Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на підвальне приміщення у будинку [ADDRESS] Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] , в якому також існує підвальне приміщення. Під час придбання квартири вона знаходилась в аварійному стані, позивачем за власні кошти було проведено ремонтні роботи, в тому числі у підвальному приміщенні, на яке позивач просить суд визнати право власності. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав письмові пояснення, в яких зазначив, що заявлений позов є безпідставним та необгрунтованим. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі- продажу від 05.08.1999 року, зареєстрованому в Одеському БТІ і РОН 16.08.2000 року. Позивач зазначає, що у вищевказаному будинку є підвальне приміщення, право власності на яке позивач просить суд визнати за нею за набувальною давністю. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зі змісту даної норми випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребувані якого власнику було відмовлено. Суд звертає увагу на те, що Одеська міська рада є власником спірного об`єкта нерухомого майна, що належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 21.04.2008 р. серія [NUMBER] . Відомості про те, що відповідач від права власності на спірне підвальне приміщення за адресою: [ADDRESS] відмовлявся в матеріалах справи відсутні. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Умовами набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК України у порівнянні з умовами набуття права власності у інший спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дії по переходу її у власність територіальної громади, що зазначено в Аналізі Верховного Суду України деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України - право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. [PERSON] зазначає, що неодноразово зверталасьдо КП ЖКС «Порто-Франківський» та Департамент комунальної власності Одеської міської ради, але жодного разу не отримала письмової відповіді.Однак копій письмових звернень або скарги на бездіяльність посадових осіб до суду надано не було. Суд критично ставиться до акту, підписаного сусідами, як до доказу обгрунтованості заявлених вимог, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства акт має у вступній частині вказувати підстави для його складання, зазначати тих осіб, які його складали, а також тих, хто був присутній при його складанні, у констатуючій частині - розкривати мету і завдання акта, сутність та характер проведеної роботи, встановлені факти, а також висновки, у кінці акта (перед підписами) повідомляється про кількість примірників та про місце його зберігання. Дата акта повинна відповідати дню факту, що актується. Відповідно до положення ст. 77 ЦПК України - даний доказ є неналежним. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази відповідно до ст. 78 мають бути допустимими, а саме обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до постанови КМУ від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-1 «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» весь житловий і нежитловий фонд перейшов до комунальної власності. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи пояснення сторони позивача, що вона раніше звертались до КП ЖКС «Порто-Франківський» та Департамент комінальної власності Одеської міської ради з метою отримання вказаного підвального приміщення у власність, то звідси випливає та обставина, що їй було достеменно відомо про власника даного майна.Разом з цим, в матеріалах справи відсутні належні докази, що посвідчують наявність такої відмови у отриманні позивачами у власність шляхом викупу зазначеного об`єкту нерухомості. Крім іншого, відсутні докази добросовісного, відкритого і безперервного володіння протягом десяти років спірним об`єктом нерухомого майна. Підтверджень того, що позивачем за власні кошти були відремонтовані труби та комунікації, що знаходяться у вказаному підвальному приміщенні з метою попередження руйнування будинку до суду також надано не було. Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за недоведеністю вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed