Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на 7/26 частин нежитлової будівлі - магазину з надвірними будівлями, загальною площею 159,5 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, також позивач просить визнати за ним право власності на будинок магазину з надвірними будівлями, загальною площею 159,5 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] частин, мотивуючи позов тим, що він 30.08.1995 року згідно договору купівлі - продажу придбав 19/26 частин вищевказаного магазину з надвірними будівлями та з цього ж часу, провівши попередньо ремонт нежитлового приміщення, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володів та користувався всім нерухомим майном, а саме - нежитловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] Після придбання зазначеного нерухомого майна він вже більше, ніж 14 років, використовує його у зазначених цілях. 7/26 частин будівлі магазину залишились у власності науково-виробничого комерційного підприємства «Контакт». Належні підприємству частини будівлі не відчужувались, поділ будівлі в натурі не проводився, належною частиною майна підприємство не користувалось. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним, [PERSON], право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, площею 159,5 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] Позивач та представники сторін в судове засідання не з»явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому представник відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа на розгляд справи не направила свого представника, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.1995 року визнано дійсною угоду купівлі-продажу господарського магазину за адресою: [ADDRESS] між Токівським кар'єром та науково-виробничим комерційним підприємством «Контакт» м. Орджонікідзе. 30.08.1995 року між [PERSON] та науково-виробничим комерційним підприємством «Контакт» укладено договір купівлі-продажу 19/26 частин магазину з надвірними будівлями: сарай-В, огородження № 1, замощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Апостолівського нотаріального округу Штефан В.В. та зареєстровано в Апостолівському БТІ за № 1-Н-21. 7/26 частин будівлі магазину залишились у власності науково-виробничого комерційного підприємства «Контакт». Належні підприємству частини будівлі не відчужувались, поділ будівлі в натурі не проводився, належною частиною майна підприємство не користувалось. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.03.2016 року до вказаного реєстру внесені відомості щодо припинення юридичної особи Науково-виробниче підприємство «Контакт» 23.11.2007 року на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2007 року про припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом. Згідно довідки № 383 від 10.08.2015 р., виданої виконкомом Токівської сільської ради, приватний підприємець [PERSON], який згідно договору оренди від 17.10.2005 року № 01 орендує земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 386 кв.м., орендну плату сплачує регулярно, заборгованості не має. Згідно звіту про оцінку майна, який проведено ТОВ «Оцінка 24» на замовлення [PERSON], оціночна (ринкова) вартість без ПДВ об'єкта оцінки - будинок магазину з надвірними будівлями, загальною площею 159,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 106 300 (сто шість тисяч триста) грн. 00 коп. Ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст.16, 328 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст.344 ЦК України визначається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не зі своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Аналізуючи вищезазначені норми права та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем того, що останній заволодів спірним майном на законних підставах, позивач відкрито та безперервно володіє спірним майном більше 15 років, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved