Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що відповідач 16 липня 2010 року уклала з ним договір позики, за яким взяла у борг 264 400, 00 грн., що було еквівалентно 33 420 доларів США, на строк до 31 серпня 2010 року, про отримання грошей відповідач написала розписку. 03 лютого 2013 року відповідач написала доповнення до розписки від 16 липня 2010 року, зобов'язувалася сплатити на користь позивача 84 000 доларів США, з яких 33 420 доларів США - сума боргу, а 50 580 доларів США - проценти за користування сумою позики, в строк до 16 липня 2013 року. 16 травня 2013 року відповідач уклала з позивачем договір позики, за яким взяла у борг 90 000 доларів США на строк до 31 серпня 2013 року, про отримання грошей відповідач написала розписку, зобов'язувалася також сплатити проценти за користування сумою позики. Відповідач зобов'язання по поверненню грошей не виконала, тому позивач змушений звернутися з позовом до суду, просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 16 липня 2010 року у розмірі 876 212, 71 грн. та відсотки у розмірі 522 282, 79 грн., за договором позики від 16 травня 2013 року заборгованість у розмірі 2 359 639, 70 грн. та відсотки у розмірі 1 070 985, 31 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 липня 2010 року відповідач взяла у позику у позивача грошові кошти у сумі 264 400, 00 грн., що було еквівалентно 33 420 доларів США, які зобов'язувалася повернути до 31 серпня 2010 року, що підтверджується даними договору позики (а.с.а.с. 127, 129). Про отримання грошей [PERSON] було надано розписку (а.с. а.с. 126, 128). 03 лютого 2013 року [PERSON] було додатково надано розписку, як доповнення до розписки від 16 липня 2010 року, про те, що вона зобов'язується виплатити [PERSON] винагороду в розмірі 84 000 доларів США (еквівалентно гривні по курсу НБУ) станом на 16 липня 2013 року (а.с.а.с. 130, 131). Згідно з даними договору позики від 16 травня 2013 року відповідач взяла у позику у позивача грошові кошти у сумі 90 000 доларів США, що еквівалентно 735 000 грн., які зобов'язувалася повернути до 31 серпня 2013 року (а.с.а.с. 132, 134). Про отримання грошей [PERSON] було надано розписку (а.с. а.с. 133, 135). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача потрібно стягнути суму боргу за договорами позики у розмірі 120 420 доларів США, що еквівалентно на 01 квітня 2016 року, як передбачено умовами договору, по курсу НБУ 3 157 197, 33 грн. Крім того, згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно наданого позивачем розрахунку, у розмірі 19 920, 61 доларів США та 49 848, 90 доларів США, що еквівалентно на 01 квітня 2016 року, як передбачено умовами договору, по курсу НБУ відповідно 522 282, 79 грн. та 1 070 985, 31 грн. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у розмірі 6 890, 00 грн.

Outcome: approved