Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у шлюбі було народжено [PERSON] Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2011 року. Позивач зазначає, що відповідач не виявляє бажання спілкувати із донькою, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не утримує доньку матеріально. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 10.10.2008 року, що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2011 року (а.с. 13). [INFO] у шлюбі було народжено дитину [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 28.04.2009 року) (а.с. 12). 07.06.2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13). Як зазначає позивач у позові, відповідач не спілкується з донькою, вона не отримує батьківського виховання, моральної та матеріальної допомоги, батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. З моменту розлучення донька проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не утримує дитину матеріально. Згідно довідки, складеної в.о. завідувача ДНЗ № 688 Струпницькою І., під час відвідування [PERSON] дошкільного закладу батько не цікавився життям доньки в ДНЗ, не з'являвся на батьківські збори, не приводив та не забирав дитину із садочка (а.с. 17). З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], які мешкають по сусідству з [PERSON], на протязі останніх трьох років жодного разу не бачили [PERSON] Він мешкав окремо, за місцем проживання дитини не з'являвся, ніякої активної участі у спілкуванні та вихованні дитини не приймав (а.с. 18, 19). Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку, що був складений органом опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 30.06.2015 року за № 5895/41/3/103, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач на судові виклики до суду не з`являється, через що суд позбавлений можливості особисто встановити ставлення батька до дитини, а також винність його поведінки, а тому аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved