Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що 23 листопада 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір завдатку, згідно якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 500 доларів США в рахунок майбутньої купівлі будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Станишівка, вул. Сонячна, 1, про що сторони повинні були укласти в строк до 27.12.2016 року договір курівлі - продажу. Проте, сторони договір купівлі-продажу зазначеного будинку не уклали, а відповідач, у свою чергу, не повернула завдаток. Тому позивач просить стягнути з відповідача борг за договором завдатку в сумі 1000 доларів США, що станом на 29.12.2016 року, відповідно до курсу НБУ, є еквівалентно 26307,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн. Позивач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 26) Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася (а.с. 17, 25). За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням, які передбачені ч. 2 ст.\~158, ч. 4 ст.\~169, ч. 2 ст.\~197\~та ст.\~224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 листопада 2016 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти (завдаток) у сумі 500 доларів США в рахунок майбутньої купівлі будинку, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Станишівка, вул. Сонячна, 1 (а.с. 5). Оригінал зазначеного договору був оглянутий судом у судовому засіданні 14.03.2017 р. Згідно з пункту 3 вказаного договору сторони зобовязалися не пізніше 27.12.2016 року укласти договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку. Також установлено, що у визначений договором строк договір купівлі-продажу укладено не було. Пунктами 4 та 5 договору завдатку визначено, що в разі не оформлення договору (купівлі- продажу, дарування, обміну) з вини завдаткоотримувача чи завдаткодавця, як вказано в п. 3 даного договору, завдаток підлягає поверненню, а сторона, по вині котрої не виконаний даний договір, сплачує іншій стороні неустойку в розмірі суми завдатку, а також сплачує вартість послуг АН «Кристал», яка вказана у договорі. Порядок взаєморозрахунків у випадку, передбаченому в п. 4 даного договору, встановлюється такий: в разі не оформлення договору (купівлі-продажу, дарування, обміну) з вини [PERSON] (завдаткоотримувача), що отримала завдаток, повертає 500 доларів США і виплачує неустойку у сумі 500 доларів США; в разі не оформлення договору (купівлі-продажу, дарування, обміну) з вини [PERSON] сума завдатку в розмірі 500 доларів США залишається у [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 500 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, що передбачено ч. 2\~ст. 533 ЦК України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно до пункту 14 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судові рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалася, свої докази суду не представила, відтак суд виходить з наданих доказів позивачем і приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стяненню кошти, передані у якості авансу, за договором від 23.11.2016 року у сумі 500 доларів США, що у перерахунку відповідно до курсу НБУ станом 19 квітня 2017 року становить 13422 грн. 45 коп. Відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial