Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , яка заповіла все своє майно позивачу. До спадкового майна входить квартира [ADDRESS] . Померла [PERSON] набула право власності на вказану квартиру в результаті приватизації, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 березня 1997 року, однак у померлої не збереглися ні оригінал свідоцтва, ні його копія. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно після смерті [PERSON] не має. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, щодо вирішення справи поклався на розсуд суду. Враховуючи, що позивач та представник позивача не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, а належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановив. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Факт споріднення підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 грудня 1958 року, в якому матір`ю зазначена [PERSON] . За життя, [PERSON] заповіла все своє майно своєму сину, [PERSON] , відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. зареєстровано в реєстрі за №6690 від 27 серпня 1997 року. 08 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. було повідомлено, що нею 27 серпня 1997 року було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , яка на час посвідчення заповіту проживала за адресою: [ADDRESS] , заповіт був підписаний [PERSON] власноручно в присутності нотаріуса. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» було повідомлено, що за даними реєстрових книг Бюро право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підстав свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 березня 1997 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. відділом приватизації державного житлового фонду було надано відповідь, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , приватизована на ім`я [PERSON] , разом з тим видати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру відділ не може, оскільки такий дублікат видається лише на підставі письмової заяви власника. На запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було повідомлено, що в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , що підтверджується витягом територіальної громади м. Києва про зареєстровани/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Б.Л. від 06 вересня 2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З огляду на наведені обставини та постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивач по справі має обґрунтовані труднощі в позасудовому оформленні своїх спадкових прав. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Враховуючи, що в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивача, як спадкоємця, права на спадщину на квартиру; враховуючи обов`язок спадкоємця відповідно до ст. 1297 ЦК України звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та його подальшу державну реєстрацію (ст. 1299 ЦК України) - відтак, право позивача підлягає захисту в суді, оскільки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, враховуючи, що позивачем доведено його право на спадкування після померлої [INFO] - [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved