Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя не склалося, з 2015 року вони проживають окремо,припинили подружні відносини, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано. Вказує,що син проживає з нею,вона самостійно займається вихованням сина. Відповідач вихованням сина не займається,його не відвідує,не телефонує, не вітає з днем народження та іншими святами, не цікавиться його життям, успіхами у навчанні,станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі,необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти та не допомагає матеріально. Тому позивач вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, тому просить позов задоволити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою від 01 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним вище, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом оголошення про виклик на офіційному веб - сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Ліва О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що є матір`ю позивачки, вказала,що відповідач перебував у шлюбі з її дочкою в них народився син [PERSON] . У 2016 році відповідач [PERSON] покинув сім`ю та пішов до іншої жінки з того часу до дитини жодного разу не приходив,її життям не цікавився, з днем народження жодного разу не привітав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є вчителем гімназії «Провесінь» Львівської міської ради, син позивачки [PERSON] з першого класу навчається в даній гімназії та на даний момент є учнем третього класу, раніше дитина згадувала батька, зараз не згадує. Батька [PERSON] вона жодного разу не бачила та в школі його жодного разу не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що є знайомою позивачки [PERSON] та навчає дитину в недільній школі, батька дитини вона жодного разу не бачила та дитина про батька не згадувала. Свідок [PERSON] пояснила,що добре знає родину позивачки та є хресною мамою [PERSON] , зазначила,що протягом останніх 5 років вона батька дитини жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] пояснила,що знайома за позивачкою з дитинства також знає її дитину,вказала,що батька дитини вона давно не бачила,останній дитиною не цікавиться. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи,свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз`яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції [PERSON] народився [INFO] ,його батьками є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.11). Рішенням Личакіського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] проживає із позивачкою [PERSON] , що підтверджується довідкою виданою ЛКП «Господар» №11.10.2018 р. №10057 (а.с.16). З листа Комунального некомерційного підприємства «6-а міська поліклініка м.Львова» від 21.08.2018 №76 (а.с.14), дитина [PERSON] регулярно проходить регулярно профілактичні огляди та планові вакцинації в супроводі мами [PERSON] або бабусі. Згідно висновку органу опіки та піклування від 18.10.2018 за №2608-597 (а.с.12-13) вбачається, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком. А тому,орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] . Отже, в судовому засіданні встановлено,що з 2015 року відповідач не цікавиться сином та не бачиться з сином, дитина проживає з позивачкою, перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям. Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і відповідачем не спростовані, та підтверджуються також показами допитаних в судовому засіданні свідків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач [PERSON] ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , ним не займається та не піклується, не проявляє інтересу до стану здоров`я та навчання дитини, не цікавився її фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України). З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини є підставними. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з Роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, відповідно має можливість працювати та сплачувати аліменти в запропонованому розмірі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) є необхідними та достатніми для забезпечення належного утримання спільної дитини сторін. Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відтак, аліменти слід присудити з дня пред`явлення даного позову, тобто з 11.12.2020 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений позивачкою при зверненні з вимогою про позбавлення батьківських прав, крім того, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved