Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 4 960,00 грн.; компенсацію за затримку розрахунку за п»ять місяців, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку - 10 200,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 25 вересня 2009 року він працював на посаді водія автотранспортних засобів у ПАТ «Укрвторчормет». Наказом № 69 з/к від 04.04.2016 року його було звільнено з 04.04.2016 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). При звільненні позивачу не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 4 960,00 грн., вихідну допомогу - 10 200,00 грн. Оскільки розрахунок з позивачем не проведено, він просить про стягнення із відповідача на його користь компенсацію за затримку розрахунку та моральну шкоду - 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позов частково. Просив суд стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу - 10 200,00 грн., компенсацію за затримку розрахунку за п»ять місяців та моральну шкоду - 5000,00 грн. Враховуючи виплату йому відповідачем заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпуску після його звернення з позовом до суду, у цій частині позов не підтримав. Додатково зазначив, що відповідачем систематично здійснювалось порушення вимог трудового законодавства щодо строків виплати йому заробітної плати, що призвело до моральних переживань та душевних страждань. Він переніс емоційне напруження, оскільки не міг здійснювати вчасно оплату за навчання доньки у Вищому навчальну закладі, що в свою чергу ставило під загрозу здобуття нею вищої освіти і могло призвести до її відрахування. Він витратив багато зусиль для врегулювання питань, пов»язаних з вимушеними змінами у його житті з вини відповідача, в результаті несвоєчасної виплати йому заробітної плати. В своїй сукупності означене спричинило психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, що вимагає від нього додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль. Відповідач у судове засідання не з»явився, направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність його представника, а також письмові заперечення проти позову. Зі змісту яких убачається, що станом на 13.06.2016 року ПАТ «Укрвторчормет» не має заборгованості перед позивачем, оскільки здійснило виплату [PERSON] заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та індексацію грошових доходів. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, то відповідач вважає, що вона не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки позивач був звільнений за ч. 1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), яка не передбачає виплати вихідної допомоги. Крім того, завдання позивачем моральної шкоди [PERSON] не доведена останнім. Зазначив, що належні позивачеві виплати не були здійснені своєчасно не з вини відповідача, а зважаючи на вкрай складне фінансово-економічне становище ПАТ «Укрвторчормет». З огляду на означене у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 204 п/к від 25.09.2009 року позивач був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Укрвторчормет» на посаду водія автотранспортних засобів. Наказом № 69 з/к від 04.04.2016 року трудовий договір припинений з 04.04.2016 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін). Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, за відомістю № 0004983 від 13.06.2016 року з позивачем було здійснено остаточний розрахунок заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Дана обставина визнається сторонами, та у розумінні ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні достеменно встановлено відсутність спору між сторонами про розмір належних при звільненні позивачеві сум. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, щодо відсутності його вини у несвоєчасній виплаті належних позивачеві сум, враховуючи складне фінансово-економічне становища ПАТ «Укрвторчормет», оскільки право на своєчасне отримання заробітної плати закріплене законодавчо, а вказані відповідачем обставини не звільняють останнього від обов»язку здійснювати своєчасний розрахунок з працівниками. Таким чином, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу ПАТ «Укрвторчормет» не виплачено належні позивачу при звільненні виплати, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в частині виплати [PERSON] його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто за період з 05.04.2016 року по 13.06.2016 року. Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Позивач був звільнений 04.04.2016 року. Остаточний розрахунок з позивачем проведений 13.06.2016 року. Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачеві його середній заробіток за період з наступного дня після звільнення - 05.04.2016 року по 13.06.2016 року. За даними довідки про дохід [PERSON] виданої ПАТ «Укрвторчормет» від 20.07.2016 року, заробітна плата позивача, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати за два місяці, що передували звільненню, у лютому становить 1728,28 грн., у березні - 1203,92 грн. Оподаткування доходів, зокрема у вигляді заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами, починаючи з 1 січня 2016 року, здійснюється за ставкою 18 відсотків. Ставка військового збору, встановлена на рівні 1,5 відсотків від об'єкта оподаткування. Приймаючи до уваги, що розрахунок середнього заробітку необхідно обраховувати із нарахованої заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески за розрахунковий період, то від нарахованої заробітної плати підлягає утриманню 19,5%. (18% + 1,5%). Кількість робочих днів в період з 05.04.2016 року по 13.06.2016 року складає 46 днів. При цьому, у лютому місяці - 21 робочий день, у березні - 22. За таких обставин, середньомісячна заробітна плата позивача обраховується у розмірі 1187,54грн. ((1728,28 грн. + 1203,92 грн.) - 19,5%) : 2 )), середньоденна - 55,23 грн. ((1728,28 грн. + 1203,92 грн.)- 19,5%) : 43 робочих днів за лютий і березень 2016 року )). Розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні становить 2 540,58 грн. (55,23 грн. х 46 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з ПАТ «Укрвторчормет» на користь [PERSON] вихідної допомоги, то суд погоджується з доводами відповідача і вважає в цій частині позовні вимоги необґрунтованими з огляду на наступне. Згідно із ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Проте, трудовий договір припинено із позивачем на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, а тому підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, суд не вбачає. Вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами відповідачем протягом 2015-2016 років здійснювалась виплата заробітної плати позивачу з порушення строків. Вказана обставина підтверджується розрахунковими листами за вказаний період. Відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно зі ст. 23 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд приймає до уваги доводи позивача щодо завдання йому діями відповідача, які виразились у несвоєчасному здійсненні з ним розрахунків по заробітній платі і належних при звільненні сум, - моральної шкоди, оскільки право працівника на своєчасну оплату праці закріплено законодавчо. Право працівника на належну та своєчасну заробітну плату кореспондується з обов'язком роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обставин, якими він обгрунтував позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідач не спростував доводів позивача, не довів перед судом відсутність своєї вини у несвоєчасних виплатах позивачеві, а тому виходячи із засад розумності, об»єктивності і справедливості, оцінюючи кожний доказ окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000,00 грн. Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави 1 378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial