Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути з відповідача суму розмірі 540515,04 грн, обґрунтовуючи тим, що 14 червня 2019 року він позичив відповідачу суму, еквівалентну 18000,00 доларів США з обов`язком повернути грошові кошти до 30.12.2019. Гроші відповідач просив надати для власних потреб. На підтвердження факту передачі грошей, відповідачем було надано письмову розписку. Однак з настанням строку повернення грошові кошти відповідачем повернуті не були. На початку 2020 року позивач неодноразово звертався до відповідача, телефонував, писав у месенджері, зустрічався особисто. Відповідач обіцяв повернути борг, однак грошові кошти повернуті не були, що також підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Наслідком невиконання зобов`язань з боку відповідача стало звернення до суду із позовом. Станом на день звернення до суду із позовом сума боргу складала 540515,04 грн, з яких: 512460 грн (сума боргу за офіційним курсом НБУ), 13941,27 грн (інфляційне збільшення), 14113,77 грн (штрафні санкції). 23.02.2021 до суду позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнення суми боргу в розмірі 420000,00 грн у зв`язку з частковим погашенням відповідачем наявного боргу, а відповідачем було подано заяву про визнання позову в сумі 420000,00 грн. Сторонами подано заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до частини 1статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 545 Цивільного кодексу України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позички на суму еквівалентну 18 тисяч доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить суму 512460,00 грн. Строк повернення грошової суми було визначено до 30.12.2019, на підтвердження відповідачем видано письмову розписку. Оскільки відповідач у встановлений строк не виконав зобов`язання стосовно повернення грошової суми, починаючи з 31 грудня 2019 року він є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання. 18 лютого 2021 року відповідач частково ліквідував наявну заборгованість, про що між сторонами складено письмову розписку. Сторонами погоджено, що сума заборгованості становить 420000 грн. Позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідачем сума боргу 420000 грн визнана повністю, про що зазначено у відповідній заяві. Відповідно до поданої заяви, позивачем зменшено позовні вимоги, які повністю визнані відповідачем. Відповідно до п.1 ч.2 , ч.3 ст. 49 ЦПК України відповідач вправі визнати позов повністю або частково, до закінчення підготовчого провадження позивач має право змінити предмет або підстави позову. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Враховуючи викладене, суд вважає доведеними ті обставини, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved