Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності, а саме відносно вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідача за договором-купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 10.02.1998. В обґрунтування заяви вказав, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2021 задоволеного його позов, але не вирішено вимогу про скасування державної реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно. У судове засідання, призначене на 17.05.2021, учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду заяви позивача. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встанови наступне. Із матеріалів цивільної справи встановлено, що 01.04.2021 Ленінським районним судом міста Миколаєва позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 10.02.1998, реєстраційний номер 5657-к, між [PERSON] та [PERSON] , в особі [PERSON] , що діяла на підставі довіреності від 06.01.1998, як продавцем. В частині позовних вимог про визнання права власності відмовлено. Між тим як вбачається із матеріалів справи в жовтні 2020 року [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати недійним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 10.02.1998, реєстраційний номер 5657-к, та скасувати державну реєстрацію права вланості [PERSON] на квартиру, яке зареєстроване за вказаним договором купівлі-продажу. Таким чином, рішенням суду поновлено право позивача на спірне нерухоме майно, але не вирішеною залишилася вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача на квартиру, яка проведена на підставі оспорюваного правочину. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За частинами першою, другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З аналізу наведених норм слідує, що захист порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду має бути ефективним. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно частини третьої статті 26 наведеного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З метою ефективного захисту порушеного права позивача, яке включає в себе як відновлення права на нерухоме майно через визнання правочину з відчуження такого майна недійсним, а також поновлення державної реєстрації права власності позивача на таке майно, суд вважає заяву про ухвалення додаткового рішення в частині скасування державної реєстрації права власності відповідача за оспорюваним правочином правомірною та такою що підлягає задоволенню.

Outcome: approved