Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд\~визнати недійсним рішення №1/2017 учасника приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 04.08.2017 року; судові витрати покласти на відповідача [PERSON] Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 10.12.2002 року між [PERSON] , померлим 16.04.2017 року та [PERSON] було укладено договір позики на суму 20\~000 дол. США, умови по поверненню коштів якого останньою виконані не були. В рамках судового спору за позовом [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , померлого [INFO] року, до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищезазначеним позовом було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . В подальшому позов було задоволено. Позивач, посилаючись на те, що в ході розгляду вищезазначеної справи йому стало відомо, що з 15.11.2017 року власником квартири на яку було накладено арешт є [PERSON] на підставі рішення засновника №2/17 приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 06.11.2017 року та Акту прийому-передачі між приватним підприємством « Будінвестбіз 2007» та [PERSON] , яким було виключено [PERSON] зі складу засновників приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» та повернуто [PERSON] його вклад , внесений до статутного капіталу приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» у натуральній формі у вигляді нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу приватне підприємство « Будінвестбіз 2007» набуло право власності на квартиру на підставі рішення №1/2017 учасника приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 04.08.2017 року та Акту прийому-передачі між приватним підприємством « Будінвестбіз 2007» та [PERSON] від 31.08.2017 року. В свою чергу [PERSON] набув право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 05.04.1999 року, що видано згідно з розпорядженням від 04.04.1999 року № 19-10733. Позивач, посилаючись на те, що [PERSON] не мав повноважень розпоряджатись квартирою [ADDRESS] , оскільки довідкою КП « БТІ» ОМР підтверджується наявність реєстрації права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а в подальшому і за [PERSON] , просить суд визнати недійсним рішення №1/2017 учасника приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 04.08.2017 року. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~ 10.12.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала 20\~000 дол. США у якості позики з умовою їх повернення до 31.12.2015 року. [INFO] року [PERSON] помер, після смерті якого у спадок вступив його син [PERSON] , що встановлено постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 року по справі № 523/748/18. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за вищезазначеним договором позики, який ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.01.2018 року було забезпечено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2018 року позов задоволено. З відповіді КП « БТІ» ОМР вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2000 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 19.04.1999 року, виданого згідно з розпорядженням від 19.04.1999 року №132734, в якому зазначено, що квартира приватизована згідно з Законом України « Про приватизацію житлового фонду». З матеріалів справи вбачається, що з 15.11.2017 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Рішення засновника №2/17 приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 06.11.2017 року та Акту прийому-передачі між приватним підприємством « Будінвестбіз 2007» та [PERSON] від 06.11.2017 року. Вказаним рішенням виключено [PERSON] зі складу засновників приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» та повернуто [PERSON] його вклад, внесений до статутного капіталу приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» у натуральній формі у вигляді нерухомого майна квартири, [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаним актом було передано у власність квартиру. В свою чергу приватне підприємство « Будінвестбіз 2007» набуло право власності на квартиру [ADDRESS] , яка розташована [ADDRESS] на підставі рішення №1/2017 учасника приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 04.08.2017 року та Акту прийому-передачі між приватним підприємством « Будінвестбіз 2007» та [PERSON] від 31.07.2017 року. Вказаним рішенням було включено [PERSON] до складу приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» з внеском до статутного капіталу приватного підприємства «Будінвестбіз 2007» у вигляді нерухомого майна- квартири [ADDRESS] . Вказаним актом було передано у власність квартиру. В свою чергу [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] розташована [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 05.04.1999 року, виданого згідно з розпорядженням від 04.04.1999 року №19-10733. У Свідоцтві зазначено, що квартира приватизована згідно з Законом України « Про приватизацію житлового фонду». Підставою звернення до суду стали посилання позивача на те, що [PERSON] не мав повноважень розпоряджатись квартирою [ADDRESS] , у зв`язку із чим просить визнати недійсним рішення №1/2017 учасника приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 04.08.2017 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі п. 5, 15, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», щодо визначення зацікавленості у разі пред`явлення позову про недійсність правочину у контексті ч.3 ст. 215 ЦК України, надано роз`яснення. Так, ЦК України не містить визначення поняття заінтересована особа, а залишає його оціночним. Тому слід врахувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду із позовом про визнання правочину недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У зв`язку з цим, виділяють критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1.Права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2.У результаті визнання договору недійсним, майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3.Заінтересована особа отримує що-небудь у результаті проведеної реституції. З наведеного вище слідує, що позивач під визначення поняття заінтересованості в оспорюваному договорі, в розумінні зазначеному в постанові пленуму не підпадає. Крім того, суд звертає увагу, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.02.2000 року, яка придбала дану квартиру у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які будучи належними власниками цієї квартири мали право її відчужувати. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд наголошує на тому, що позивач по справі не є стороною оспорюваного рішення №1/2017 учасника приватного підприємства « Будінвестбіз 2007» від 04.08.2017 року, яке він просить визнати недійсним. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його права оспорюваним рішенням порушені. Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа та\-кож має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від ха\-рактеру його порушення. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що права позивача порушені, наявністю оспорюваного рішення, враховуючи той факт, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2018 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed