overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідач є споживачем Краснолуцької філії ТОВ «ЛЕО» та користується електричною енергією. Відповідач порушив Правила користування електричною енергією для населення, затверджені ПКМУ № 1357 від 26.07.1999 р., що виявилось у розкраданні електричної енергії шляхом самовільного підключення електричної проводки до електромережі яка не належить електропостачальнику, минаючи прилади обліку, про що був складений акт від 23.02.2012 року №809492. Заборгованість за актом складає 700 грн. 13 коп., яка відповідачем не сплачена. При повторній перевірці працівниками РЕС було встановлено, що відповідач знову порушив п. 48 Правила користування електричною енергією для населення, затверджені ПКМУ № 1357 від 26.07.1999 р., що виявилось у самовільному підключенні електричної проводки до електромережі яка не належить електропостачальнику, минаючи прилади обліку, про що був складений акт від 25.12.2012 року №816500. Заборгованість за актом складає 3362 грн. 76 коп., яка відповідачем не сплачена, тому позивач просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 4062 грн. 89 коп, а також понесені ним витрати на сплату судового збору. Представник позивача просила позов задовольнити, розглянути справу за її відсутності, про що надала письмову заяву. Відповідач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, або у разі, коли відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводиться. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, як підтверджений матеріалами справи. Судом встановлена вина відповідача в порушенні 23.02.2012 року та 25.12.2012 року ПКЕЕН, яке полягає у розкраданні електричної енергії шляхом самовільного підключення електричної проводки до електромережі яка не належить електропостачальнику, минаючи прилади обліку. Це підтверджується актами від 23.02.2012 року №809492 та 25.12.2012 року №816500. Сума спричинених позивачу збитків підтверджується наданим позивачем розрахунком. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, яка спричинена неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її спричинила. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], який він має намір продати. У будинку також зареєстрований його син - [PERSON], який не мешкає у будинку, але не бажає знятися з реєстрації, що порушує право на вільне розпорядження своїм майном. Просив визнати [PERSON], [INFO], уродженця м.Тюмень Російської Федерації, втративши право користування жилим приміщенням у будинку, розташованому в [ADDRESS]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.05.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 29.01.1994 р. [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно Акту від 03.05.2018 р. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично не мешкає за зазначеною адресою з травня 2015 р. Як вбачається з інформації Відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради, згідно наявного картотечного обліку [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], з 14.12.2006 р. по теперішній час. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач не проживає у будинку понад шість місяців, а згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не проживає у вищезазначеному будинку з 2015 року, і це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки відповідач не мешкає за адресою реєстрації понад рік. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що він є квартиронаймачем [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, в якій також зареєстрована його донька [PERSON] та дружина [PERSON]. Фактично відповідачка не проживає у квартирі з 2011 року, речей своїх не має в квартирі, витрат по сплаті комунальних послуг не несе, виїхала до іншої держави. Крім того зазначив, що він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим йому складно сплачувати комунальні послуги, оскільки за даною адресою зареєстрована відповідачка. У звязку з чим, відповідач вимушений звернутися до суду і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, б. 36 кв. 40. До суду позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, до суду не зявився, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є квартиронаймачем [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, що підтверджується особовим рахунком № 1040 та крім нього в квартирі зареєстровані донька [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с. 2). Відповідно до довідки-акту № 261 від 19.08.2016 року, виданої Комітетом самоорганізації населення Меотида, відповідачка у [ADDRESS] у Приморському районі м. Маріуполі тільки зареєстрована, але фактично не мешкає з 2011 року, виїхала за кордон на постійне місце мешкання, чим підтверджується відсутність відповідачки за місцем реєстрації на протязі більш ніж одного року (а.с. 3). Згідно ст. 71 ЖК України\~при\~\~тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], і позов задовольняє. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 26.07.2010р. по 13.06.2014р. працював на посаді головного енергетика Мостобудівного загону №27 ПАТ «Мостбуд». За час роботи він неодноразово бував у службових відрядженнях, за які мав отримати компенсацію витрат на суму 6285,25 грн., але ці кошти йому не виплачені. Позивач в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти прийняття заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не відомі. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки ПАТ «Мостобуд» філії «Мостозагін №27» від 06.10.2014р., заборгованість перед працівником [PERSON] по витратам на відрядження станом на 2014р. складає 6285,25 грн. В позові [PERSON] зазначає, що з червня 2014р. він звільнений з ПАТ «Мостбуд», і цей факт не заперечується відповідачем. Згідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином на користь [PERSON] з відповідача ПАТ «Мостобуд» підлягає стягненню заборгованість по витратах на відрядження станом на 2014р. в розмірі 6285,25 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 29 грудня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу дітей не мають. Сімейні стосунки припинені з листопада 2014 року у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачкою зберегти неможливо. Спорів про поділ майна не виникає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також наполягав на розірванні шлюбу із відповідачкою. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу та просила у разі розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, сторони перебувають у шлюбі з 29 грудня 2012 року ( актовий запис № 616) (а.с. 4). Сімейні стосунки припинені з листопада 2014 року, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть. Спорів про поділ майна не виникає. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Враховуючи встановлені обставини, відсутність дітей від шлюбу, а також приймаючи до уваги, що відповідач позов визнав, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання, відновлення сім'ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, в зв'язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягнує з відповідачки на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що зареєстрував шлюб з відповідачем 27.07.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 232. Від даного шлюбу сторони маютьдіте: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем з тих причин, що між ними склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя, сім'ю, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, тому, на думку позивача, збереження сім'ї суперечить їх, з відповідачем інтересам. Сторони подали до суду заяви про можливість слухання справи за їх відсутності. Позивач заявлені вимоги підтримує. Відповідач позов визнав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Під час розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на час розгляду справи носять формальний характер, оскільки фактично припинені, сторони разом не проживають, і, на думку суду, існування сім'ї в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 16.04.2013 року до міської комунальної власності належить частина гуртожитку по пр. Луніна, 9 в Приморському районі м. Маріуполя із майном. Згідно даних особового рахунку у кімнаті № 205 в буд. № 9 по пр. Луніна в м. Маріуполі зареєстрована відповідач [PERSON], яка фактично не мешкає в кімнаті з 2013 року. Просив визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: м. Маріуполь, пр. Луніна, 9 в кімнаті-блоці № 20. Відповідно до ухвали суду від 06.11.2018 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачу вручена копія ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не зявилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 23.02. 2010 року до міської комунальної власності належить будівля готельного типу, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно даних особового рахунку у кімнаті [NUMBER] в [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] Фактично вони не мешкають у кімнаті більше шести місяців. Просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] кімнт. [NUMBER]. В суді представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи повідомленими про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явились, із будь-якими заявами на адресу суду не звертались, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник Маріупольської ККП Керуюча компанія «Приморська» в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, що рішенням Маріупольської міської ради від 23.02. 2010 року, будівля готельного типу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] передана в міську комунальну власність та прийнята на баланс ЖКП № 1 Приморського району. (а.с.6) Відповідно до особового рахунку [NUMBER], виданого ККП «КК «Приморська», в кімнаті [NUMBER] в буд. [ADDRESS] з 20.06. 2007 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. (а.с.3) Відповідно до особового рахунку [NUMBER], виданого ККП «КК «Приморська», в кімнаті [NUMBER] в буд. [ADDRESS] з 20.01. 2010 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. (а.с.3) Як слід з акту від 31.03.2014 року, виданого Комунальним комерційним підприємством «Керуюча компанія «Приморська», відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у кімнаті [NUMBER] в буд. [ADDRESS] тільки зареєстровані, але фактично не мешкають більше шести місяців. (а.с. 4) Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] кімната [NUMBER], і позов задовольняє в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 23.02.2010 року на балансі міської комунальної власності належить будівля готельного типу по проспекту Будівельників, 54 в Приморському районі м. Маріуполя із майном. Згідно даних відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у кімнаті № 103 буд. № 54 по пр. Будівельників в м. Маріуполі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які фактично не мешкають в кімнаті понад шість місяців. Просив визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування ліжко-місцем у кімнаті № 103 в будинку № 54 по проспекту Будівельників в Приморському районі міста Маріуполя. Відповідно до ухвали суду від 08.01.2019 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачу вручена копія ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату та час судового розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, до суду не зявилися, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталися, тому суд, за згодою представника позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, суд,

Outcome: approved