Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 08.08.2014 року спеціалістами сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON], про що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 08.08.2014 року. Згідно вказаного акту встановлено, що відповідач самовільно займає та використовує земельну ділянку під розміщення торгівельного кіоску загальною площею 0,0012 га, із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих Маріупольській міській раді, за адресою: [ADDRESS] без правовстановлюючих документів на земельну ділянку. У зв'язку з вищенаведеним відповідачеві було спрямовано вказівку від 08.08.2014 року № 170/2014 про необхідність усунення порушень вимог законодавства України протягом двадцяти днів. Відповідачем вимоги припису виконані не були, у зв'язку з чим працівниками сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин міської ради 29.08.2014 року вдруге складено акт перевірки вимог земельного законодавства. У зв'язку з вищенаведеним позивач просив суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розміщено торгівельний кіоск, загальною площею 0,0012 га, із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих Маріупольській міській раді, за адресою: [ADDRESS], та привести її у придатний для використання стан, включаючи знос торгівельного кіоску. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.08.2014 року спеціалістами сектору землеустрою та охорони земель відділу регулювання земельних відносин міської ради складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного павільйону (кіоску) «Шаурма» площею 0,0012 га за адресою: [ADDRESS] без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. 08.08.2014 року спеціалістом відділу землеустрою та охорони земель Управління земельних відносин міської ради винесена вказівка № 170/2014 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства [PERSON] до 29.08.2014 року. 19.08.2014 року головним спеціалістом управління земельних відносин повторно складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого зазначено, що вимоги вказівки № 170/2014 від 08.08.2014 року [PERSON] не виконано, самовільно зайнята земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного кіоску, площею 0,0012 га за адресою: [ADDRESS], не звільнена та не приведена у придатний для використання стан. Згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що дозвільних документів на право користування спірною земельною ділянкою у відповідача немає. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У відповідності зі ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку засвідчується державними актами; цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до п. 22 постанови пленуму ВСС від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач самовільно зайняв земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного кіоску, площею 0,0012 га за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved