Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 22\~778,92 грн., інфляційні витрати у розмірі 2\~031,88 грн., 3% річних у розмірі 1\~038,68 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2 102 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 500 грн. В обґрунтування вимог, представник позивача посилався на те, що ТОВ «Тепло та Сервіс» на підставі договору оренди обладнання №03/08/17 від 03.08.2017 року здійснює експлуатацію Котельні централізованого опалення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та здійснює діяльність з виробництва та централізованого постачання теплової енергії до житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час за відповідачкою утворилась заборгованість перед ТОВ «Тепло та сервіс» за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим вони вимушені звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність договору про надання послуг між сторонами та відключення опалення в квартирі від центральної тепломережі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що відповідно до договору оренди обладнання №03/08/17 від 03.08.2017 року, ТОВ «Мілан - С» передав, а ТОВ «Тепло та Сервіс» прийняв в строкове платне користування три газових котла та будівлю котельні за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-13). Відповідно до довідки ОК «Житлово експлуатаційний кооператив «Добробут сервіс» №153/8 від 24.05.2018р., з 01.11.2017 року надання послуг з постачання теплової енергії до будинку за адресою: [ADDRESS] , здійснюється ТОВ «Тепло та Сервіс» (а.с.17). Наказом №7 від 12.09.2017р. та рішенням виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області №323 від 11.12.2018р. встановлено відповідні тарифи на виробництво та постачання теплової енергії до будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.18,19). Згідно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.14-16). Відповідно до платіжних квитанцій, [PERSON] на яку відкрито платіжний рахунок № [NUMBER] , станом на квітень 2020 року, має заборгованість за оплату послуг опалення у розмірі 22\~778,93 грн. (а.с.20-25). 17.12.2019р. за вих. №1217/23 позивачем направлялася досудова вимога на ім`я відповідачки стосовно погашення суми заборгованості, однак досудова вимога була проігнорована (а.с.26). Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних витрат та 3% річних, суд виходив з того, що відповідачка є власником квартири куди здійснюється постачання теплової енергії позивачем, на даний час існує заборгованість, яка не погашена відповідачкою. Згідно з вимогами ст. ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтею 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2\~ст.7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Питання оплати житлово-комунальних послуг, у тому числі і щодо належного виконання відповідних зобов`язань, житловим законодавством не регулюється. Натомість, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1 ЦК України, особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. За визначенням, наданим у\~ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно з вимогами ч.2\~ст.4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є\~Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно доКонституції Українита цьогоКодексу. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з вимогами ч.1ст.509\~ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як слідує з вимог ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-2951цс15 (постанова від 20 квітня 2016 р.), зокрема, зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору по надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду від 21.04.2020р. у справі №910/7968/19. Крім того, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на те, що в квартирі, яка належить на праві власності відповідачки відсутнє опалення, оскільки опалення було відключено від центральної тепломережі, без дотримання певного порядку та отримання дозволу на вказане відключення. Суд не\~приймає до\~уваги акт\~про відключення\~квартири від\~теплопостачання \~від 07.11.2019\~року (а.с.68),\~оскільки він\~лише підтверджує\~факт самовільного\~відключення,\~а не\~надання дозволу\~на відключення\~від системи\~централізованого опалення.\~Зазначена позиція\~узгоджується \~з правовою\~позицією,\~яка міститься\~у Постанові\~Верховного суду\~України від\~11.11.2015\~року \~у справі\~№6-1192/15,\~відповідно з\~якою самовільне\~відключення\~від\~мереж\~централізованого\~опалення\~не\~є\~підставою\~для\~звільнення\~від\~оплати\~за\~послуги\~теплопостачання. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку\~ст. 89 ЦПК України\~доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, те, що будь-які докази відповідачем не надані, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Так, позивачем надано заява про розподіл судових витрат, з додатком рахунку-фактури, а також акту приймання-передачі наданих послуг №142 за Договором про надання юридичних послуг №30/03-18 від 30.03.2018р., з яких вбачається витрати на професійну правничу допомогу складають 15 500 грн. (а.с.60-61). Згідно ч.6\~ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Питання щодо стягнення судового збору суд вирішує з врахуванням положень\~ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача, отже підлягають стягненню із відповідачки судові витрати зі сплати судового збору на суму 2102 грн.

Outcome: approved