Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить суд: - у рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за договором про надання споживчого кредиту № 11049443000 від «02» жовтня 2006 року звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб: марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер шасі [NUMBER] , 2006 р., державний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] шляхом визнання за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право власності на предмет застави - марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер шасі [NUMBER] , 2006 р., державний номер [NUMBER] , вчинення подальших дій пов`язаних з переоформленням автотранспортного засобу в органах Державної автомобільної інспекції України Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» наділивши правом зняття з обліку транспортний засіб марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер шасі [NUMBER] , 2006 р., державний номер [NUMBER] та постановленням на облік в органах ДАІ України; - зобов`язати [PERSON] передати ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмет застави - VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер шасі [NUMBER] , 2006 р., державний номер [NUMBER] , з комплектом ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позов обґрунтовано тим, що 02.10.2006 між Приватним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладеного договір про надання споживчого кредиту №11049443000, щодо надання останньому грошових коштів в розмірі 61 940,00 доларів США. Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надав Відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 61 940,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 02.10.2013 року згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,00 % (чотирнадцять) відсотків річних. Відповідно до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення кредиту та нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 02 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. З метою забезпечення взятих на себе зобов`язань [PERSON] передав ПАТ «УкрСиббанк» транспортний засіб «Volkswagen Touareg», 2006 року вупуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , про що було складено відповідний договір застави №33356 від 02.10.2006 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. Вказує, що 20.04.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитним договором, а також було здійснено заміну заставодержателя в державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо предмету застави. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), Первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого останній набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступило гарантом виконання зобов`язань, а саме: транспортний засіб: «Volkswagen Touareg», 2006 року вупуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка становить 1552427,74 грн., яка складається з 799443, 94 грн. - сума основного боргу за кредитом; 9282,42 грн. - сума нарахованих відсотків; 743701,38 грн. - сума прострочених процентів. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 05.11.2015 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді [PERSON]. Ухвалою суду від 05.11.2015 заяву про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на транспортний засіб: «Volkswagen Touareg», 2006 року вупуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду від 30.11.2015 у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. 31.10.2016 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді [PERSON] в зв`язку з звільненням з посади судді [PERSON] . Ухвалою суду від 19.09.2017 залучено до участі у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Укрфінанс груп». 12.03.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка, що направлялася на адресу за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] повернулася до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 02.10.2006 між Приватним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладеного договір про надання споживчого кредиту №11049443000, щодо надання останньому грошових коштів в розмірі 61 940,00 доларів США (а.с.4-11). Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Встановлено, що 02.10.2006 з метою забезпечення взятих на себе зобов`язань, між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір застави №33356 транспортного засобу «Volkswagen Touareg», 2006 року вупуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , про що було складено відповідний договір застави №33356 від 02.10.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С.(А.С.15-18). Відповідно до п.2.1.1. договору застави, у разі невиконання або неналежного виконання Заставодавцем зобов`язань за кредитним договором або не виконання інших зобов`язань, забезпечених заставою за цим договором, Заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету застави в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до п.2.1.2. договору застави, у разі порушення Заставодавцем обов`язків, встановлених цим договором, Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання Заставодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на Предмет застави. Відповідно до п. 3.3 договору застави, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку. У разі застосування звернення стягнення у випадках, зазначених в п.2.1.1, 2.1.2 цього договору, Заставодержатель надсилає Заставодавцю повідомлення відповідно до ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». 20.04.2015 між ПАТ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №17, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитним договором, а також було здійснено заміну заставодержателя в державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо предмету застави. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), Первісним кредитором здійснено зміну Заставодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого останній набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступило гарантом виконання зобов`язань, а саме: транспортний засіб: «Volkswagen Touareg», 2006 року вупуску, кузов № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] (а.с.19-22) 30.11.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» укладено договір факторингу №279/ФК-16, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» прийняло право вимоги за кредитним договором, а також було здійснено заміну заставодержателя в державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо предмету застави. (а.с.65-69) 28.12.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено договір відступлення права вимоги №28-12/16, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» прийняло право вимоги за кредитним договором, а також було здійснено заміну заставодержателя в державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо предмету застави(а.с.101-104). Договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст.629 ЦК України. Вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та перестав належним чином сплачувати борг за договором, внаслідок чого має заборгованість, яка становить 1552427,74 грн., яка складається з 799443, 94 грн. - сума основного боргу за кредитом; 9282,42 грн. - сума нарахованих відсотків; 743701,38 грн. - сума прострочених процентів. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. У відповідності до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Частина 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» також передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Згідно із п.п. 4 ч. 2 ст. 25 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, при вирішенні даної категорії справ необхідно встановити наявність чи відсутність згоди заставодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі заставодержателю права власності на предмет застави в рахунок виконання забезпечених заставою зобов`язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності заставодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору застави. Згідно п. 3.2 Договору застави звернення стягнення на предмет застави на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення . Згідно п. 3.5. даного Договору при зверненні стягнення в позасудовому порядку, заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність Заставодержателя в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж заставодержателем предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленого Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Отже, судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу передбачає позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі позивачу предмету застави в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання. Таким чином, звернення до суду з позовом у визначений позивачем спосіб передбачає вирішення спірного питання лише у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України не є вичерпними, тому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не містить вимог про захист порушеного права чи інтересу, суперечить статтям 4 та 5 ЦПК України, які передбачають захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кожної особи у спосіб, визначений законами України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed