Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2018 року у справі № 127/2410/18, який набрав законної сили 04.05.2018 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 22.07.2017 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи біля земельних ділянок неподалік кафе «Пори року», що по вулиці Барське шосе, 22 в м. Вінниці, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з [PERSON], умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, вихопивши у [PERSON] лопату, нанесла металевою частиною лопати близько трьох ударів по правій скроневій частині голови [PERSON] Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON], не зважаючи на прохання [PERSON] припинити такі дії, продовжила наносити удари металевою частиною лопати, а саме нанесла [PERSON] ще один удар в область правої брови, один удар в область правого ока, один удар у ділянку шиї з правої сторони, один удар в область правого плеча, два удари в праву область грудей. Від отриманих ударів [PERSON] втратила рівновагу та впала на землю, а лопата в цей час розламалася на частини. [PERSON] продовжила наносити удари [PERSON] дерев'яною частиною лопати та нанесла ще декілька ударів по тулубу [PERSON], в той час як вона лежала на землі, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 1276/1382 від 09.11.2017 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (більше 6 днів, але не більше 21 дня). У зв'язку з отриманими внаслідок вищевказаного злочину тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] з 22.07.2017 року по 02.08.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні [PERSON] міської клінічної лікарні швидкої допомоги, що підтверджується відповідною довідкою [PERSON] міської клінічної лікарні швидкої допомоги за № 01-26/197 від 30.01.2018 року. Згідно з зазначеною довідкою середня вартість одного ліжко-дня за вказаний період в нейрохірургічному відділенні складала 323,07 грн. Фактично в даному відділенні [PERSON] провела 11 ліжко-днів. Таким чином, вартість лікування [PERSON] в нейрохірургічному відділенні [PERSON] міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги склала 3553,77 грн. [PERSON] на час звернення до суду з даним позовом не відшкодувала завдану її діями шкоду, що є порушенням державних інтересів та підставою звернення з позовною заявою до суду. В судове засідання прокурор не зявився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі Представник позивача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги. Справу просив розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2018 у справі № 127/2410/18, який набрав законної сили 04.05.2018, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. (а.с. 4-12). Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 22.07.2017 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи біля земельних ділянок неподалік кафе «Пори року», що по вулиці Барське шосе, 22 в м. Вінниці, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з [PERSON], умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, вихопивши у [PERSON] лопату, нанесла металевою частиною лопати близько трьох ударів по правій скроневій частині голови [PERSON] Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON], не зважаючи на прохання [PERSON] припинити такі дії, продовжила наносити удари металевою частиною лопати, а саме нанесла [PERSON] ще один удар в область правої брови, один удар в область правого ока, один удар у ділянку шиї з правої сторони, один удар в область правого плеча, два удари в праву область грудей. Від отриманих ударів [PERSON] втратила рівновагу та впала на землю, а лопата в цей час розламалася на частини. [PERSON] продовжила наносити удари [PERSON] дерев'яною частиною лопати та нанесла ще декілька ударів по тулубу [PERSON], в той час як вона лежала на землі, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 1276/1382 від 09.11.2017 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (більше 6 днів, але не більше 21 дня). Відповідно до розяснень, які містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Суд вважає, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини щодо протиправності діянь і винуватості [PERSON] доказуванню не підлягають у звязку з набуттям законної сили вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2018 року у справі № 127/2410/18. У зв'язку з отриманими внаслідок вищевказаного злочину тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] з 22.07.2017 року по 02.08.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні [PERSON] міської клінічної лікарні швидкої допомоги, що підтверджується відповідною довідкою [PERSON] міської клінічної лікарні швидкої допомоги за № 01-26/197 від 30.01.2018 року (а.с. 13). Згідно з зазначеною довідкою середня вартість одного ліжко-дня за вказаний період в нейрохірургічному відділенні складала 323,07 грн. Фактично в даному відділенні [PERSON] провела 11 ліжко-днів. Відповідно до розяснень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1 КПК ( 1001-05 ), таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України. особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної [PERSON] Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ст. 1206 ч. 3 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Приймаючи до уваги наведені вище правові норми суд вважає посилання представника відповідача на ст. 49 Конституції України щодо можливості надання безоплатної допомоги, безпідставними, оскільки наведені норми є спеціальними нормами та конкретизують межі застосування вказаної статті саме у випадку надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину та, як наслідок, ними встановлено обовязок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545 затверджено Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості суд вважає, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved