Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому посилається на те, що 29 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № 201809-SOGL, відповідно до якого банк зобовязався надати кредит у розмірі 11\~400 доларів США на строк до 26 лютого 2010 року. В забезпечення виконання кредитного договору 29 лютого 2008 року між ним та відповідачем укладено договір застави автотранспорту № 201809-1ю Заставою виступав автомобіль DAF FT 95, державний номер [NUMBER]. В 2013 році у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області в задоволенні позовних вимог банку відмовлено у звязку із порушенням строків позовної давності. Таким чином зобовязання за кредитним договором припинені, а тому і договір застави втратив свою юридичну силу. В грудні 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування договору застави та внесення змін до державного реєстру обтяжень, на що отримав лише відписку. Тому позивач просить суд визнати договір застави автотранспорту припиненим у звязку із припиненням забезпеченого заставою зобовязання за кредитним договором та припинити заставу автотранспортного засобу, що належить позивачу на праві власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором позивачем не погашена, а тому договір застави не може бути визнаний припиненим. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитна угода № 201809-SOGL, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 11\~400 доларів США на строк до 26 лютого 2010 року /а.с.6-8/. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 201809-SOGL від 29 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк», найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Приватбанк», 29 лютого 2008 року між цими ж сторонами був укладений договір застави автотранспорту №201809-1, за умовами якого позичальник [PERSON] передав в заставу банку належний йому на праві власності автомобіль [NUMBER] /а. с. 9-10/. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 201809-SOGL від 29 лютого 2008 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено у звязку за спливом строку позовної давності /а.с. 11/. Пунктом 26 договору застави автотранспорту №201809-1 від 29 лютого 2008 року передбачено, що строк дії договору до повного виконання позичальником та заставодержателем зобовязань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно зі ст.605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України, зокрема ст.559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст. 593 ЦК України\~та\~ст. 28 Закону України «Про заставу»\~застава припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Отже, застава є припиненою у звязку з припиненням зобовязань по кредитному договору. Між сторонами на даний час існують невиконані зобовязання, тому суд позбавлений можливості визнати спірний договір застави припиненим, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed