Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про зобов»язання укласти типовий договір про надання послуг та відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, не повідомив про причини своєї неявки. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Представники позивача проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.\~\~\~\~ Згідно статті 16 Цивільного кодеку України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового або майнового права та інтересу. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2013 р. позивач звернувся до КП «Полтававодоканал» з заявою про надання йому для ознайомлення проекту типового договору. Договору йому не надали, посилаючись на те, що його ще доробляє головний юрист Осадчий A.B.,обіцяли надіслати поштою. 03 червня 2013 року позивач отримав від начальника служби обліку та реалізації [PERSON] проект договору з пропозицією укласти договір за адресою м. Полтава, вул. Спаська. 9. Позивач порівняв запропонований КП «Полтававодоканал» проект договору з текстом типового договору і прийшов до висновку, що проект договору в редакції КП «Полтававодоканал» не відповідає вимогам Закону «Про житлово-комунальні послуги», а саме з тексту розділу обовязків КП «Полтававодоканал» вилучено і змінено цілий ряд пунктів, які мають істотне значення, а саме: повірка лічильників, обслуговування та ремонт інженерних мереж, точка передачі послуги і десяток інших обов'язків виконавця, які згідно ст.. 26 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» мають істотне значення і повинні бути обов'язково включені в договір. Договір на надання послуг з водопостачання та водовідведення укладається на підставі ЗУ«Про житлово-комунальні послуги», тому згідно ст. 648 ЦК України має відповідати цьому акту державної влади та органів місцевого самоврядування. На підставі порівняння тексту договору в редакції КП «Полтававодоканал» з текстом договору в редакції КМ України позивачем було складено протокол розбіжностей, з яким позивач 14 червня 2013 року звернувся до служби обліку та реалізації КП «Полтававодоканал», за адресою м. Полтава, вул. Спаська, 9 з метою укласти договір разом з протоколом розбіжностей. Договір з позивачем не уклали, але протокол розбіжностей прийняли. 27 червня 2013 року я отримав листа за підписом начальника служби обліку та реалізації [PERSON] Наступного змісту: КП «Полтававодоканал» не визначений виконавцем послуг, повірку лічильника повинен виконувати споживач, точка передачі послуги повинна бути за межами будинку, з огляду на вищевикладене КП «Полтававодоканал» повертає наданий Вам протокол розбіжностей без підпису. Позивач вважає, що начальник служби обліку та реалізації КП «Полтававодоканал» [PERSON] у своїй відповіді навмисно вводить його в оману, маніпулюючи нормативно- правовими актами. Відповідач є підприємством, що за статутом надає комунальні послуги у вигляді послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації. Рішенням Полтавської міської ради № 221 від 17.09.2003 року КП «Полтававодоканал» визначено виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Отже, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є виконавцем/виробником комунальних послуг, централізованого постачання холодної води і водовідведення, а позивач є споживачем послуг. Згідно п.3. ст.28 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність (1765-15, редакція від 15.06.2004 р.) Порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані і повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Рішенням Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року затвердив «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення «надалі - правил надання послуг), у яких п.32 пп.2 до обов'язків виконавця віднесено: контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж); [PERSON] [PERSON] на те, що засоби обліку є власністю споживача, який повинен нести тягар його утримання не має відношення до повірки засобів обліку Повірка лічильника не відноситься до утримання, не змінює якості виробу, а лише перевіряє точність його показань, що цілком стосується експлуатуючої організації - виконавця послуг, яка за показами лічильника нараховує оплату за послугу, і є його прямим обов'язком згідно п.3 ст.28 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» та п.18 пп 4 Типового договору- Законом України «Про житлово-комунальні послуги», у ст. 1 визначено наступний термін: точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване обліку та регулювання; Згідно п. 2 Правил надання послуг терміни вживаються у такому значенні: точка розбору місце розташування водорозбірних кранів або змішувачів холодної та води у квартирі (будинку садибного типу): централізоване водовідведення послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення: -централізоване постачання холодної та гарячої води послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; У типовому договорі затвердженому Постановою КМУ за №630 від 21.07.2005 р. 21. Точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: - у багатоквартирному будинку послуги з: постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; водовідведення - зливний отвір санітарно-технічних приладів; -у будинку садибного типу - місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі виконавця. Отже згідно Закону та Правил виконавець повинен передати споживачу послугу з водопостачання та водовідведення у його квартирі, а не за межами будинку. Стосовно п.1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства. відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Октябрський районний суд м. Полтави рішенням від 27.04.2013 р. підтвердив чинність Рішенням Полтавської міської ради № 221 від 17.09.2003 року про визначення КП «Полтававодоканал» виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у м. Полтава. Діяльність відповідача є надання комунальних послуг відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - отже він виконавець. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач- є споживачем фізичною особою, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Пунктом 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що позивач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. При цьому типовий договір про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опаленні та водопостачання, затверджений постановою КМУ «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» за №630 від 21.07.2005 р. Відповідно до ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх зміст)' або із суті відносин між сторонами, (ст.6 п.З абз.2 ЦКУ) У випадку укладання договорів на житлово-комунальні послуги слід дотримуватися умов типових договорів, затверджених відповідними постановами Кабінету Міністрів України, відхилятися від яких не можна. Типовими договорами передбачені такі сторони, як споживач (фізична особа) та виконавець послуг (юридична особа, що виконує та/або надає житлово- комунальні послуги, тобто у випадках, коли надання таких послуг є предметом його діяльності). Згідно ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 року № 2210-ІІІ суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становите на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом. Відповідач займає монопольне (домінуюче) становите на ринку послуг з централізованого водопостачання холодної води і водовідведення, а тому не має права на ущемлення інтересів споживачів. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція, (п.5 ст.13 ЦКУ) Відмова відповідача від укладення типового договору, позбавляє позивача як споживача права на отримання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, бо договором в редакції водоканалу послуга надається частково, лише до будинку, і йому доводиться укладати другий договір з іншим виконавцем на подачу води у квартиру, тобто одну послугу надають два виконавці, чим порушуються права позивача як споживача, передбачені Законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідач в особі начальника служби обліку та реалізації водоканалу перевищує службові повноваження, порушує ст. 19 Конституції України, у якій сказано: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди у сумі, у якій прохає позивач 1500 грн., стягнувши її з відповідача [PERSON] підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал». Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved