Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 09 жовтня 2009 року з житлового фонду місцевої Ради депутатів, на імя відповідача, був виданий ордер на житлове приміщення, загальною площею 62,2 м2, яке складається з трьох житлових кімнат з відповідною площею місць загального користування, в шестикімнатній квартирі спільного заселення, яке розташоване за адресою: м-н 9[ADDRESS]. 16 лютого 2015 року дане житлове приміщення було передано у спільну сумісну власність відповідача та її доньки, внаслідок його приватизації. Позивач, на своєму праві прийняти участь у приватизації, не наполягав. Позивач вважає, що спірне житлове приміщення набуто подружжям у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, та з урахуванням інтересів дитини просить суд поділити спільне сумісне майно, визнати за ним право власності на 1/3 частину житла за адресою: м-н 9[ADDRESS]. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Також, до суду відповідачем надані заперечення, відповідно до яких вона позов не визнала у повному обсязі, посилаючись на те, що 24.02.2015 року вона, разом з малолітньою донькою [PERSON], приватизували житлове приміщення за адресою: м-н 9[ADDRESS]/2, м. Лозова Харківської області, яке складається з трьох житлових кімнат з відповідною площею місць загального користування, в шестикімнатній квартирі спільного заселення, загальною площею 62,2 м2, яке на підставі ч. 1 п. 4 ст. 57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю дружини. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З ч. 3 ст. 368 ЦК України, вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 23\~Постанови\~пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.\~ Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Як вбачається з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну власність або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Частина 1 п. 4 ст. 57 СК України, передбачає, що житло, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою власністю дружини, чоловіка. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 2015 року (а.с. 7), видане згідно з рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24 грудня 2013 року № 838 та від 01 жовтня 2014 року № 553, власниками житлового приміщення № 2, яке складається з трьох житлових кімнат з відповідною площею місць загального користування, в шестикімнатній квартирі спільного заселення, яке розташоване за адресою: м-н 9[ADDRESS], на праві приватної спільної сумісної власності є: [PERSON] та [PERSON]. Право власності набуто на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 39113431 від 16 червня 2015 року (а.с. 8), право власності було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. З свідоцтва про шлюб (а.с. 9) серія 1-ВЛ № 103606 вбачається, що 17.01.2008 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], 30.04 [INFO], уклали шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище «Головаш». Згідно свідоцтва про народження (а.с. 10) серія 1-ВЛ № 186673, 11.10.2009 року народилась [PERSON]. Відповідно до довідки комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» від 16.06.2015 року (а.с 14), [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: м-н 9[ADDRESS]/2, м. Лозова Харківської області. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Лозівської міської ради від 13.07.2015 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Копією домової книги (а.с. 16-17) підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: м-н 9[ADDRESS]. Матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира набута [PERSON]Я та [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно норм Сімейного кодексу України є особистою власністю одного з подружжя, тобто [PERSON] Частина квартири, яка належить [PERSON], також не є спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed