Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з останньої борг за договором розписки в загальному розмірі 252335 грн. 62 коп., з яких 3% річних - 1335, 62 грн. від простроченої суми за період з 19.03.2019 року 22.05.2019 року. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір позики від 18 вересня 2018 року і за цим договором позивач передала [PERSON] 250000 гривень під розписку. Сторони погодились з поверненням коштів до 18 березня 2019 року про що відображено в розписці, що написана власноруч [PERSON] . Про отримання цих коштів 18 вересня 2018 року відповідачем була написана розписка. На час подання позову до суду, відповідач борг за розпискою не сплатив, свідомо ухиляється від сплати належних позивачеві коштів, що і стало причиною звернення до суду із зазначеним позовом. Сума заборгованості із врахуванням 3% річних складає 252335 грн. 62 коп., котрі позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 25). Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 32). В установлений строк відповідачем відзиву на позов не надано. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача, адвокат Шевченко К. С. надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 63). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив. (28,29,35,36). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В матеріалах цивільної справи міститься ксерокопія розписки, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] 250000 гривень, та зобов`язалась повернути зазначені кошти до 18 березня 2019 року. (а.с. 4). Позивачу та його представнику, адвокату Шевченку К. С. роз`яснювались права, відповідно до приписів ст. 43 ЦПК України в тому числі і щодо надання доказів. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за № 309/3458/14-ц. Оригінал розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 250000 гривень за час розгляду справи стороною позивача для огляду судом не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи позивачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки єдиним доказом у даній справі є розписка, ксерокопія якої надана суду, однак не надано оригінал розписки для огляду в судовому засіданні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] щодо стягнення боргу за договором позики.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних допустимих доказів підтверджуючих позовні вимоги, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за недоведеністю обставин справи відповідними доказами.

Outcome: dismissed