Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.1985 року по 25.10.2016 рік, який було розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] виданого Новокаховським міським відділом державної реєстрації у Херсонській області від 25.10.2016 року, актовий запис №52. Від шлюбу вони мають синів - [PERSON] та [PERSON]. У період шлюбу, а саме - 30.10.2002 року сторони придбали у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був оформлений на відповідачку. У 2004 році остання уклала договір дарування, згідно якого подарувала в рівних частках 1/2 частину будинку своїм спільним з позивачем синам - [PERSON] та [PERSON], залишивши за собою на праві приватної спільної часткової власності 1/2 (одну другу) частину цього будинку, Оскільки будинок було придбано за спільні кошти, у період зареєстрованого шлюбу і 1/2 частка спірного будинку, яка залишилася після відчуження на користь спільних синів, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, відповідачка не визнає та заперечує право власності позивача на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, він змушений звернутися до суду та просить задовольнити позов, а також просить суд стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, його інтереси представляє адвокат [PERSON], яка надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідачка про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, проте, в судове засідання також не з'явилася, заяв про розгляд справи без її участі суду не надавала. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст. 280 - 282 ЦПК України. При цьому, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 08 червня 1985 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що виконавчим комітетом міського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №761. Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові, відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, згідно заяви позивача, в Книзі про переміну прізвища, імені, по батькові складено актовий запис № 1 від 14.01.2003 року про переміну прізвища позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]». За час перебування у шлюбі сторонами було придбано жилий будинок [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВАВ №863038 від 30 жовтня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори Тихомировим Л.В. в реєстрі №1-3256 оформленим на ім'я [PERSON]. 01 жовтня 2004 року відповідачка уклала договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського нотаріального округу Сердюк І.П. зареєстрований за № 2684, згідно яким подарувала в рівних частках 1/2 (одну другу) частину будинку, садибного типу [ADDRESS] на земельній ділянці площею 569 кв.м. своїм спільним з позивачем синам - [PERSON] та [PERSON]. В результаті, 16.11.2004 року, в Державному реєстрі зареєстровано право спільної часткової власності за [PERSON] та [PERSON], по 1/4 частці зазначеного вище будинку, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5469362 від 17.11.2004р. 25 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], яким посвідчено складання актового запису № 52 Новокаховським міським відділом державної реєстрації у Херсонській області. Виходячи зі змісту позовних вимог позивач просить визнати ним право власності на 1/4 частину вказаного будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року (редакція, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Зі змісту статті 16 ЗУ «Про власність» від 07 лютого 1991 року, (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю від 01 січня 1970 року, (діючою на момент спірних правовідносин) визначається, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, враховуючи, що будинок придбаний за час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу серії ВАВ №863038 від 30 жовтня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори Тихомировим Л.В в реєстрі №1-3256, оформлений згідно цього договору лише на ім'я відповідачки не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Домовленості між сторонами щодо визначення інших часток у спільному майні подружжя в разі його розподілу немає, а шлюбний договір не укладався. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що будинок [ADDRESS] є спільним майном подружжя. Оскільки 1/2 частку цього будинку було відчужено дітям, вказаний правочин мав місце, коли подружжя перебувало у шлюбних стосунках, розподілу підлягає 1/2 його частина. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/ 4 частку спірного будинку. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача. Отже, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved