Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що з грудня 2013 р. згідно наказу Національного Університету Державної податкової служби України він був прийнятий на посаду старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції та працював на зазначеній посаді до 06 червня 2016 року. 01 жовтня 2014 року в обідній час він знаходився в прокуратурі міста Ірпінь Київської області, де зареєстрував запит. В той самий час організованою групою злочинців відбувся напад та захоплення адміністративного приміщення прокуратури м. Ірпінь. Він, підполковник податкової міліції, виконуючи службові обовязки та захищаючи законність, отримав численні тілесні та речові пошкодження, після чого був доставлений до найближчого пункту швидкої допомоги в місті Буча, а далі госпіталізований до ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України», де знаходився до 25 жовтня. За даним фактом відкрито досудове розслідування, в кримінальне провадження за №12014110040001752 від 01.10.2014 року, де його визнано потерпілим. Керівництво факультету податкової міліції НУ ДПС України про цей випадок 01.10.2014 року повідомило «спец повідомленням» від 01.10.2014 року № 14/01-142 та № 14/01-143 першого заступника Голови начальника податкової міліції ДФС України та начальника управління внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Київської області, і в продовж місяця комісією було складено Акт про нещасний випадок за ф. Н-1 та ф. Н-5. Після подій жовтня 2014 року стан його здоровя став погіршуватись. До наказу про звільнення він періодично знаходився на лікуванні. В 2015-2016 році крім чергової щорічної відпустки, яка у нього складала 46 діб, він декілька разів (4-5 разів) брав відпустку за власний рахунок, і в кінці 2015 року його було направлено до військово-лікарської комісії, де згідно Свідоцтву про хворобу № 156/Зв від 11 березня 2016 року він був визнаний «непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку». А згідно довідки №45/Зв від 9 листопаду 2016 року «непридатним до військової служб в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.». Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною комісії АВ №0451684 від 18.05.2016 року йому була присвоєна II група людини з інвалідністю. Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0002600 від 09.06.2016 року, втрата його працездатності складає 70%. Під час його звільнення з посади старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції НУ ДПС України йшла реорганізація нашого ВУЗу, тому він 15.06.2016 року письмово звернувся до виконуючого обовязки ректора Університету ДФС України [PERSON] із заявою (рапортом згідно ПКМ України №850 від 21 жовтня 2015 року) та надав всі необхідні документи про виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі законів України та постанови Кабінету Міністрів України. Грошове забезпечення йому нарахували лише в бухгалтерії університету ДФС України. Він неодноразово звертався з приводу призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі отриманої II групи інвалідності до керівництва Відповідача, але кожного разу отримував нічим необгрунтовані відмови та посилання, на те, що виплату здійснює Державна фіскальна служба України, а не Університет Державної фіскальної служби України. Розмір невиплаченої одноразової грошової допомоги у разі отриманої II групи інвалідності згідно Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ складає 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи саме яку він отримав 18.05.2016 року. Згідно порядку та умов постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» також складає 200-кратного прожиткового мінімуму для працездатних, на 18 травня 2016 року дорівнює 290 000 грн. ( де 1450 грн. прожитковий мінімум перемножений на число 200). У звязку з описаними протиправними діями посадових осіб відповідача йому була спричинена також і моральна шкода, яка полягає в приниженні його честі, гідності та ділової репутації, оскільки на протязі тривалого часу він звертався до ректора університету Державної фіскальної служби України [PERSON] Але не зважаючи, що він є ректор і очолює Державний ВУЗ у нього немає графіка часів особистого прийому громадян. Він був змушений очікувати біля кабінету ректора, його колеги бачили такі його дії та знали про описану ситуацію, бачили його пригніченим, а тому часто насміхалися з нього, деякі відверто глузували та кепкували з його безпорадності. Більше того, у відповідності із рішеннями судів він сплачує на користь своїх неповнолітніх дітей аліменти. Через невиплату йому відповідачем одноразової грошової допомоги у разі набуття інвалідності II групи також страждали його діти, оскільки не отримували аліменти. В результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб відповідача він сильно переживав, колишня дружина часто дорікала йому, неодноразово телефонувала з проханням надати дітям матеріальну допомогу. В результаті він нервував. Моральну шкоду оцінює на сумму 145 000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь одноразову грошову допомогу в розмірі 290 000 грн та моральну шкоду у суммі 145000грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,просив у позові відмовити з тих підстав,що позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у суммі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №707 від 2007р,яка діє на даний час.Позивач гроші отримав та не оскаржив рішення про виплату йому грошової допомоги у вказаному розмірі. Суд,заслухавши пояснення сторін по справі,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні було встановлено,що з грудня 2013 р. згідно наказу Національного Університету Державної податкової служби України він був прийнятий на посаду старшого інспектора групи забезпечення режиму відділу режиму та оперативного реагування факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції та працював на зазначеній посаді до 06 червня 2016 року. Наказом № 121-к від 06.06.2016р позивача було звільнено зі служби на підставі рапорта позивача та свідоцтва про хворобу №156/Зв від 11.03.2016р (а.с.8). Також,у судовому засіданні було встановлено,що під час проходження служби у Національному Університеті Державної податкової служби України позивач отримав інвалідність 2 групи та втратив 70% професійної працездатності,що стверджується копією виписки із акта МСЕК та довідки (а.с.16-17). Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи,150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. У судовому засіданні було встановлено,що 15.06.2016р позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с.10),22.11.2016р позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с.14). 27.01.2017р першим заступником Голови Державної фіскальної служби України було затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, відповідно до якого позивачу було призначено одноразову грошову допомогу у суммі 70\~936гр 32 коп (а.с.29).Відповідно до довідки №190 від 06.03.2017р про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги позивачу вбачається,що розмір одноразової грошової допомоги позивачу було визначено відповідно до п 3 порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р №707 (а.с.32). Також,у судовому засіданні було встановлено,що позивач одноразову грошову допомогу у суммі 70\~936гр 32 коп отримав 20.03.2017р (а.с.33),що підтвердив позивач у судовому засіданні. Позивач у передбаченому законом порядку не оскаржив рішення та дії відповідача в частині нарахування йому одноразової грошової допомоги у суммі 70\~936гр 32 коп,дану допомогу у вказаному розмірі отримав. Враховуючи викладене,а також ті обставини,що позивачу розмір одноразової грошової допомоги було визначено відповідно до порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007р №707 ,яка є чинною на час розгляду справи по суті,суд вважає відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача одноразової грошової допомоги у суммі 290 000 грн ,у зв»язку з чим в даних позовних вимогах позивачу відмовляє. Позивач також просить стягнути із відповідача моральну шкоду у суммі 145000гр. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховним судом України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При зверненні до суду та у судовому засіданні позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що винними діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду,у чому саме полягає дана моральна шкода та який її розрахунок,у зв»язку з чим суд відмовляє позивачу у позовних вимогах в частині стягнення моральної шкоди. На підставі ст. 23 Закону України «Про міліцію»,

Outcome: dismissed