Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про захист честі та гідності та просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та порушує його особисте немайнове право на повагу до його честі та гідності інформацію, поширену відповідачами в апеляційній скарзі Переяславської міської ради від 24.03.2020 № 07-18/702/2-20 у цивільній справі № 373/238/19 до Київського апеляційного суду, а саме: «Знаючи про існування апеляційної скарги по справі № 355/634/16-ц, за попередньою змовою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було вирішено вчинити протиправний правочин з продажу нерухомого майна через 17 днів після подачі апеляційної скарги. Саме [PERSON] запропонував [PERSON] купити вказану земельну ділянку та житловий будинок. [PERSON] до Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП у Київській області 18.08.2016 року було надано повідомлення про вчинення шахрайським шляхом дій щодо заволодіння нерухомим майном, а саме будинком [ADDRESS] , номер кримінального провадження: 12016110240000984 (Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань додаємо). Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань надати у суді першої інстанції не було можливості, оскільки він не перебував у розпорядженні позивача - Переяславської міської ради. Але після прийняття оскаржуваного рішення суду [PERSON] , в розпорядженні якого перебував вищезазначений витяг, його надав. Знаючи про наявність відкритого кримінального провадження за заявою [PERSON] та наявності поданої апеляційної скарги Переяслав-Хмельницької міської ради, що була подана до Баришівського районного суду 11.10.2016 року [PERSON] та [PERSON] чомусь звернулися за оформленням договору купівлі-продажу до приватного нотаріуса смт. Баришівки Київської області і саме 28.10.2016 (до прийняття апеляційним судом рішення від 15.11.2016 про скасування рішення Баришівського суду від 13.06.2016 про встановлення факту родинних відносин). Не погоджуючись із ситуацією, дізнавшись, що будинок по [ADDRESS] незаконно переходить в якості спадкового майна [PERSON] за безпосереднього сприяння [PERSON] , [PERSON] на адресу Переяслав-Хмельницької міської ради направив звернення про вжиття заходів збереження нерухомого майна». Просив зобов`язати відповідачів спростувати, поширену про нього у апеляційній скарзі Переяславської міської ради від 24.03.2020 № 07-18/702/2-20 у цивільній справі № 373/238/19 до Київського апеляційного суду, недостовірну інформацію у такий самий спосіб, у, який вона поширювалася ? шляхом подання відповідачем у вказаній цивільній справі № 373/238/2019 до Київського апеляційного суду, Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, Верховного Суду та усім сторонам по справі окремого листа на офіційному бланку Переяславської міської ради впродовж 15 календарних днів з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили за власний рахунок без зауважень та коментарів дослівно інформації наступного змісту: «Увага! Спростування. Шановний суд та сторони по справі! Автор апеляційної скарги від 24.03.2020 № 07-18/702/2-20 у вказаній цивільній справі № 373/238/2019 [PERSON] спростовує, поширену [INFO] у зазначеній апеляційній скарзі недостовірну інформацію щодо вчинення [PERSON] будь-яких протиправних дій відносно будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Поширена у апеляційній скарзі від 24.03.2020 № 07-18/702/2-20 у вказаній цивільній справі № 373/238/2019 інформація про [PERSON] не відповідає дійсності. Тарас Костін». Також просив стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Переяславська міська рада подала відзив на позов в якому зазначила, що поширена інформація про позивача здійснювалася в інтересах Переяславської територіальної громади, оскільки в такий спосіб доводила недійсність правочинів про відчуження нерухомості, що була предметом громадського інтересу. Тому таке право переважає над правом позивача на його захист і не порушує вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поширена інформація була оціночним судженням, що не підлягає спростуванню. Окрім того, змінилася особа міського голови після місцевих виборів, а тому спростувати інформацію в спосіб, який просить позивач, є неможливим. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не подав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази по даній справі судом було встановлено таке. Позивач за його заявою та згодою був допитаний як свідок в справі. У своїх показаннях він повністю заперечив свою участь в купівлі-продажу спірного нерухомого майна, що було предметом розгляду в справі № 373/238/19. В жодній слідчій дії він участі не приймав, жодної підозри йому не повідомлялося, обвинувачення не пред`являлося. Свідок [PERSON] показав суду, що він дійсно придбав у [PERSON] будинок відносно якого вирішувався спір в справі № 373/238/19. Про продаж ним будинку дізнався з об`яви в мережі Інтернет. Угод укладали в нотаріуса, а тому жодних підозр щодо правомірності договору у нього не виникало. Про будь-які кримінальні провадження щодо цього йому також нічого невідомо. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що позову він не визнає, оскільки він як діючий на той час Переяславський міський голова не перевіряв факти, що були викладені в позові, бо його текст готували відповідні служби міської ради (юридичний відділ). Він визнав факт підпису тексту апеляційної скарги та погодження ним її змістом шляхом проставлення такого підпису. Правдивість викладеної в апеляційній скарзі інформації про позивача він підтвердити не може, так само як і спростувати. На даний час він не є міським головою, а тому вимоги о нього задоволенню не підлягають. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про визнання інформації недостовірною та спростування недостовірної інформації в найбільш наближений до її поширення спосіб, оскільки викладена в апеляційній скарзі інформація є не лише такою, що не відповідає дійсності, а не може бути відкликана, оскільки вже розглянута по суті апеляційним судом. Зокрема, позивач просив визнати певну інформацію, що була поширена відповідачами в апеляційній скарзі Переяславської міської ради від 24.032020 № 07-18/702/2-20 в цивільній справі № 373/238/19, недостовірною та зобов`язати їх подати до Київського апеляційного суду, Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, Верховного Суду та усім сторонам по справі окремого листа на офіційному бланку Переяславської міської ради впродовж 15 календарних днів з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили за власний рахунок без зауважень та коментарів дослівно інформацію певного змісту, що спростовує, поширену недостовірну інформацію за підписом [PERSON] . Одним із видів особистого немайнового права фізичної особи є честь та гідність, що визначено ч. 1 ст. 270 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Частиною другою цієї статті передбачено, що якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 4 цієї статті визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Апеляційна скарга Переяславської міської ради від 24.03.2020 № 07-18/702/2-20 в цивільній справі № 373/238/19 підписана [PERSON] як міським головою від імені Переяславської міської ради, а тому поширювачем недостовірної інформації є саме Переяславська міська рада. Отже, [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не є поширювачем недостовірної інформації та не має обов`язку за законом спростовувати її. Переяславська міська рада свого представника в судове засідання не направила, а з відзиву на позов вбачається фактичне визнання поширення нею певної інформації про позивача в інтересах Переяславської територіальної громади, оскільки в такий спосіб доводила недійсність правочинів про відчуження нерухомості, що була предметом громадського інтересу. Тому, таке право переважає над правом позивача на його захист і не порушує вимоги ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поширена інформація була оціночним судженням, що не підлягає спростуванню. Такі доводи цього відповідача суд відхиляє, оскільки інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати її не містить оціночних суджень, бо не стосується певного публічного діяча, критика діяльності якого допускається апріорі. Жодного доказу на підтвердження достовірності інформації про позивача, яку він просить визнати недостовірною, в суді не здобуто. На противагу цьому, є докази у вигляді постанови про закриття кримінального провадження від 17.08.2018 у кримінальному провадженні № 12016110240000984 від 18.08.2016 в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого. Позивачу не було повідомлено про підозру, не було пред`явлено обвинувачення у вчиненні шахрайства, спрямованого на заволодіння майном, що було предметом спору в цивільній справі № 373/238/19. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таку саму позицію підтримував і Верховний Суд України. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, судом з`ясовано характер такої інформації, а також, що вона є фактичним твердженням, а не оціночним судженням. На час поширення неправдивої інформації про позивача - 24.03.2020, вже була прийнята постанова про закриття кримінального провадження від 17.08.2018 у кримінальному провадженні № 12016110240000984 від 18.08.2016 в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Тому, оцінці могло підлягати саме це процесуальне рішення, а не перевірена Переяславською міською радою інформація, отримана з невстановлених та недостовірних джерел. Висловлювання від імені Переяславської міської ради щодо дій позивача є такими, що могли бути перевіреними на предмет їх правдивості, оскільки дії, про які заявляв цей відповідач, підпадали під ознаки кримінально-караного діяння, що в свою чергу виключає віднесення його висловів щодо дій позивача до оціночних суджень чи критичних зауважень про його діяльність. Твердження відповідача Переяславської міської ради зроблені в апеляційній скарзі в рамках цивільної справи, а не кримінального провадження, і за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо позивача, є таким, що порушує особисте немайнове право позивача. Інформація, що зазначена в апеляційній скарзі про відповідача може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, бо не була визначена підставою пред`явленого позову в цивільній справі № 373/238/19 і не стосувалася його предмету, не була доказом у тій справі, ні під час розгляду спору по суті, ні в апеляційному чи касаційному порядку. Дана обставина підтверджується відповідним судовим рішенням - постановою Верховного Суду від 28.07.2021 в справі № 373/238/19. За таких обставин, вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають. Вимоги до Переяславської міської ради підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлений факт поширення нею недостовірної інформації про позивача. Однак, спростувати таку інформацію відповідно до вимог ч. 5 ст. 277 ЦК України неможливо, оскільки апеляційна скарга, в якій викладена неправдива інформація, розглянута по суті, а розгляд справи завершено. Тому, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України суд доходить висновку про те, що спростування поширеної Переяславською міською радою недостовірної інформації про позивача слід здійснити у найбільш наближений спосіб її поширення, шляхом направлення Київському апеляційному суду, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідного листа про спростування недостовірної інформації, що встановлена судом, як адресатам апеляційної скарги від 23.04.2020 № 07-08/702/2-20 у справі № 373/238/19. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача Переяславської міської ради на користь позивача, оскільки позовні вимоги до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають як такі, що заявлені до неналежного відповідача. Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст. 28, 29, 32,40, 68 Конституції України, з урахуванням вимог ст. 8 та 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог ст. 3,7,270,276 та 277 ЦК України, згідно ст. 12, 81,141,263 - 265 ЦПК України суд, -

Outcome: partial