи доводи сторін судом встановлено, що кв. [ADDRESS] перебуває у державній власності Міністерства оборони України. Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150159227 від 19.12.2018 р. Також дана квартира включена до списків придбаного Міністерством оборони України у 2018 р. штатно-посадового житла, які передано для розподілу Західним територіальним КЕУ до КЕВ м. Володимира-Волинського відповідно до листа №515/1/1250/245 від 19.03.2019 р. на виконання рішення заступника Міністра оборони України №4178/3 від 13.03.2019 р. щодо розподілу штатно-посадового житла. 13.01.2020 р. між військовою частиною [NUMBER] (управитель), КЕВ м. Володимир-Волинського (балансоутримувач) та [PERSON] укладено договір надання в користування військовослужбовцю структурного підрозділу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла. Відповідно до даного договору управитель надав [PERSON] на строк проходження ним служби на посаді начальника медичної служби військової частини [NUMBER] для проживання квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 627, 629 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Даний договір підписаний сторонами, не визнавався судом недійсним, а тому є чинним. Крім цього судом встановлено, що на виконання наказу Міністра оборони України від 31.01.2019 р. №40, начальником Головного КЕВ ЗСУ затверджено «Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗСУ». Відповідно до абзацу 5 розділу 5 даного Порядку, наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно-посадового) житла за відповідними посадами є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла. У абзаці 7 цього розділу визначено, що «зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення». З наведеного судом встановлено, що позивач отримав дану квартиру у тимчасове користування на договірних засадах як службове (штатно-посадове) саме в порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України з підстав, що виникли внаслідок прийняття наказу Міністерства оборони України 31.01.2019 р. №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України». У п. 1.6. договору сторони визначили, що даний договір не надає право користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце свого проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення за користувачем та членами його сім`ї. Пунктом 3.12. договору передбачено, що у разі отримання житлового приміщення для постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення, або переведення на іншу посаду, або звільнення з військової служби користувач зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім`ї. При цьому дія договору припиняється. У п. 7.1. договору сторони визначили, що його укладення не створює для користувача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Житлове приміщення не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, даруванню, викупу, передачі у заставу або займу чи в користування третім особам. Норми права, які застосував суд при вирішення спору та мотиви суду. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає\~Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до\~ч.1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України\~\~№ 1081 від 3 серпня 2006 року, затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Відповідно до п. 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Згідно п. 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. \~ \~ \~ \~ Наказом Міністерства оборони України від 31.08.2018 р. №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Механізм та порядок надання військовослужбовцям службового житла та житла для постійного проживання, в тому числі, які мають вислугу 20 років і більше, визначено розділами ІІІ, IV, VІІ Інструкції №380. У пунктах 11-14 розділу IV Інструкції №380 визначено, що службові житлові приміщення, службова жила площа, обліковуються у військовій частині та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району у книзі обліку службових жилих приміщень. На підставі наказу командира військової частини та із урахуванням рішень Міністра оборони України щодо забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщеннями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляє список надання службових жилих приміщень (службової жилої площі) у військових частинах. Список надання службових жилих приміщень, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району направляється до ГКЕУ ЗС України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Списки надання службових жилих приміщень розглядаються на засіданні Комісії з контролю, на які можуть запрошуватися (бути присутніми) голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). Розгляд Списків надання службових жилих приміщень здійснюється по КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та по кожному військовослужбовцю окремо. У разі відмови у наданні військовослужбовцю службового жилого приміщення, зазначене службове жиле приміщення підлягає повторному розподілу у військовій частині, до якої воно розподілено у встановленому цією Інструкцією порядку та в строк, що не перевищує один місяць. Рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення. Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що кв. [ADDRESS] , він отримав як службове житло, а тому будучи військовослужбовцем, який має вислугу років на військовій службі більше ніж 20 років, має право на її виключення з числа службового житла та надання цього житла для постійного проживання. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, на підтвердження своїх доводів позивач не надав суду доказів, що командиром військової частини [NUMBER] приймалось рішення про надання позивачу кв. [ADDRESS] , як службового житла та його погодження з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження військової служби позивача. Також не надано суду доказів, що саме на підставі рішення командира військової частини про надання позивачу службового житлового приміщення, виконавчий орган міської ради видав спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Таким чином, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що кв. [ADDRESS] він отримав саме в порядку та за процедурою, встановленою для отримання службового житла, передбаченою Інструкцією №380, тобто не довів обставину отримання даного житла як службового. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що позивач отримав дане житло у тимчасове користування на договірних засадах як службове (штатно-посадове) в порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України з підстав, що виникли внаслідок прийняття наказу Міністерства оборони України 31.01.2019 р. №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України». Укладення договору не створює для позивача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Нормами законодавством не визначено можливість та порядку отримання військовослужбовцем для постійного проживання житла, яке було йому передане у тимчасове користування на договірних умовах у зв`язку з проведенням експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що чинним законодавством передбачено можливість виключення житла із числа службового, за умови, що воно надано військовослужбовцю, як службове житло відповідно до Інструкції №380 та згідно із Порядком №1081. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду витяг з рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.06.2019 р. №377-1 «Про надання житла» та довідку військової частини [NUMBER] від 06.11.2020 р. Із дослідженого судом рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.06.2019 р. №377-1 «Про надання житла» встановлено, що виконавчий комітет Луцької міської ради вирішив лише включити в число службового житла Луцького гарнізону кв. [ADDRESS] . Однак, із змісту даного рішенням вбачається, що виконавчий комітет не передавав цю квартиру військовослужбовцю [PERSON] , як службове житло. Таким чином, дане рішення виконавчого комітету Луцької міської ради не підтверджує доводів позивача. Крім того, із довідки військової частини [NUMBER] від 06.11.2020 р. вбачається, що [PERSON] надано житло по [ADDRESS] , котре закріплене за посадою відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] «Про закріплення відповідних житлових приміщень за посадами» від 08.07.2019 р. Тобто даний\~документ також\~підтверджує,\~що позивач отримав дане житло у тимчасове користування на договірних засадах як службове (штатно-посадове) в порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України та спростовує доводи позивача про отримання ним цього житла, як службового, в порядку визначеному Інструкцією №380. Оскільки житло по [ADDRESS] позивачу не надавалось в установленому законодавством порядку як службове, не видавався ордер на це житло, а тому він не має права на виключення цього житла з числа службового. Беручи до уваги, що позивач не має права на виключення даного житла з числа службового, а тому безпідставними і такими, що не грунтуються на нормах чинного закондавства є вимоги позивача про визнання неправомірною відмови відповідача у виключенні даного житла із числа службового, зобов`язання відповідача подати до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення з числа службового житла квартири [ADDRESS] та надати дане житло позивачу для постійного проживання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed