Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 622 від 10 липня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № НАGARХ05610060 від 04.01.2007 року у розмірі 319981,86 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 01 січня 2007 року укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позивачу споживчий кредит у сумі 10949,43 гривень на строк 12 місяців з 04.01.2007 року по 03.01.2008 рік. За умовами договору позивач кожний місяць з 10 по 15 число повинен надавати Банку грошові кошти у сумі 1148,89 гривень для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородами, комісії та інших витрат. Позивач зазначив, що умови кредитного договору ним виконувались на протязі 11 місяців, не був сплачений лише останній платіж. Протягом часу з 03 січня 2008 року по час звернення із позовом відповідач не надсилав позивачу повідомлення з вимогою сплатити заборгованість. В грудні 2017 року позивач дізнався про те, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округ Бондар І.М. здійснено виконавчий напис № 622 від 10 липня 2017 року, яким з позивача стягується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 319981,86 гривень. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він здійснений без наявності документів, що свідчать про безспірність вимог Банку, за межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, крім того, нотаріус не перевірила наявність доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги Банку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду письмові пояснення, якими заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу у її відсутність. В обґрунтування заперечень третя особа зазначила, що безспірність вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» була встановлена на підставі наданих нотаріусу документів. Право вимоги у банку виникає з часу направлення Боржнику письмової вимоги про усунення порушень та сплати заборгованості, а не за правилами обчислення строків позовної давності, оскільки кредитний договір укладений на невизначений строк. Третя особа Московський ВДВС Харківського міського управління юстиції у судове засідання не з`явилася, повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, заяв про причини своєї відсутності або про слухання справи за її відсутністю не надавали Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про час, дату та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з заяви позичальника № НАGARХ05610060 від 04.01.2007 року, між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав Позичальнику споживчий кредит у сумі 10949,43 гривень на строк 12 місяців з 04.01.2007 року по 03.01.2008 рік з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 10% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 175,19 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 995,4 грн. в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. За умовами договору позивач кожний місяць з 10 по 15 число повинен надавати Банку грошові кошти у сумі 1148,89 гривень для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородами, комісії та інших витрат. Таким чином, кредитний договір укладений на визначений строк, кредитні кошти надавалися у користування за умови сплати процентів та інших платежів до 03 січня 2008 року Судом встановлено, що позивач не виконав свої грошові зобов`язання за кредитним договором. Як вбачається з наданого відповідачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором станом на 16 травня 2017 року становить 319981,86 гривень, з яких: -Залишок заборгованості за кредитом - 9484,86 грн. -Залишок заборгованості за відсотками - 112011,08 грн. -Комісія - 1051,14 грн. -Пеня - 181197,55 грн. -Штраф - 15237,23 грн. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною здійснено виконавчий напис № 622 від 10 липня 2017 року, яким з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № НАGARХ05610060 від 04.01.2007 року у розмірі 319981,86 гривень. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-27цс15 від 04 березня 2015 року). З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Установлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмір повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено і розмір пені, який заявником нарахований поза межами річного строку спеціальної позовної давності, крім того, розмір пені значно перевищує розмір збитків, завданих Позичальником внаслідок невиконання грошового зобов`язання. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат»та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною. Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а тому не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Крім того, оскільки право вимоги Банку виникло з 04 січня 2008 року, суд дійшов висновку про порушення строків, встановлених ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, суд приходить до висновку про відсутність у приватного нотаріуса законних підстав для посвідчення виконавчого напису, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Outcome: approved