Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що батьки позивачки, [PERSON] і [PERSON], з 1959 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, які припинені в 1989 році. В цей період, а саме , 14 вересня 1966 року, відповідно договору купівлі-продажу, вони купили на ім'я [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS], який згідно рішення Полтавського районного народного суду від 29 березня 1990 року був поділений між батьками в слідуючому порядку : за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS] та виділено реально: терасу «а», сіні І пл.9,4 кв.м, коридор 1-1 пл.5,0 кв.м, кімнату 1-3 пл. 10,7 кв.м, кімнату 1-4 пл.9,4 кв.м, сарай-баню «Е» с погрібом «е», уборную «Г». [PERSON] було виділено : кімнату 1-2 пл.9,5 кв.м, топочну 1-5 пл.1,8 кв.м, кімнату 1-6 пл.6,1 кв.м, кімнату 1-7 пл. 12,0 кв.м, гараж «Д» з ремонтною ямою, сарай-прибудову «Е». Огорожа, замощення, колодязі залишені в спільному користуванні. В 1996 році мати позивачки, [PERSON], отримала дозвіл на забудову нового житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS], та збудувала будинок і господарські будівлі, які належали лише їй. Згідно акту прийомки в експлуатацію від 10 червня 1996 року житловий будинок Б-1 разом з сараєм був прийнятий в експлуатацію та затверджений рішенням Ковалівської сільської ради №49 від 19 липня 1996 року. Згідно свідоцтва №30 на право особистої власності на домолодіння від 21 жовтня 1996 року, яке видано на підставі розпорядження Представника Президента України № 462 від 29.08.1996 року, [PERSON] мала в [ADDRESS] на праві особистої власності житловий будинок Б-1 і 1\\2 частину житлового будинку А-1. Але, [PERSON] не зареєструвала право власності на належне їй нерухоме майно в установленому законом порядку, що підтвержується довідкою ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 27.02.2017 року № 1601. Батько, [PERSON], також не зареєстрував право власності на 1\\2 частину житлового будинку А-1. Земельна ділянка загальною площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд неприватизована, відноситься до Державного фонду та знаходилася в користуванні власників в наступному порядку : згідно запису в земельно-шнуровій книзі № 4 і № 5 в користуванні [PERSON] значиться 0,10 га, в користуванні [PERSON] значиться 0,07 га. Крім того, [PERSON] самочинно збудувала господарські будівлі і споруди, які частково були легалізовані на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.09.2006 року № 527, але не зареєстровані в установленому законом порядку. Таким чином, станом на сьогодні в технічному паспорті на садибний житловий будинок від 21.04.2017 року зазначені як збудовані самовільно : самовільна реконструкція житлового будинку А-1, а1, а2, а4 , сарай в4 розміром 5,2х2,55 м, сарай в5 розміром 4,2х3,50 м, баня Д1 розміром 2,25х2,95 м , сарай Д2 розміром 2,25х3,0 м , погріб д розміром 2,25х3,0 м , сарай Е розміром 4,05х2,57 м, вбиральня Ж розміром 1,0х1,0 м , вбиральня К розміром 1,0х1,0 м, літній душ Л розміром 1,30х1,40 м . [INFO] помер батько позивачки, [PERSON]. Після його смерті Полтавською районною державною нотаріальною конторою за моєю заявою була відкрита спадкова справа № 452/2005 згідно закону, інших спадкоємців, крім мене, немає. Свідоцтво про право на спадщину за законом я до цього часу не отримувала. [INFO] померла мати- [PERSON]. Полтавською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 958/2008 за моєю заявою про прийняття спадщини за заповітом. Згідно заповіту від 03 жовтня 2008 року [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і на що вона мала би право на день смерті, заповіла повністю позивачці. Таким чином, позивач є спадкоємцем на майно [PERSON] і [PERSON]. Згідно довідки виконкому Ковалівської сільської ради №2168 від 06.06.2017 року за адресою [ADDRESS] значиться за [PERSON] 1/2 частина житлового будинку А-1, за [PERSON] значиться 1/2 частина житлового будинку А-1 і житловий будинок Б-1. За оформленням права на спадкове майно [PERSON] звернулася до Полтавської районної державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. від 11 травня 2017 року № 02-31/84 мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок Б-1 с надвірними побудовами і на житловий будинок А-1 з надвірними побудовами в [ADDRESS], які належали [PERSON] і [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ці житлові будинки, а саме: реєстрації права власності на житлові будинки за померлими батьками та неповноту правовстановлюючих документів, які є в наявності. Крім того, на території садиби є самовільно збудовані господарські будівлі і споруди, а також самовільна реконструкція житлового будинку А-1 а1, а2, а4. [PERSON] звернулася до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області із заявою про легалізацію самочинно збудованих об'єктів нерухомого майна та отримала лист від 26.07.2017 року за № 1016-1.20/2/325 наступного змісту. Будівлі, будівництво яких закінчено після 1992 року, а саме житлові будинки (літ.А-1, Б-1), сараї (літ. в4, в5, Е), баня (літ. Д1) потребують прийняття в експлуатацію. На теперешній час прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється у відповідності до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (надалі Порядок) шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Іншого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів не існує. Водночас, зазначений порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно. Департамент вважає, що повернутися до питання щодо прийняття самочинно збудованих житлових будинків ( літ. А-1, Б-1), сараїв (літ. в4, в5, Е), баня (літ. Д1) у домоволодінні по [ADDRESS] можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на зазначені об'єкти. Одночасно Департамент поінформував, що відповідно до п.3.2 наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердженя Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» № 127 від 24.05.2001 року, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погріби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків не належить до самочинного будівництва. Враховуючи зазначене, Департамент вважає, що сарай (літ.а), навіси (літ.в6, г, Н), погріба (літ. в7), вбиральні (літ. Ж, К), літні душі ( літ. Л, М) мають тимчасовий характер та не потребують прийняття в експлуатацію. Вважає, що не є самочинно збудованим житловий будинок Б-1, так як на його забудову видавався проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, дозволений розпорядженням голови райдержадміністрації від 29.08.1996 року № 462 та прийнятий в експлуатацію, що підтвержуєтсья актом прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10.06.1996 року, затвердженого рішенням виконкому Ковалівської сільської ради народних депутатів від 19.07.1996 року № 49 . Таким чином, легалізовати самовільно збудоване позивач зможе лише після визнання за нею права власності на нерухоме майно, що можливо зробити лише в судовому порядку, враховуючи всі вище викладені обставини. В зв'язку з цим позивач змушена звертатися з даним позовом до суду. Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 14.11.2016 року № 1016-1.14/510 відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461, введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно, не передбачається шляхом реєстрації декларації, та можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на зазначені будівлі. Згідно архітектурно - будівельного висновку КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» житлові будинки за адресою [ADDRESS] розташовані на ділянці без порушення Державних будівельних норм України ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Технічний стан основних конструктивних елементів житлових будинків задовільний. Основними видами інженерного обладнання будинки забезпечені. Вважають, що самовільно реконструйований житловий будинок (літ. А-1, а1, а2, а4), житловий будинок (літ.Б-1, б, б1, б2) та господарські будівлі, в тому числі самовільно збудовані (літ. и4, в5, Д1, Д2, д, Е, Ж, К, Л) згідно технічного паспорта придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Позивач зазначає також, що фактично будинок А-1 був збудований в 1972 році, що вбачається з технічного паспорта від 30.06.2006 року, його основні параметри не змінилися, самочинна реконструкція будинку А-1 полягає лише в прибудові до існуючого будинку кухні 1-4 площею 6,5 кв.м і ванної кімнати 1-5 площею 4,1 кв.м, решта будинку залишилася без змін. В зв'язку з наявністю самочинної прибудови до будинку, в технічному паспорті від 21.04.2017 року рік його забудови зазначено як 2009, так як реконструкція була проведена саме в цьому році. Крім того, відповідно до п.3.2 наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» № 127 від 24.05.2001 року, не можуть вважатися самочинно збудованими погріб (літ.д), вбиральня (літ.Ж), вбиральня (літ.К), літній душ (літ. Л). Також необхідно врахувати, що сарай (літ.в4) розміром 5,20х2,55 м був легалізований відповідно до розпорядження голови Полтавської райдержадміністрації від 11.09.2006 року № 527, отже не вважаю його таким, що відноситься до самочинно збудованого. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Отже, позивач не може оформити право на спадкове нерухоме майно в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на житлові будинки та наявністю в складі домоволодіння самочинно збудованих об'єктів. Для вирішення цих питань необхідно визнати право власності на об'єкти нерухомого майна в судовому порядку. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна існують вже багато років та не порушують права та інтереси інших осіб. Відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок по [ADDRESS] вартість домоволодіння складає 333940 грн., отже розмір судового збору буде складати 3339,40 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій прохав позов розглянути без його участі, позов визнав. Треті особи, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, [PERSON] - надіслали на адресу суду заяви, в яких прохали провести розгляд справи у їх відсутність і при вирішенні питання позову покладались на розсуд суду. Суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з'явившихся сторін. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що батьки позивачки, [PERSON] і [PERSON], з 1959 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, які припинені в 1989 році. В цей період, а саме , 14 вересня 1966 року, відповідно договору купівлі-продажу, вони купили на ім'я [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS], який згідно рішення Полтавського районного народного суду від 29 березня 1990 року був поділений між батьками в слідуючому порядку : за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS] та виділено реально: терасу «а», сіні І пл.9,4 кв.м, коридор 1-1 пл.5,0 кв.м, кімнату 1-3 пл. 10,7 кв.м, кімнату 1-4 пл.9,4 кв.м, сарай-баню «Е» с погрібом «е», уборную «Г». [PERSON] було виділено : кімнату 1-2 пл.9,5 кв.м, топочну 1-5 пл.1,8 кв.м, кімнату 1-6 пл.6,1 кв.м, кімнату 1-7 пл. 12,0 кв.м, гараж «Д» з ремонтною ямою, сарай-прибудову «Е». Огорожа, замощення, колодязі залишені в спільному користуванні. В 1996 році мати позивачки, [PERSON], отримала дозвіл на забудову нового житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS], та збудувала будинок і господарські будівлі, які належали лише їй. Згідно акту прийомки в експлуатацію від 10 червня 1996 року житловий будинок Б-1 разом з сараєм був прийнятий в експлуатацію та затверджений рішенням Ковалівської сільської ради №49 від 19 липня 1996 року. Згідно свідоцтва №30 на право особистої власності на домолодіння від 21 жовтня 1996 року, яке видано на підставі розпорядження Представника Президента України № 462 від 29.08.1996 року, [PERSON] мала в [ADDRESS] на праві особистої власності житловий будинок Б-1 і 1\\2 частину житлового будинку А-1. Але, [PERSON] не зареєструвала право власності на належне їй нерухоме майно в установленому законом порядку, що підтвержується довідкою ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 27.02.2017 року № 1601. Батько, [PERSON], також не зареєстрував право власності на 1\\2 частину житлового будинку А-1. Земельна ділянка загальною площею 0,17 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд неприватизована, відноситься до Державного фонду та знаходилася в користуванні власників в наступному порядку : згідно запису в земельно-шнуровій книзі № 4 і № 5 в користуванні [PERSON] значиться 0,10 га, в користуванні [PERSON] значиться 0,07 га. Крім того, [PERSON] самочинно збудувала господарські будівлі і споруди, які частково були легалізовані на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.09.2006 року № 527, але не зареєстровані в установленому законом порядку. Таким чином, станом на сьогодні в технічному паспорті на садибний житловий будинок від 21.04.2017 року зазначені як збудовані самовільно : самовільна реконструкція житлового будинку А-1, а1, а2, а4 , сарай в4 розміром 5,2х2,55 м, сарай в5 розміром 4,2х3,50 м, баня Д1 розміром 2,25х2,95 м , сарай Д2 розміром 2,25х3,0 м , погріб д розміром 2,25х3,0 м , сарай Е розміром 4,05х2,57 м, вбиральня Ж розміром 1,0х1,0 м , вбиральня К розміром 1,0х1,0 м, літній душ Л розміром 1,30х1,40 м . [INFO] помер батько позивачки, [PERSON]. Після його смерті Полтавською районною державною нотаріальною конторою за моєю заявою була відкрита спадкова справа № 452/2005 згідно закону, інших спадкоємців, крім мене, немає. Свідоцтво про право на спадщину за законом я до цього часу не отримувала. [INFO] померла мати, [PERSON]. Полтавською районною державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 958/2008 за моєю заявою про прийняття спадщини за заповітом. Згідно заповіту від 03 жовтня 2008 року [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і на що вона мала би право на день смерті, заповіла повністю позивачці. Таким чином, позивач і її сестра -[PERSON] є спадкоємцями на майно [PERSON] і [PERSON]. Згідно довідки виконкому Ковалівської сільської ради №2168 від 06.06.2017 року за адресою [ADDRESS] значиться за [PERSON] 1/2 частина житлового будинку А-1, за [PERSON] значиться 1/2 частина житлового будинку А-1 і житловий будинок Б-1. За оформленням права на спадкове майно [PERSON] звернулася до Полтавської районної державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. від 11 травня 2017 року № 02-31/84 мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок Б-1 с надвірними побудовами і на житловий будинок А-1 з надвірними побудовами в [ADDRESS], які належали [PERSON] і [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ці житлові будинки, а саме: реєстрації права власності на житлові будинки за померлими батьками та неповноту правовстановлюючих документів, які є в наявності. Крім того, на території садиби є самовільно збудовані господарські будівлі і споруди, а також самовільна реконструкція житлового будинку А-1 а1, а2, а4. [PERSON] звернулася до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області із заявою про легалізацію самочинно збудованих об'єктів нерухомого майна та отримала лист від 26.07.2017 року за № 1016-1.20/2/325 наступного змісту. Будівлі, будівництво яких закінчено після 1992 року, а саме житлові будинки (літ.А-1, Б-1), сараї (літ. в4, в5, Е), баня (літ. Д1) потребують прийняття в експлуатацію. На теперешній час прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється у відповідності до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (надалі Порядок) шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Іншого порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів не існує. Водночас, зазначений порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно. Департамент вважає, що повернутися до питання щодо прийняття самочинно збудованих житлових будинків ( літ. А-1, Б-1), сараїв (літ. в4, в5, Е), баня (літ. Д1) у домоволодінні по [ADDRESS] можливо лише після вирішення у суді питання щодо права власності на зазначені об'єкти. Одночасно Департамент поінформував, що відповідно до п.3.2 наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердженя Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» № 127 від 24.05.2001 року, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погріби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків не належить до самочинного будівництва. Враховуючи зазначене, Департамент вважає, що сарай (літ.а), навіси (літ.в6, г, Н), погріба (літ. в7), вбиральні (літ. Ж, К), літні душі ( літ. Л, М) мають тимчасовий характер та не потребують прийняття в експлуатацію. Не є самочинно збудованим житловий будинок Б-1, так як на його забудову видавався проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, дозволений розпорядженням голови райдержадміністрації від 29.08.1996 року № 462 та прийнятий в експлуатацію, що підтвержуєтсья актом прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 10.06.1996 року, затвердженого рішенням виконкому Ковалівської сільської ради народних депутатів від 19.07.1996 року № 49 . Таким чином, легалізувати самовільно збудоване позивач зможе лише після визнання за нею права власності на нерухоме майно, що можливо зробити лише в судовому порядку, враховуючи всі вище викладені обставини. Згідно архітектурно - будівельного висновку КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» житлові будинки за адресою [ADDRESS] розташовані на ділянці без порушення Державних будівельних норм України ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Технічний стан основних конструктивних елементів житлових будинків задовільний. Основними видами інженерного обладнання будинки забезпечені. Вважають, що самовільно реконструйований житловий будинок (літ. А-1, а1, а2, а4), житловий будинок (літ.Б-1, б, б1, б2) та господарські будівлі, в тому числі самовільно збудовані (літ. и4, в5, Д1, Д2, д, Е, Ж, К, Л) згідно технічного паспорта придатні для подальшої експлуатації за призначенням. Фактично будинок А-1 був збудований в 1972 році, що вбачається з технічного паспорта від 30.06.2006 року, його основні параметри не змінилися, самочинна реконструкція будинку А-1 полягає лише в прибудові до існуючого будинку кухні 1-4 площею 6,5 кв.м і ванної кімнати 1-5 площею 4,1 кв.м, решта будинку залишилася без змін. В зв'язку з наявністю самочинної прибудови до будинку, в технічному паспорті від 21.04.2017 року рік його забудови зазначено як 2009, так як реконструкція була проведена саме в цьому році. Крім того, відповідно до п.3.2 наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» № 127 від 24.05.2001 року, не можуть вважатися самочинно збудованими погріб (літ.д), вбиральня (літ.Ж), вбиральня (літ.К), літній душ (літ. Л). Також необхідно врахувати, що сарай (літ.в4) розміром 5,20х2,55 м був легалізований відповідно до розпорядження голови Полтавської райдержадміністрації від 11.09.2006 року № 527, отже не вважаю його таким, що відноситься до самочинно збудованого. Отже, позивач не може оформити право на спадкове нерухоме майно в зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на житлові будинки та наявністю в складі домоволодіння самочинно збудованих об'єктів. Для вирішення цих питань необхідно визнати право власності на об'єкти нерухомого майна в судовому порядку. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна існують вже багато років та не порушують права та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved