Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: склад «В-1», площею 101,9 кв. м., який входить до складу Громадського будинку (магазин) А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У позові посилається на те, що позивачу належить земельна ділянка площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5321610100:50:004:0123, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2011. На даній земельній ділянці розташований громадський будинок, який належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності від 04.12.2014. У 2015 позивачем на вказаній земельній ділянці. Без відповідних дозвільних документів, збудовано склад «В-1», площею 101,9 кв. м. Дане приміщення не зареєстроване в Департаменті ДАБІ у Полтавській області. Маючи на меті узаконити будівництво, позивач, через представника, звернувся до Відділу містобудування та архітектури Карлівської міської ради з відповідною заявою. У своїй відповіді позивачу було відмовлено, та зазначено, що право власності на самочинно збудовані об`єкти визнається в судовому порядку. За результатами проведення експертизи, будівля відповідає нормам ДБН, встановлено відповідність вимогам надійності, довговічності і можливості його подальшої експлуатації, протипожежні вимоги дотримані. В судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника, позовні вимоги не визнають, покладаються на розсуд суду. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 24.12.2011 позивачем придбано земельну ділянку площею площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5321610100:50:004:0123, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що вбачається з доданої копії договору купівлі-продажу (а.с.5), також підтверджено Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.6). На вказаній земельній ділянці розташований громадський будинок (магазин) А-1, який належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності від 04.12.2014 (а.с.8). дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Станом на 10.12.2019 було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с.25-28), з відмітки у якому вбачається , що на збудований склад літ. «В-1» площею 101,9 кв.м не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. За результатами проведення експертизи спірної будівлі, встановлено її відповідність чинним будівельним нормам України, технічний стан задовільний.(а.с.10-22) Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво складу, крім того являється власником громадського будинку (магазину), що на ній розташований, суд вважає необхідним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вважає, за можливе, задовольнивши позов, визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: склад «В-1», площею 101,9 кв. м., який входить до складу громадського будинку (магазину) А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved