Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в подальшому уточнивши його, до Національної металургійної академії Криворізький технічний коледж про визнання факту дискримінації в галузі праці, шляхом порушення конституційних прав на працю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 29.08.1983 року працює викладачем циклової комісії суспільних дисциплін в Криворізькому коксохімічному технікуму (перейменований на Криворізький технічний коледж Національної металургійної академії України), є дитиною війни, ветераном праці, людиною похилого віку, за результатами атестації є атестованим з посадовим окладом 1080 годин на рік педагогічного навантаження, керівництвом групою, 20% від тарифної ставки, кваліфікаційною категорією «спеціаліст вищої категорії», педагогічне звання «викладач-методист». Вважає, що з 2008 року відповідач вчиняє відносно нього дискримінаційні дії, порушує його право на працю шляхом постійного зменшення педагогічного навантаження, що впливає на розмір його заробітної плати. Вказує, що існує різниця у ставленні до нього у порівнянні з іншими викладачами, що підтверджується позбавленням його в 2008 році керівництва групою, навчальні предмети, які він викладав у 2008-2009 навчальному році, були, без його згоди, перерозподілені між іншими викладачами, таким чином навантаження з 960 годин зменшилось до 552 годин на навчальний рік, що продовжувалось кожен навчальний рік. Вважає, що такі дії відповідача по відношенню до нього пов`язані з дискримінацією його за віком, інвалідністю мовою, у зв`язку з чим просить суд визнати факт дискримінації в галузі праці шляхом порушення конституційних прав на працю відносно нього з боку Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії, визнати його право на працю в частині педагогічного навантаження не меншим педагогічного навантаження інших викладачів суспільних дисциплін і недопущення відносно нього дискримінації адміністрацією Криворізького технічного коледжу Національної металургійної академії України, а також судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, відзив на позовну заяву, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вислухавши сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.08.1983 року працює викладачем в Криворізькому коксохімічному технікуму (04.08.2017 року перейменований в Криворізький технічний коледж Національної металургійної академії України) на посаді викладача (Т. 1 а.с. 11-12). Відповідно до посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером та дитиною війни (а.с. 8). Як слідує з довідки №101148 від 10.09.1998 року [PERSON] з 18.08.1998 року визначена третя група інвалідності безтерміново (Т. 1 а.с. 13). Відповідно до атестаційних листів [PERSON] має кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії», звання «викладач-методист» ( Т. 1 а.с. 14, 15, 16). Відповідно до Довідки з ЄДЕБО про кількість студентів та викладачів КТК НМетАУ за 2012-2019 роки згідно форми №2-3 нк в 2012-2013 навчальному році кількість студентів складала 700, педагогічних працівників 59; в 2013-2014 навчальному році кількість студентів складала 703, педагогічних працівників 60; в 2014-2015 навчальному році кількість студентів складала 615, педагогічних працівників 63; в 2015-2016 навчальному році кількість студентів складала 556, педагогічних працівників 60; в 2016-2017 навчальному році кількість студентів складала 521, педагогічних працівників 59; в 2017-2018 навчальному році кількість студентів складала 457, педагогічних працівників 56; в 2018-2019 навчальному році кількість студентів складала 418, педагогічних працівників 56; в 2019-2020 навчальному році кількість студентів складала 332, педагогічних працівників 55 (Т. 1 а.с. 71) Вказані факти свідчать про те, що кількість ставок викладачів протягом 2008-2020 навчальних років зменшувалась з об`єктивних причин у зв`язку зі зменшенням кількості студентів та кількості груп. Відповідно зменшенню кількості груп та кількості студентів зменшувалась кількість навчальних годин з предметів при практично незмінній кількості викладачів, що призвело до неповного педагогічного навантаження з окремих педагогічних предметів. Порядок розподілу педагогічного навантаження встановлено Колективним договором та Положенням про порядок розподілу педагогічного навантаження на новий навчальний рік, викладачів, керівників, відповідно до якого попереднє педагогічне навантаження розподіляється між викладачами на засіданні циклової комісії циклової комісії суспільних дисциплін. В 2019-2020 навчальному році відбулось скорочення педагогічного навантаження викладача [PERSON] до 175 начальних годин, за рахунок того, що на викладання предметів «Історія України» (вузівський курс), «Історія України» (шкільний курс), «Всесвітня історія», відповідно до начального плану було виділено 1,2 ставку педагогічного навантаження (Т. 2 а.с. 10-11). На підставі рішення циклової комісії суспільних дисциплін був складений план попереднього розподілу педагогічного навантаження на 2019-2020 начальний рік відповідно до якого [PERSON] було визначено навантаження в кількості 160 годин, з яким останній не погодився (Т. 1 а.с. 121-122). Вказаний план попереднього розподілу педагогічного навантаження на 2019-2020 начальний рік розглянутий та погоджений на засіданні педагогічної ради 02.07.2019 року (Т. 1 а.с. 123-126). 02.07.2019 року рішення педагогічної ради стосовно попереднього педагогічного навантаження було введено в дію наказом директора коледжу №92-од та доведено до відома педагогічних працівників (Т. 1 а.с. 127-129). З урахування кількості студентів, які були зараховані на перший курс 2019-2020 навчального року, був виданий наказ №106-од від 30.08.2019 року, погоджений з профспілковим комітетом, яким було встановлено остаточне педагогічне навантаження викладачів (Т. 1 а.с. 130-145). 02.07.2019 року за №01-14/215 [PERSON] було направлено попередження про можливе припинення трудового договору на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (Т. 1 а.с. 149). Письмова згода з розподіленим педагогічним навантаженням [PERSON] надана не була, але, відповідно до розкладу занять на перший семестр 2019-2020 навчального року, [PERSON] приступив до виконання своїх обов`язків чим фактично висловив згоду з продовженням виконання своїх посадових обов`язків викладача на змінених умовах праці (Т. 1 а.с. 150). Також, твердження позивача щодо дискримінації за віком та інвалідністю спростовується наданою відповідачем довідкою про педагогічне навантаження викладачів (пенсійного віку) Криворізького технічного коледжу НМетАУ 2019-2020 навчальний рік (Т.1 а.с. 173) з якої слідує, що в Криворізькому технічному коледжі НМетАУ у 2019-2020 навчальному році працювало 16 педагогів працівників пенсійного віку з яких дві особи з інвалідністю, в тому числі і [PERSON] . При цьому з 16 педагогічних працівників пенсійного віку, у 14 осіб, педагогічне навантаження складає менше 720 годин на навчальний рік, а у двох викладачів педагогічне навантаження менше ніж у [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що при розподілі педагогічного навантаження з 2008-2009 навчального року по 2018-2019 навчальний рік так само і 2019-2020 навчальний рік, права викладача [PERSON] не були порушені, розподіл педагогічного навантаження був проведений з дотриманням вимог законодавства та внутрішніх нормативних документів коледжу, а твердження позивача про дискримінацію його права в галузі праці є безпідставними та такими, що спростовуються вищевикладеним. Що стосується порушеного позивачем питання його дискримінації за ознакою інвалідності, то судом встановлено, що, на підставі заяви [PERSON] від 09.06.2017 року, директор технікуму [PERSON] 09.06.2017 року видав наказ №61-к яким наказано бухгалтерії технікуму врахувати статус працівника [PERSON] , викладача, згідно долученої довідки про встановлення йому 3 групи інвалідності безстроково, а інженеру з ОП [PERSON] забезпечити нагляд за створенням належних умов праці на робочому місці для працівника (Т. 1 а.с. 170-172). Твердження позивача з приводу дискримінації за ознакою інвалідності в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження. З приводу твердження позивача щодо його дискримінації за мовними ознаками, суд встановив, що, відповідно до довідки про перевірку методичного забезпечення від 15.01.2020 року за №01-14/19 (Т. 1 а.с. 174), методистом коледжу [PERSON] було проведено методичне забезпечення (навчальних і робочих програм, матеріалів для проведення лекцій, практичних, семінарських, самостійних робіт) предметів викладачів циклової комісії суспільно-філологічних дисциплін, зокрема і [PERSON] , за результатами якої встановлено, що вказані документи всіх викладачів ведуться державною мовою, що, в свою чергу, відповідає вимогам Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту» та спростовує таке твердження позивача. За нормою ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено наступні поняття: дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Відповідно ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Позивачем не наведено обґрунтувань стосовно обмеження його у правах у порівнянні з будь якими іншими особами, а відповідачем спростовані всі твердження позивача з цього приводу. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно норми ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed