Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 4036,06 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 07.10.2013 року на вул. Донецькій, 57-А в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Чері Тіго», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Вина водія [PERSON] в скоєнні правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, встановлена постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 12.11.2013 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] Автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER], був застрахований власником у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». Виконуючи умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4437951, згідно платіжного доручення №7728 позивач виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER], в сумі 4036,06 грн. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» набула право регресу до винної у ДТП особи - відповідача [PERSON] На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 07.10.2013 року о 22.20 год. В м. Києві по вул.. Донецькій, 57-А, керуючи автомобілем «Чері Тіго», д.н. [NUMBER], під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н. [NUMBER], чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР. Автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER], був застрахований власником у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується полісом АС/4437951 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «Чері Тіго», д.н. [NUMBER]. Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 12.11.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Чері Тіго», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Виконуючи умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4437951, згідно платіжного доручення №7728 позивач виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля «Тойота», д.н. [NUMBER], в сумі 4036,06 грн. Згідно з вимогами п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричини дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, до позивача в порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 4036,06 грн. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved