Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

позивач звернувся з позовом, в якому просить: встановити факт того, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП НВ № 002706, виданий 28 лютого 1996 року на підставі рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 29 від 20 квітня 1995 року на земельну ділянку площею 0,0597 га на імя [PERSON] належить [PERSON], померлій 08 жовтня 2014 року. визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок № 7 по вул. Горіхова в садівничому товаристві «Магнолія», розташованому в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, що в цілому складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 74,3 кв.м., гаражу літ. «Б», погребу літ. «ПГ», туалету літ. «Т», літнього душу літ. «Д», сараю літ. «С», ганку літ. «Г», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 08 жовтня 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем [PERSON], померлої 08 жовтня 2017 року, належним чином прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, у відповідності до постанов нотаріуса від 09 березня 2017 року та від 27 квітня 2017 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що в правовстановлюючих документах на частину спадкового майна наявні відмінності у прізвищі власника із прізвищем померлої, а на частину спадкового майна спадкоємцем не подано правовстановлюючих документів. Означені відмови позивач вважає такими, що порушують його право на спадщину, в зв`язку з чим звернувся з позовом до суду. В поданій заяві представник позивача просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. 28 лютого 1996 року на підставі рішення Піщанської сільської ради № 29 від 20 квітня 1995 року, видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП НВ № 002706, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2706, у відповідності до якого [PERSON], яка мешкає: м. Дніпропетровськ, Набережна Перемоги, 98 кв.168 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0597 га в межах згідно з планом, розташовану на території с/т «Магнолія», с. Новоселівка, Піщанської сільської Ради вул. Горіхова, 7 для ведення садівництва /а.с.10/. У відповідності до довідки с/т «Магнолія» від 09 березня 2017 року, [PERSON], [INFO] являлася членом садівничого товариства «Магнолія», розташованого в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Ділянка № 7 площею 0,0597 га по вул. Горіхова, 7. Земельна ділянка приватизована на підставі рішення Піщанської сільської ради № 29 від 20 квітня 1995 року. Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП НВ 002706 від 28 лютого 1996 року, виданий Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.16/. Також, відповідно до даних технічного паспорту на садовий будинок № 7 по вул. Горіхова в с/т «Магнолія», розташованого в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, виготовленого ФОП «[PERSON]Ю.» 22 березня 2017 року [PERSON] за життя, в 1989 році збудовано садовий будинок на земельній ділянці по вул. Горіхова, 7. В цілому зазначене спадкове майно складається з: садового будинку літ. «А», загальною площею 74,3 кв.м., гаражу літ. «Б», погребу літ. «ПГ», туалету літ. «Т», літнього душу літ. «Д», сараю літ. «С», ганку літ. «Г», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3. Рік побудови споруд 1989 /а.с.12-15/. Згідно з відповіддю, наданою Комунальним підприємством «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 28 березня 2017 року № 20137/17, в період з 03 вересня 2012 року до 29 грудня 2012 року (на час обслуговування адміністративної території Новомосковського району з державної реєстрації права власності на нерухоме майно) реєстрація прав власності на садовий будинок, розташований за адресою: Новомосковський район, Піщанська сільська рада, с. Новоселівка, с/т «Магнолія», вул. Горіхова, 7 не к відбувалась /а.с.16/. 08 жовтня 2014 року померла мати позивача - [PERSON] /а.с.44, 47/. У відповідності до копії спадкової справи після смерті [PERSON], померла проживала за адресою: [INFO] /а.с.46/. 23 березня 2015 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини /а.с.41/. 23 березня 2015 року нотаріусом на адресу іншого сина померлої [PERSON] направлено повідомлення про заведення спадкової справи і про право подати заяву про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини, отримане останнім 30 березня 2015 року /а.с.53/. 29 травня 2015 року позивачем подано нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, садовий будинок, розташовані в с. Новоселівка, с/т «Магнолія», вул. Горіхова, 7 /а.с.54/. 29 травня 2015 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину позивача на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після [PERSON] /а.с.88/. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом видано постанову від 09 березня 2017 року, якою відмовлено позивачу у вчинені нотаріальної дії з підстав того, що в поданих документах вбачається розбіжність в написанні прізвища, а саме: у Державному акті зазначено прізвище власника «Стесель», а в Свідоцтві про смерть прізвище «Стессель». Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на садовий будинок нотаріусом видано постанову від 27 квітня 2017 року, якою відмовлено позивачу у вчинені нотаріальної дії з підстав того, що відповіддю КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» ДОР» нотаріуса повідомлено про відсутність факту проведення реєстрації права власності на садовий будинок, розташований за адресою: с/т «МАГНОЛІЯ» с. Новоселівка Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Горіхова, 7. Розглядаючи позовні вимоги, в частині встановлення факту, що має юридичне значення суд виходить з наступного. З наданих позивачем доказів вбачається наявність розбіжностей в прізвищі власника спадкового майна та прізвищі померлої, що унеможливлює належну реєстрацію у відповідності до чинного законодавства права власності на нерухоме майно та відповідно порушує спадкові права заявника. Так, відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу можливе тільки щодо осіб, які є живими, в той час, як щодо належності документів особам, які є померлими є вірним встановлення факту, що має юридичне значення. Факт видачі вказаного правовстановлюючого документу на ім`я [PERSON] підтверджується тим, що решта анкетних даних [PERSON] в Державному акті, а саме: по батькові та ім`я, місце проживання, співпадають з даними, вказаними в свідоцтві про смерть померлої, довідці про підтвердження місця реєстрації, що усуває розбіжності, виявлені нотаріусом в прізвищі особи, на ім`я якої видано правовстановлюючий документ. При цьому, означені невідповідності перешкоджають позивачу в реалізації права на спадкування, про що свідчить постанова нотаріуса від 09 березня 2017 року, якою позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту, що має юридичне значення та усунення яких потрібно для реалізації спадкових прав позивача, внаслідок чого позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на садовий будинок, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, згідно з абз. 2 п.3.1 Наказу Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19 березня 2013 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У відповідності до п. 4.1 Наказу державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року «Про затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» (який був чинним станом на дату створення майна), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку N 12 членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески. В зв'язку з наведеним, з огляду на те, що спадкодавцю за життя належала земельна ділянка, на якій остання збудувала садовий будинок, і згідно технічного паспорту на означений садовий будинок, датою будівництва є 1989 рік суд приходить до переконання, що [PERSON] за життя набула права власності на садовий будинок № 7 по вул. Горіхова в садівничому товаристві «Магнолія», розташованому в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем за законом, враховуючи відсутність інших спадкоємців, які б у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, належить визнати право власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved