Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що його батько [PERSON] будучи інвалідом першої групи за життя був забезпечений автомобілем, як гуманітарна допомога. [INFO] його батько помер. Згодом він звернувся до відповідача з заявою про перереєстрацію цього автомобіля, однак листом від 15.07.2013р. № р-815/08-13 йому було відмовлено. Він постійно проживав із батьком і вів з ним спільне господарство і має переважне право на залишення цього автомобіля у власність. Просив суд позов задоволити, визнати за ним право власності на автомобіль та зобов'язати відповідача зняти з обліку вказаний автомобіль. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в заяві обставини. Просив позов задоволити. Представник відповідача Павлів В.І. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, покликаючись на його безпідставність, при цьому покликався на обставини, які викладені в листі Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 15.07.2013р. № р-815/08-13. Просив в возові відмовити. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] був інвалідом першої групи і відповідно до чинного законодавства був забезпечений транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Passat» номерний знак [NUMBER]. [INFO] [PERSON] помер. Вказані обставини визнані сторонами по справі та не заперечені, а згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Не заперечено сторонами і ту обставину, що спірний автомобіль визнаний як гуманітарна допомога і на праві власності належить відповідачу. В той же час абз. 7 п. 41 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006р. (далі Порядок), визначено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції. Представником відповідача також не заперечено ту обставину, що позивач проживав з інвалідом однією сім'єю і спірний автомобіль міг бути переданий йому у власність у встановленому порядку. Однак, жодного належного та допустимого доказу про те, що позивач протягом шести місяців з дня смерті його батька - інваліда сплатив податки і збори за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля у визначеному вище Порядку, [PERSON] не подано. Тому суд критично оцінює пояснення останнього про те, що він у встановлений строк звертався до відповідача з відповідною заявою. Крім цього, як вбачається з листа Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 15.07.2013р. № р-815/08-13 (а.с.15), звернення [PERSON] розглянуто і з посиланням на п. 41 згаданого вище Порядку позивачу відмовлено в перереєстрації спірного автомобіля, оскільки шестимісячний термін з дня смерті його батька минув, в листі також зазначено, що вказаний автомобіль підлягає поверненню відповідачу. Щодо посилання позивача на те, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набранням ними чинності і в даному випадку повинен був застосовуватись діючий на той час Порядок, то суд вважає такі необґрунтованими, оскільки вказаний вище порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006р., а батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність перереєстрації спірного автомобіля для потреб його матері, яка також є інвалідом і потребує такого, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивач пропустив визначений Порядком шестимісячний строк після смерті інваліда [PERSON] для сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, і звернувся з вказаним позовом аж 22.10.2013р., суд не вбачає правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль та зобов'язання відповідача зняти автомобіль з обліку, а відтак в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed