Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. З позовної заяви вбачається, що відповідно до Договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № [NUMBER] від 11.03.2013 року. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, на строк до 27.02.2015 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 05.02.2018 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 10.119,31 грн. Представник позивача в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Державний експортно - імпортний Банк України» заборгованість у розмірі 10 119,31 грн. за кредитним договором № [NUMBER] від 11.03.2013 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді. Причини його неявки суду не відомі. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. 11.03.2013 року між ПАТ «Державний експортно - імпортний Банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № № [NUMBER] від 11.03.2013 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, на строк до 27.02.2015 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 05.02.2018 року відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість в розмірі 10.119,31 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] неналежно виконувались зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу, процентів та пені за користування кредитом. У позивача виникло право вимагати від відповідача виконання боргових зобов'язань та відсотків за користування позикою, як це передбачено умовами кредитного договору.

Outcome: approved