Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про виселення в якому вказував на те, що між АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] (змінила прізвище із [PERSON]) 20.02.2007 року було укладено кредитний договір №0022/07/01-Z відповідно до умов якого, відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 59 000 доларів США зі сплатою 13,9 % відсотків річних та строком погашення до 20.02.2012 року (далі кредитний договір). 21.08.2007 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору, на підставі якої відповідачу [PERSON] було відкрито відновлювальну кредитну лінію для споживчих потреб у сумі 118 000 доларів США. 15.02.2012 року позивачем було здійснено реструктуризацію наявної кредитної заборгованості відповідача [PERSON] та укладено додатковий договір до кредитного договору на підставі якого, було змінено валюту кредиту з долара США на гривню в сумі 690 513,80 грн. зі сплатою 14,9 % річних та строком погашення до 19.02.2021 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.02.2007 року між АКБ «Форум» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] передала в іпотеку позивачу належну їй на праві приватної власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (далі спірна квартира). У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитним договором зобов'язань, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року наявну заборгованість було стягнуто на користь позивача. Під час виконання зазначеного вище рішення суду позивачу стало відомо, що в квартирі відповідача [PERSON], разом із нею проживають та зареєстровані [PERSON], неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON]. Оскільки [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі були зареєстровані без письмової на те згоди позивача, це є порушенням умов договору іпотеки та тягне за собою право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки. З підстав невиконанням відповідачем [PERSON] рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, 25.05.2015 року відповідачам було направлено вимогу про їх добровільне виселення із спірної квартири протягом 30 днів з моменту її отримання. На момент звернення позивача до суду, відповідачами не виконана вимога банку про звільнення спірної квартири в добровільному порядку, хоча вимоги про виселення були ними отримані. Позивач зазначає, що наявність реєстрації фізичних осіб в переданій в іпотеку квартирі та небажання відповідачів в добровільному порядку її звільнити, фактично унеможливить виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому відповідачів слід виселити без надання іншого житлового приміщення із квартири [ADDRESS] на підставі рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що спірна квартира належала відповідачу [PERSON] до укладення з позивачем кредитного договору, оскільки була набута не за кредитні кошти, тому виселення із спірної квартири без надання іншого житла, порушить законні права та інтереси відповідачів. Крім цього відмітив, що питання про звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалося тому і рішення щодо цього немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, між АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] (змінила прізвище із [PERSON]) 20.02.2007 року було укладено кредитний договір №0022/07/01-Z відповідно до умов якого, відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 59 000 доларів США зі сплатою 13,9 % відсотків річних та строком погашення до 20.02.2012 року. 21.08.2007 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору, на підставі якої відповідачу [PERSON] було відкрито відновлювальну кредитну лінію для споживчих потреб у сумі 118 000 доларів США. 15.02.2012 року позивачем було здійснено реструктуризацію наявної кредитної заборгованості відповідача [PERSON] та укладено додатковий договір до кредитного договору на підставі якого, було змінено валюту кредиту з долара США на гривню в сумі 690 513,80 грн. зі сплатою 14,9 % річних та строком погашення до 19.02.2021 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.02.2007 року між АКБ «Форум» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] передала в іпотеку позивачу належну їй на праві приватної власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитним договором зобов'язань, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року наявну заборгованість було стягнуто на користь позивача. Під час виконання зазначеного вище рішення суду позивачу стало відомо, що в квартирі відповідача [PERSON], разом із нею проживають та зареєстровані [PERSON], неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON]. Оскільки [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі були зареєстровані без письмової на те згоди позивача, це є порушенням умов договору іпотеки та тягне за собою право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки. З підстав невиконанням відповідачем [PERSON] рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, 25.05.2015 року відповідачам було направлено вимогу про їх добровільне виселення із спірної квартири протягом 30 днів з моменту її отримання. На момент звернення позивача до суду, відповідачами не виконана вимога банку про звільнення спірної квартири в добровільному порядку, хоча вимоги про виселення були ними отримані. Позивач вважає, що наявність реєстрації фізичних осіб в переданій в іпотеку квартирі без дозволу позивача та небажання відповідачів в добровільному порядку її звільнити, фактично унеможливить виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому відповідачів слід виселити без надання іншого житлового приміщення із квартири [ADDRESS] на підставі рішення суду. З таким твердженням позивача, суд повністю погодитися не може виходячи із наступного. Пунктом 5.2 договору іпотеки визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодавець має право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.4 договору іпотеки). З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за кредитним договором. Також матеріали справи свідчать про те, що виконавчий напис нотаріуса щодо іпотечного майна на заяву позивача не видавався. За таких обставин, судом встановлено, що позивач скористався своїм правом лише щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] Сам факт наявності боргу відповідача [PERSON] не може свідчити про те, що відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки. З наданих пояснень представника позивача вбачається, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження). Посилаючись на те, що державний виконавець вже провів опис та арешт предмету іпотеки представник позивача вважає, що сам факт відкриття виконавчого провадження та арешт нерухомого майна, свідчить про звернення стягнення на предмет іпотеки та можливість застосування положень Закону України «Про іпотеку» в частині виселення боржника та інших осіб. Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»). За таких обставин, наявність рішення про стягнення з особи боргу та не завершення процедури звернення стягнення на майно в рамках Закону України «Про виконавче провадження» не може свідчити про правомірність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» в частині виселення осіб із житлового приміщення. Крім цього суд звертає увагу на те, що ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була придбана відповідачем [PERSON] не за кошти, які були отримані в кредит від позивача. Дана обставина визнається сторонами. Позивач, звертаючись до суду із позовом аргументував свої позовні вимоги тим, що чинним законодавством не передбачено надання іншого житлового приміщення особам, які підлягають виселенню, тому й просив виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Частиною 2 ст. 109 ЖК Української РСР передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. З аналізу норм ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР вбачається, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року №6-39цс15, яка підлягає обов'язковому застосуванню в рамках ч.1 ст. 360 -7 ЦПК України. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують, а пояснення представника позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому судом до уваги не беруться. З огляду на наведене суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житлового приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed