Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. Обгрунтовуючи вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 02.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О. на нього було оформлено право власності на нерухоме майно, а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS], а інша 1/2 частина, за батьком - [PERSON]. 30.08.2002 року [PERSON] подарував своїй донці [PERSON], котра прийняла дар, по договору дарування належну йому 1/2 частину вказаної квартири. Оригінал договору купівлі-продажу від 02.07.1999 року, котрий підтверджував право власності позивача на ? частини квартири [ADDRESS] - 09.07.2016 року було викрадено із автомобіля [PERSON] Позивач 19.08.2016 року для підтвердження належності йому права власності на вказане майно звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації, та 25.08.2016 року отримав Інформаційну довідку КВ-2016 №33359 про підтвердження реєстрації Договору купівлі-продажу від 05.07.1999 року в книзі д.776-20 за реєстровим номером №316. 02.09.2016 року позивач звернувся до Київського державного нотаріального архіву, з метою оформлення дублікату договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, однак йому булу відмовлено, у зв'язку з відсутністю реєстру. У позивача відсутні можливості підтвердити право власності на належну йому 1/2 частину квартири у [ADDRESS], в поза судовому порядку, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу, що змушує його звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2017 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, треті особи: [PERSON], Київський державний нотаріальний архів Міністерства юстиції України про визнання права власності на нерухоме майно - закрито в частині позовних вимог [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2017 року залучено в якості третьої особи Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяви убачається, що відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та підтвердив обставини справи, що були викладені в позовній заяві. Представники Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України та Київського державного нотаріального архіву Міністерства юстиції України у судове засідання не з'явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином. Від представника Київського державного нотаріального архіву Міністерства юстиції України надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України Колток О.М. подала заперечення на позовну заяву в якій просила вирішити питання правомірності залучення ГТУЮ у м. Києві в якості відповідача та залучити його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки майнового інтересу у даному позові управління не має. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до даних договору купівлі-продажу від 02.07.1999 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] (продавці) і [PERSON], [PERSON] (покупці), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пузіком Ю.О. і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації від 05.07.1999 року в книзі Д 776-20 за реєстровим номером 316 покупці придбали нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та набули право приватної власності на вказане майно в рівних долях (а.с. 36-37). Згідно із Договором дарування частини квартири від 30 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі №8599 [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 8-9). За даними довідки від 11.07.2016 року №40/2/1/4238 Татарбунарського ВП АВП ГУНП в Одеській області МВС України, 09.07.2016 року приблизно о 12 год. 20 хв. невідома особа шляхом вільного доступу з автомобіля, що знаходився біля супермаркету «Копійка», по вул. В.Тура, в м. Татарбунари, Одеської області здійснила викрадення особистих речей та документів [PERSON] в тому числі документів щодо права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до інформаційної довідки КВ-2016 № 33359 від 25.08.2016 року, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації Київської міської ради, на праві власності за [PERSON] зареєстровано 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пузіком Ю.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02.07.1999 року №4010, зареєстрованого в Бюро 05.07.1999 року, в книзі д. 776-20 за реєстровим №316 (а.с. 35). Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Державна реєстрація прав власності та їх обтяжень на об'єкти нерухомого майна проводиться відповідно до Закону України № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктами 1, 9 частини 1 статті 27 Закону зазначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, нові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо власності та інших речових прав на нерухоме майно. Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року визначено, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. У судовому засіданні встановлено, що 02.09.2016 року позивач звертався до Київського державного нотаріального архіву, з метою оформлення дублікату договору купівлі-продажу спірної квартири, однак йому булу відмовлено, у зв'язку з відсутністю реєстру за період здійснення правочину. Згідно із ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи докази в їх сукупності, а також враховуючи той факт, що відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і задоволення позову в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 6890,00 грн.

Outcome: approved