Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вказав, що 30.04.2013 р. між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 3841/02-К/1 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною схемою (далі - Договір). 25.09.2013 р. на підставі заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи з відповідачем укладено Додатковий договір № 3 до Договору якого, [PERSON] відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 7200,00 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом. Свої зобовязання [PERSON] не виконала, та має заборгованість у розмірі 11336,90 грн., яка складається з: 7184,20 грн. тіло кредиту; 1568,12 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 2165,74 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 418,84 грн. 3% річних від суми заборгованості. Просив стягнути з [PERSON], ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 09334702) заборгованість за кредитом у розмірі 11336,90 грн., яка складається з: 7184,20 грн. тіло кредиту; 1568,12 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 2165,74 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 418,84 грн. 3% річних від суми заборгованості. [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 09334702) витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.07.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав. Суд, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Так, 30.04.2013 р. між сторонами було укладено кредитний договір (а.с.13-15). Згідно розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість у розмірі 11336,90 грн., яка складається з: 7184,20 грн. тіло кредиту; 1568,12 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 2165,74 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 418,84 грн. -+ 3% річних від суми заборгованості (а.с.5-6). Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положенням п.3.1. та 3.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачення ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення грошового зобовязання. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разу порушення стороною договору своїх грошових зобовязань законодавство не виключає можливості одночасно стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс 14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved