Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції суму заборгованості за кредитним договором №014/02-1/15-05 від 21.01.2005 року в розмірі 45331,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ разом з сумою штрафу 21920,00 гривень станом на 26.06.2014 року становить 561129,15 гривень, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №014/02-1/15-05 від 21.01.2005 року відповідачу наданий кредит у розмірі 12470,00 доларів США. Позивач свої обов'язки по кредитному договору виконав у повному обсязі, однак відповідач порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитом і позивач вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та в разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти ухвалення рішення у заочному порядку. Враховуючи неявку в судове засідання представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. При цьому пояснив, що 21.01.2005 року між АППБ «Аваль» та ним було укладено кредитний договір за № 014/02-1/15-05, згідно з яким він отримав кредит у розмірі 12470,00 доларів США. На протязі трьох років (до 2008 року) погашення кредиту сумлінно виконувалось, але після зростання курсу долара США (з 5 до 8 гривень) він не міг своєчасно погашати кредит, до того ж втратив роботу. 16.05.2012 року Харківським районним судом Харківської області винесено заочне рішення, яким позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції задоволено. Стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №014/02-1/15-05 від 21.01.2005 року у розмірі 5776,26 доларів США, а також судові витрати. Про дане рішення відповідач був сповіщений восени 2013 року, коли до нього додому завітав державний виконавець з вимогою сплатити суму боргу. 08.11.2013 року відповідачем надано до ВДВС копію платіжного доручення, після чого він отримав листа за № 26174 від 21.11.2013 року про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, відповідач вважає, що борг по кредитному договору за № 014/02-1/15-05 сплаченим ним у повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. 21.01.2005 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір за №014/02-1/15-05, згідно якого відповідачу наданий кредит у розмірі 12470,00 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо: погашення суми заборгованості за кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком до цього договору, а також щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00% починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а також при кінцевому погашенні кредиту. Крім того, у відповідності до умов п.9.1. вищевказаного кредитного договору: За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору. Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу та штраф - у розмірі 20,00 гривень за кожний день прострочення. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 26.06.2014 року за відповідачем рахується наступна заборгованість: - залишок заборгованості за кредитом 2191,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 26073,01 гривень; - заборгованість за відсотками 3795,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 45146,53 гривень; - сума пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом 39 344,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 467 989,61 гривень; - розраховані штрафи 21 920,00; Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1064 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Обов'язок позичальник повернути позику врегульовано статтею 1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 21.05.2005 року укладено кредитний договір, за яким банком виконано свій обов'язок та надано кредитні кошти відповідачу для власного користування. У свою чергу відповідач не в повному обсязі погасив суму боргу, у зв'язку з чим створив заборгованість перед банком, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 26.06.2014 року складається з наступного: - залишок заборгованості за кредитом 2191,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 26073,01 гривень; - заборгованість за відсотками 3795,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 45146,53 гривень; - сума пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом 39 344,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 467 989,61 гривень; - розраховані штрафи 21 920,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми залишку заборгованості за кредитом у розмірі 2191,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 26073,01 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 3 795,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 45 146,53 гривень, а також суми штрафу в розмірі 21 920,00 грн. Щодо розміру пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд зазначає, що розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір завданих збитків. Також суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України № 7-рп/13 від 11.07.2013 року, згідно з яким вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи викладене, а також усну заяву відповідача в судовому засіданні з проханням зменшити розмір неустойки, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем пені до суми основної заборгованості (2191,97 доларів США, що становить 26 073,01 грн.) та процентів (3 795,49 доларів США, що становить 45 146,53 грн.), тобто до 5 987,45 доларів США, що становить за курсом НБУ станом на 26.06.2014 року 71 219,54 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: - залишок заборгованості за кредитом 2191,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 26073,01 гривень; - заборгованість за відсотками 3 795,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.06.2014 року становить 45 146,53 гривень; - сума пені за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом 5 987,45 доларів США, що становить за курсом НБУ станом на 26.06.2014 року 71 219,54 грн.; - розраховані штрафи 21 920,00 грн., - усього в сумі 164 359,08 грн. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ним у листопаді 2013 року повністю погашено заборгованість за кредитним договором від 21.01.2005 року, виходячи з наступного. Згідно з копією виписки з особового рахунку від 13.11.2013 року (а.с. 36), відповідачем сплачено по виконавчому листу від 19.09.2012 року 37 405,46 грн., у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 21.11.2013 року виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 19.09.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 33 437,61 грн. закінчено (а.с. 37). З розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 14-17) убачається, що сплачена [PERSON] на рахунок органу державної виконавчої служби сума зарахована на рахунок позивача 02.06.2014 року, і за курсом НБУ на вказану дату зарахована на зменшення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 084 долара США, за відсотками у сумі 125,10 доларів США. Таким чином, посилання відповідача на те, що він повністю погасив заборгованість за кредитним договором від 21.05.2005 року спростовуються матеріалами справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог, у сумі 1070,26 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial