Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 14.04.2007 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 452. Від шлюбу у них дітей немає. Вказує, що причиною розірвання шлюбу є те, що Відповідачка не поважає його як чоловіка, не рахується з його думкою, у звязку з чим сімейні відносини втратили почуття поваги та розуміння. Понад 7 років вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, шлюб існує формально, збереження шлюбу є неможливим, а тому просив шлюб між ними розірвати. Оскільки у адресній довідці Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою в [INFO], то, Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02.06.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю для розгляду Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області. 16.06.2016 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до свого провадження. В судове засідання Позивач [PERSON] не з'явився, причин неявки суду не повідомив, до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив його задовольнити та справу розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча була двічі належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 квітня 2007 року між Позивачем та Відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб (а.з. № 452), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, протягом останніх місяців разом не проживають, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що Відповідачка в судове засідання не зявилась та не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «Кострюкова». Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved