Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

позивач звернувся з позовом до «ОТП Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національний банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії. Мотивує свої позовні вимоги тим, що ним, як стороною договору кредиту укладеного з ПАТ «ОТП Банк» за № ML-В01/036/2007 від 08.11.2007 року було зроблено до ПАТ «ОТП Банк» запит на отримання інформації. Як вказує позивач ПАТ «ОТП Банк» не надав йому відповіді на його запит від 29 серпня 2015 року, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача з посиланням на обґрунтування зазначені у позові просив суд ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність ПАТ «ОТП Банк» протиправною та зобов'язати відповідача надати інформацію на його запит від 29 серпня 2015 року. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не забезпечила явку свого представника. Надіслала до суду письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів особи на захист свого порушеного права чи інтересу. Суд вважає, що позивачем при зверненні до суду із вимогою визнати бездіяльність ПАТ «ОТП Банк» протиправною, обрано невірний спосіб захисту свого права, який не передбаченого статтею 16 ЦК України, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається позивачем 29 серпня 2016 року на адресу ПАТ «ОТП Банк» було надіслано письмовий запит з переліком вимог про витребування інформації. Позивач вказує, що ПАТ «ОТП Банк» не надав йому зазначену у запиті інформацію, у зв'язку з чим на день подачі позову до суду його права, як сторони договору кредиту укладеного з ПАТ «ОТП Банк» за № ML-В01/036/2007 від 08.11.2007 року було порушено. Суд вважає, що зазначені обставини не відповідють дійсності, виходячи з наступних міркувань. Дійсно з матеріалів запиту на інформацію датованого 29 серпня 2016 року та чеку про відправлення рекомендованого листа, вбачається що на адресу ПАТ «ОТП Банк» було направлено лист. Натомість доказів того, що такий лист було отримано відповідачем суду надано не було, так само, як і не надано суду підтвердження того, що саме приєднаний до матеріалів «Запит на інформацію» надсилався на адресу відповідача. В той же час, суд не погоджується з позицією позивача про те, що ненаданням відповіді на запитна інформацію, його право було порушено. З матеріалів справи вбачається, що зазначений «Запит на інформацію», на який посилається позивач, як зазначає останній був надісланий на адресу ПАТ «ОТП Банк». З конверту про направлення позовної заяви до Голосіївського районного суду міста Києва вбачається, що позовна заява [PERSON] була направлена в суд засобами поштового зв'язку 31 серпня 2015 року, про що міститься відповідна відмітка на конверті, який долучено до матеріалів справи. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на норми Закону України «Про захист персональних даних». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» одним із прав суб'єкта персональних даних є його право на отримання не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту - відповіді. З урахуванням того, що «Запит на інформацію» було надіслано позивачем, як він зазначає 29 серпня 2015 року, а позов до суду, як встановлено останнім було подано через два дні - 31 серпня 2015 року, то відповідно право позивача порушено не було і на погляд суду останній звернувся за захистом свого порушеного права передчасно. Виходячи з таких мотивів, суд вважає, що вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed