Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати дійсним договір позики від 01.06.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за позивачем право власності на нерухомого майна: на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр. № 7-2121; судові витрати покласти на відповідача. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився, надавши до суду письмову заяву, відповідно до якої позов підтримує, просить суд його задовольнити, а також справу розглянути за відсутністю представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не зявився, заяв чи клопотань до суду не подавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов позивача банку підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 01.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позивач передала останньому грошові кошти на загальну суму 100\~000 дол. США, а позичальник зобовязався повернути позику у визначений цим договором строк, тобто до 01.06.2014 року. На підтвердження укладеного договору відповідачем була складена розписка від 01.06.2013 року на суму 100\~000 дол. США, копія якої наявна в матеріалах справи. Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що відповідачем свої зобовязання за договором позики в строк та на умовах, передбачених ним виконані не були. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 6 договору позики встановлено, що у разі неповернення позичальником грошових коштів у встановлений в п. 4 даного договору строк, до позикодавця переходить право власності на майно, що належить позичальнику, а саме:на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр. № 7-2121. Згідно до ст. 220 ЦК України , якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Як вбачається з матеріалів справи, сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору позики й виконали умови договору. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При таких обставинах суд вважає, що договір позики потрібно визнати дійсним. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд враховує той факт, що договором позики встановлено, що право власності на зазначений обєкт нерухомого майна переходить від відповідача до позивача після підписання ними акту прийому-передачі, або у разі неповернення позичальником грошових коштів в строк та на умовах, передбачених договором, а також те, що відповідач до судового засіданні не зявився та не надав суду докази на підставу своїх заперечень проти позову. Враховуючи, що через порушення відповідачем прав позивача останній був вимушений звернутись до суду з позовом, сплатив судові витрати у розмірі 6090 грн.,що підтверджується квитанцією,наявною в матеріалах справи, який підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного й

Outcome: approved