Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.01.2018 року та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що в січні 2018 року вони з відповідачем домовилися про продаж вище вказаної земельної ділянки та 25.01.2018 року уклали договір купівлі - продажу, згідно даного договору позивач розрахувався з відповідачем сплативши йому 45000,00 грн., і прийняв майно, а відповідач, в свою чергу передав вказане майно у власність позивача за вказану плату, та зобов`язався оформити необхідні документи шляхом нотаріального посвідчення вказаного договору. Однак, до теперішнього часу вимоги закону не виконані, відповідач під будь-яким приводом уникає від нотаріального посвідчення договору, що суттєво порушує права позивача як нового власника придбаної нерухомості, та перешкоджає у реєстрації його права власності на, у зв`язку з чим він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідач на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 189704, виданого 02.09.2010 року на підставі рішення LXXX сесії V скликання Чугуївської міської ради Харківської області від 30.07.2010 року №3928-V, є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 6312090001:71:001:0073, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована: [ADDRESS] (а.с. 8-10). За договором купівлі-продажу від 25.01.2018 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав [PERSON] у власність належну йому на праві власності земельну ділянку, та на виконання умов договору [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти у сумі 45000,00 грн., таким чином, кожен з них виконав свої обов`язки відповідно до ст. 655 ЦК України, що підтверджується розпискою (а.с. 11). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає у власність майно другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно і сплачує за нього певну грошову суму. Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, є підстави для визнання дійсним даного договору купівлі-продажу, оскільки в ньому було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов даного договору, а саме, предмету договору та його ціни.

Outcome: approved