Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу по розписці, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 липня 2013 року він заключив з [PERSON] - відповідачем по даній справі, договір позики грошових коштів, згідно якому [PERSON] позичила у нього кошти у сумі 4050 доларів США, про що була відповідачем власноручно складена розписка. Строком повернення вказаних вище коштів була передбачена дата до 1 березня 2015 року. Згідно розписці, у випадку неповернення коштів відповідач зобов'язалася передати у його власність 1/8 квартири, яка знаходиться у її власності, розташовану за адресою: сел. Ворзель, Київської області вул. Радянська, буд.5, що підтверджується розпискою. При складанні договору позики з відповідачем вони домовилися, що до повного повернення коштів вона буде сплачувати йому по 5 % щомісячно, про що на розписці відповідачем було власноручно зроблено напис і проставлено підпис. До даного часу позичальник не повернула йому взяті у борг грошові кошти, у період до 01 липня 2015 року щомісячно сплачувала йому проценти, а з 01 липня 2015 року перестала сплачувати та до теперішнього часу не сплатила йому більш ніяких коштів. Протягом часу він неодноразово дзвонив відповідачці та приходив до неї додому, та просив її повернути гроші. Але відповідач сказала, що більш не поверне йому ніяких грошей. За таких обставин єдиним способом захисту його прав і законних інтересів є звернення до суду із справжнім позовом. Відповідачка зобовязана повернути йому суму еквівалентну 4050,00 дол. США, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, та 3% річних від цієї суми за період з 01 березня 2015 року по цей час. Курс гривні до долара США на момент подачі позовної заяви складає 25.88 грн. за 1 долар США що підтверджується офіційно опублікованими даними Центрального банку України. Таким чином, сума боргу в гривневому еквіваленті складає: 25.88 грн. х 4050 = 104814.00 грн. Індекс інфляції за 2015р. склав 143,3%, індекс інфляції за 2016 рік до вересня склав 106,4 %. Перемножив показники 143,3% х 106,4 % = 15247 %. Сума боргу х індекс інфляції / 100 % = сума боргу з індексом інфляції ( 104814 х 15247% / 100 % = 15980,00 грн. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить: 104814.00 грн + 15980.00 грн. Розрахував суму 3% річних по формулі: Сума боргу х 3 % х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100 = 104814 х 3% х 547 днів : 365 : 100 = 4712.00 грн. Оскільки відповідач вказав у розписці, що несплата боргу потягне за собою перехід права власності на долю у житловому будинку, яка належить відповідачу, просить у забезпечення позову накласти заборону на відчуження на вказану нижче долю у праві власності. У звязку з вищевикладеним просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], у рахунок погашення боргу грошові кошти в сумі 104814.00 грн. основного боргу, 15980.00 грн. 3% річних, а усього 125506.00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, подали до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення надмірно сплачених коштів, свої вимоги мотивуючи тим, що маючи велику потребу в грошових коштах, в звязку з тяжкою хворобою і необхідністю проведення лікування вона в дійсності, 08 липня 2013 р. взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 4 050, 00 (чотири тисячі пятдесят) доларів США, з умовою повернення їх до 01 березня 2013 року. Це була звичайна «дружня» позика без виплати будь - яких процентів і при цьому навіть не складалась розписка. Все було на основі повної довіри сторін. 08 серпня 2013 року вона повернула [PERSON] перший платіж, а саме грошові кошти в розмірі 1620, 00 гривень в національній валюті, що на той час, згідно курсу НБУ, це становило 202,5 доларів США, в рахунок погашення загального боргу. Саме 08 серпня 2013 року [PERSON] попросив її скласти розписку, по наданій їй позиці, мотивуючи це тим, що на сьогоднішній день вона має дуже хворобливий стан здоровя, і якщо з нею щось станеться, то дана розписка буде йому як гарантія повернення грошових коштів. Маючи на той час нормальні стосунки з [PERSON] та будучи знайомим з ним вже не перший рік, вона дала згоду на складання даної розписки. При цьому вона попросила прийняти участь при складанні даної розписки [PERSON], оскільки в розписці вона вказала, що в разі не повернення боргу її власність за адресою: м. Ворзель, вул. Радянська, б. 5, кв. 3 переходить у власність [PERSON]. [PERSON] весь час повторював, що це чиста формальність і дана розписка складається на той випадок якщо з нею щось станеться, а про нарахування будь - яких відсотків не було й мови - даний факт може підтвердити [PERSON], що була присутня при складанні даної розписки та була свідком домовленості з [PERSON], щодо наданої суми. Після того як вона склала розписку і всі сторони її підписали, [PERSON] попросив її щоб вона йому повертала позику рівними частинами щомісячно до повного погашення даної позики, а саме до 01 березня 2015 року - так як вона це зробила за липень 2013 року (сплативши 202,50 доларів США), таким чином ця сума становить 5% від загальної суми наданих коштів по розписці. Тобто до 01 березня 2015 року, за 20 місяців, вона як раз і виплатить 100% позики (4 050, 00 доларів США). Саме через те, що вона буде сплачувати щомісячно [PERSON] частку боргу в розмірі 5% від суми наданих їй грошових коштів, в розмірі 4 050, 00 доларів США, кінцевий строк повернення грошових коштів буде саме 01 березня 2015 року, а не інший термін. Таким чином, тривалість періоду надання позики і період його погашення підтверджує факт того, що сторони домовились про порядок виплати саме боргу в розмірі 5% щомісячно (з загальної суми 4 050,00 доларів США), а не нарахування процентів за користування коштами. [PERSON] в своєму первісному позові підтверджує факт того, що в період до 01 липня 2015 року [PERSON] щомісячно сплачувала 5%, а з 01 липня 2015 року перестала сплачувати та до теперішнього часу не сплатила йому ніяких коштів. Але дане твердження [PERSON] не відповідає дійсності з огляду на наступне. До 01 березня 2015 року, на протязі 20 місяців, вона справно віддавала [PERSON] щомісячно 5% боргу. З боку [PERSON] не було жодних претензій та зауважень. Тільки після того як у лютому 2015 року вона зробила останній платіж і сказала [PERSON], що вона вже віддала йому весь борг, то він почав вимагати щоб вона йому заплатила ще й відсотки по даній позиці. На що вона відповіла, що в них не було такої домовленості, але він наполягав на тому, що дописка в розписці, а саме: «С виплатой 5% ежемесячно» і є та домовленість про сплату відсотків, а не порядок виплати боргу, на що вона йому відповіла, що на такі відсотки вона ніколи б не погодилась і не брала б дану позику, адже 5% в місяць складає 60% річних. То вона б краще взяла дану позику в любій фінансовій установі (банк). Так як на той час надавались кредити в іноземній валюті під відсотки в середньому 9,4 % річних, що відображено на офіційному сайті НБУ (https://bank.qov.ua/files/4-Financial markets.xls). Але [PERSON] нічого не хотів слухати й наполягав на своєму. Тоді вона йому сказала, що він займається шахрайством і що вона заплатить йому відсотки в межах розумного тобто в розмірі облікової ставки Національного банку України, як передбачено чинним законодавством. На протязі березня - червня 2015 року вона сплатила [PERSON] ще 810,00 (вісімсот десять) доларів США. Потім їй почали говорити її знайомі, що [PERSON] почав розповсюджувати чутки, що вона йому не повертає позику. Через це вона мала з ним неприємну розмову, але все ж таки продовжувала платити йому кошти, що підтверджується довідкою в якій [PERSON] ставив власний підпис, засвідчивши власноруч той факт, що вона йому дійсно сплатила кошти (хоча в своїй первісній заяві Позивач вказує на те, що з 01 липня 2015 року вона перестала платити йому кошти). Всього згідно довідки було сплачено нею [PERSON] - 13 059, 00 гривень, що становить 550,00 доларів США. Зробивши останній платіж, 21.04.2016 року, вона сказала [PERSON], що вона свої зобов'язання по розписці виконала в повному обсязі, а саме: повернула йому позику в сумі 4050, 00 доларів США та окремо від цього сплатила йому відсотки в сумі 1 360, 00 доларів США. На її пропозицію, щодо повернення їй даної розписки [PERSON] відповів, що при собі він її не має, але поверне при першій нагоді, чого так і не сталось по даний час. Після чого [PERSON], до неї жодних претензій не було, і також ніяких листів з приводу цього на її адресу не надходило. В розписці повинно обовязково вказуватись відсотки за користування чужими грошовими коштами - розмір і порядок оплати (одночасно з датами повернення основних сум при розстрочці або одноразово з основною сумою боргу), що нею зроблено не було, так як вона розуміла, що під такі величезні відсотки брати кошти не розумно і дуже дорого, навіть в її тяжкому становищі. Але не дивлячись на всі ці обставини [PERSON] скористався її тяжким положення і намагається своїми шахрайськими діями стягнути з неї занадто високі проценти, а саме 60% річних. З урахуванням положень ЦК України, а також беручи до уваги викладені вище фактичні обставини вбачається, що Відповідач зобовязаний повернути їй надмірно отримані грошові кошти в сумі 1 036, 76 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату подання позовної заяви складає 26 903, 92 гривень (1 036, 76 * 25,95 = 26 903, 92). У звязку з викладеним, просить розмір процентів по даній позиці визначити на рівні облікової ставки Національного банку України; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] надмірно отримані грошові кошти в сумі 1 036, 76 доларів США, еквівалент 26 903, 92 гривень. Витрати по сплаті судового збору покласти на Відповідача. В судовому засіданні позивач по основному позову та його представник проти зустрічного позову заперечували, просили відмовити. Суд, вислухавши учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає первісний позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 08.08.2013 року згідно розписки (а.с. 5) відповідач [PERSON] позичила у позивача [PERSON] 4\~050 дол. США, які зобовязувалась повернути до 01.03.2015 року згідно розписки у випадку неповернення коштів відповідач зобов'язалася передати у його власність 1/8 квартири, яка знаходиться у її власності, розташовану за адресою: сел. Ворзель, Київської області вул. Радянська, буд.5. Факт написання вищевказаної розписки сторони підтверджується. Крім того, в розписці біля підпису позивача було вказано з виплатою 5% щомісяця. Згідно розписки, яка є в матеріалах справи (а.с. 28) відповідач [PERSON] повернула позивачеві загальну суму 13\~050 грн., що в еквіваленті становить 550 дол. США. Як стверджує відповідач [PERSON] в судовому засіданні і в своїй зустрічній позовній заяві, що вона до 01.03.2015 року на протязі 20 місяців справно віддавала [PERSON] щомісячно 5% боргу, у лютому 2015 року вона зробила останній платіж і повідомила йому, що повернула весь борг, і вважає, що переплатила йому 1036 дол. США що в еквіваленті складає 26\~903 грн. 92 коп. Однак, Відповдач [PERSON] не надала суду жодного доказу того, що вона повністю повернула борг позивачеві і таких доказів не здобуто судом, крім часткового погашення боргу в сумі еквівалентній 550 дол. США. Судом були допитані свідки зі сторони відповідачки [PERSON] та [PERSON], які не надали суду конкретних, беззаперечних свідчень коли і в яких розмірах відповідач віддала борг позивачеві. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з вищевикладеного, суд стягує з відповідачки [PERSON] суму боргу з розрахунку (4050 дол. США 550 дол. США) 3500 дол. США що в еквіваленті становить 91755 грн. Щодо 3% річних, то в цій частині суд задовольняє позовні вимоги і стягує з відповідача на користь позивача (4050 х 3% річних : 365: 100 = 104814 х 3% х 547 днів: 365 : 100) =4712 грн. В частині стягнення суми індексу інфляції за період прострочення платежу, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по тих підставах, що договір позики був у валюті тобто у доларах США, та відповідно індекс інфляції на валютні договірні відносини не нараховується. Щодо зустрічного позову, то суд відмовляє в задоволенні позову, поскільки позови є взаємовиключними, якщо частково задоволено первісний позов, то відповідно зустрічний задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Outcome: approved