Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №37, корп..2 будинок. 18 по вул.. 49 Гвардійської дивізії в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №626. У вказаній квартирі значаться зареєстрованими син позивача [PERSON], та [PERSON] колишня дружина її сина, та онук [PERSON], що підтверджується актом про фактичне проживання громадян. Після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON], а саме з червня 2015 р. виїхала з спірної квартири з дитиною та забрала всі свої речі. У звязку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №37, за адресою м. Херсон вул.49 Гвардійської дивізії, 18 корпус 2. Позивач та її представник в судове засідання надали заяви, в яких просили розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечували. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не сповістили. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно договору купівлі-продажу від 14.06.2011 року [PERSON] належить на праві власності квартира №37 корп. 2 , буд.18, вул.. 49 Гвардійської дивізії в м. Херсоні, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №626. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача по справі [PERSON], що підтверджується копією рішення від 16.04.2015 року по справі №668/3652/15 року про розірвання шлюбу. Відповідно до Акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у житловому будинку за №5 від 01.04.2016 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими: власник [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved