Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому прохав стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за період роботи з 01.12.2016 по 01.06.2017 у сумі 41 952 грн. та моральну шкоду у сумі 20 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 2003 року він працює у ПАТ «Укрзалізниця» на посаді ревізора. 30.11.2016 він був звільнений за переведенням зі служби НКРС Південної залізниці до Департаменту аудиту та контролю Укрзалізниця, куди був прийнятий з 01.12.2016 згідно наказу про прийняття на роботу за переведенням №2235/06 від 30.11.2016. Не дивлячись на те, що позивач перебував в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», сумлінно виконував покладену на нього роботу, заробітна плата з грудня 2016 року по червень 2017 року йому не нараховувалась та не виплачувалась. З 02.06.2017 виплата заробітної плати відновилась, проте виплата заробітної плати за період з 01.12.2016 по 01.06.2017 включно не проведена. В результаті тривалої невиплати заробітної плати, його фінансові плани були порушені, тобто протягом 6 місяців він залишився без засобів існування, хоча повинен був забезпечувати сім'ю. Даний факт негативно вплинув на психо - емоційний стан позивача, що призвело до душевних страждань. Тому звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 17.01.2018 позовну заяву у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати залишено без розгляду на підставі заяви позивача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався. Суд ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №2235/06 від 30.11.2016 ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] за переведенням був прийнятий на роботу на посаду старший ревізор (а.с.8). З протоколу наради за результатами перевірки колективного звернення працівників Управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» від 11.09.2017 убачається, що начальником управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» протягом 6 місяців в табелях обліку використання робочого часу ставила старшому ревізору [PERSON] прогули, через що у весь цей період часу заробітну плату останній не отримував (а.с.113-115). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Суд вважає, що дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, оскільки він не отримав належні йому кошти від роботодавця, він вимушений був звернутись до суду та відстоювати свої порушені права. Крім того, це призвело до погіршення його матеріально стану, вплинуло на внутрішній емоційний стан. Всі вищенаведені факти призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Одночасно суд наголошує, що за повідомленням ПАТ «Укрзалізниця» №10/401 від 06.12.2017 (а.с.136) відповідач здійснив нарахування та виплату працівнику старшому ревізору [PERSON] заробітної плати за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року, що підтверджується розрахунком заробітної плати (а.с.137), таким чино відповідач фактично визнав, що ним було порушено гарантовані Конституцією України право позивача на отримання винагороди за працю. Відповідно до ч.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд наголошує, що зі змісту протоколу наради за результатами перевірки колективного звернення працівників Управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» вбачається, що начальник управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Ус Л.М. не маючи підстав, не узгодивши своє рішення з керівництвом Департаменту та всупереч діючому законодавству, перемістила робочі місця працівників Управління до адміністрації приміщення РФ «Південна залізниця» в місті Харкові. Використовуючи службове становище, здійснювала психологічний тиск на підлеглих (зокрема, [PERSON]), регулярно безпідставно ображала більшість з них,, звинувачувала працівників у вживанні алкогольних напоїв в робочий час, у невідповідності займаним посадам та погрожувала звільненням. Згідно приписів ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд наголошує, що будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом також взято до уваги, що відповідачем у добровільному порядку поновлено конституційне право позивача на отримання винагороди за працю, а позивачем у свою чергу не доведено, що його лікування у медичних закладах відбувалося у зв'язку із порушенням прав [PERSON] на отримання винагороди за свою працю. Одночасно суд враховує, що у наслідок неправомірних дій відповідача, [PERSON] зазнав вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, знизився його ступінь престижу та ділової репутації та для відновлення попереднього стану необхідний час та зусилля. Враховуючи викладене, приймаючі до уваги ступінь моральних страждань, виходячи із принципів розумності, об'єктивності та справедливості, суд вважає, що 5 000 грн. моральної шкоди є справедливою та розумною компенсацією завданої позивачеві моральної шкоди. Підстав для стягнення іншої частини моральної шкоди судом не знайдено. Суд, у відповідності до ст.137 ЦПК України, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, приходить до наступного висновку. Згідно п.2 ч.2 та ч.3 ст.137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як убачається із матеріалів справи, адвокатом позивача було надано суду розрахунок витрат на правову допомогу та акт виконаних робіт, які містять в собі розбіжності у видах наданих послуг (а.с.139, 140), одночасно позивачем та його представником не надано доказів оплати витрат на правову допомогу (зокрема, квитанції тощо). Одночасно суд наголошує, що ані позивачем, ані його представником не заявлено клопотання про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, та надання часу для подання, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Виходячи з вище наведеного, суд вважає у розподілі судових витрат пов'язаних розглядом справи шляхом стягнення з відповідача відмовити.

Outcome: partial