Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати за ним право власності на гараж під літ. «Б-1» загальною площею 53,7 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що у серпні 2013 р. між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він позичив [PERSON] кошти у розмірі 50 000 грн. терміном до 31.05.2014 р. з метою проведення робіт по будівництву гаражу по [ADDRESS]. У випадку невиконання умов договору, відповідач взяв на себе зобов'язання передати йому у власність збудовану будівлю та відшкодувати витрати, пов'язані із виконанням цього договору позики. У зв'язку із закінченням терміну дії договору позики, [PERSON] звернувся до відповідача про повернення позичених коштів, однак останній відмовився повертати гроші та відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання. Так як [PERSON] відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо повернення позичених коштів, враховуючи факт завершення відповідачем будівельних робіт по будівництву гаражу по [ADDRESS], беручи до уваги вимоги п. 3 договору позики від 01.08.2013 року, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідач первісний позов заперечив, 12.09.2014 р. подав зустрічний позов, у якому просить визнати за [PERSON] право власності на гараж під літерою «Б-1» загальною площею 53,7 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Окрім цього, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 017678 від 22.10.2010 року, виданого на підставі ухвали Львівської міської ради № 3960 від 30.09.2010 р., він є власником земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Цільовим призначенням земельної ділянки є обслуговування житлового будинку. Так у 2013 р. він біля належного йому на праві приватної власності житлового будинку збудував цегляний гараж площею 53,7 кв. м, будівництво якого здійснювалось за кошти, позичені у [PERSON], що підтверджується укладеним між ними договором позики від 01.08.2013 р. Згідно умов даного договору він взяв на себе зобов'язання у випадку неможливості повернення позичених коштів передати у власність відповідача даний об'єкт після оформлення документів, які підтверджують право власності на збудовану будівлю та встановлення відповідності дійсної вартості об'єкту сумі боргу з врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Відтак вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на вказану будівлю є безпідставною, суперечить п. 3 даного договору позики та може бути виконаною лише після отримання ним документів, що підтверджують право власності на гараж, а позичені у [PERSON] кошти не становлять і 50% дійсної вартості будівлі. Будівництво гаражу загальною площею 53,7 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] відповідає встановленим законом нормативам та стандартам та не завдає шкоди іншим особам, а тому просить зустрічний позов задовольнити та визнати за ним право власності на спірний гараж. Позивач за первісним позовом зустрічний позов визнав у повному об'ємі, не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а у первісному позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. ч. 2 ст. 375 ЦК України передбачає, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно із ч. 3 даної статті право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Ч. 4 ст. 375 ЦК України передбачає, що правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст. 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника /користувача/ земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва/» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно /житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва /створення майна/. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 017678, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Цільовим призначенням земельної ділянки є обслуговування житлового будинку /а.с.32-35/. [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] /а.с.22-31/. Відповідно до договору позики від 01.08.2013 року [PERSON] позичив у [PERSON] 50000 грн. для проведення будівельних робіт по здійсненню будівництва гаражу на [ADDRESS] /а.с.5/. Згідно із довідкою ЛКП «Левандівка» від 28.02.2014 р. № 2/332, [PERSON] самочинно збудував цегляний гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.21/. Відповідно до звіту за результатами технічного обстеження індивідуального гаража на два місця на [ADDRESS], технічний стан індивідуального гаража на два місця, є нормальним /категорія І/ /а.с.40-52/. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що оскільки спірний гараж збудований [PERSON] на належній йому земельній ділянці, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку, відповідає всім будівельним вимогам та нормам, не порушує права третіх осіб, а також враховуючи заяву [PERSON] про визнання зустрічного позову, у якій останній не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на спірний гараж /а.с.70/, зустрічний позов підлягає задоволенню. Щодо первісного позову, то у задоволенні такого слід відмовити з наступних підстав. 01.08.2013 р. між сторонами укладений договір позики /а.с.5/, відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] 50000 грн. для проведення будівельних робіт по здійсненню будівництва гаражу на [ADDRESS] /п.1 договору позики/. Відповідно до п. 3 договору позики у разі, коли [PERSON] не поверне позичені гроші до вказаного в п. 1 договору терміну, то на вимогу [PERSON], [PERSON] зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, інфляційні витрати, а також три відсотки річних від простроченої суми, або передати у власність [PERSON] об'єкт, вказаний у п. 1 договору після оформлення документів, які підтверджують право власності на збудовану будівлю та встановлення відповідності дійсної вартості об'єкту сумі боргу з врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що оскільки реальна вартість гаражу значно перевищує суму боргу за договором позики, позивач по первісному позову визнав зустрічний позов та не заперечує проти визнання за [PERSON] право власності на спірний гараж, що автоматично унеможливлює задоволення його первісних вимог, а тому у первісному позові слід відмовити. Проте, це не позбавляє [PERSON] права звернутись до суду із позовом про стягнення з [PERSON] боргу, що утворився за невиконання вимог договору позики.

Outcome: approved