Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8 938,00 грн. та витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач працює водієм автотранспортних засобів та по суміщенню експедитором на ФОМ [PERSON] за трудовим договором. Здійснюючи свої трудові обов'язки відповідачем було завдано матеріальної шкоди, а саме: в результаті прийому товару була виявлена недостача «Дріт оцинкований 2,5 ОК СТ 1КП, 3 мотка вагою 410 кг на суму 8 938,00 грн., що підтверджується Актом недостачі. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч.1 ст.76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах. [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів та по суміщенню експедитором , що підтверджується посадовими інструкціями [PERSON] 25.04.2017 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Відповідно до Акту від 16.05.2017 року, у результаті прийому товару «Дріт оцинкований 2,5 ОК СТ 1КП», недостача склала 3 мотка вагою 410 кг на суму 8938,00 грн. Позивачем було сплачено матеріальні збитки у розмірі 8 938,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №142 від 17.05.2017 року. Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як зазначається у ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», у відповідності зі ст.130 КЗпП (322-08) відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Виходячи з вимог ст.15 ЦПК (1501-06) суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП (322-08) залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідност.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи, що відповідачем не спростовано порушення умов договору, укладеного між сторонами, не відшкодовано в добровільному порядку завдану шкоду, відповідачем прийнято на себе повну матеріальну відповідальність, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно дост.88 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved