Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] із яким він проживав разом з 2003 року по [ADDRESS]. Після смерті матері відкрилася спадщина та заявник, як спадкоємець звернувся до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини, проте йому було повідомлено, що через те, що в паспорті заявника стоїть відмітка про реєстрацію його проживання за адресою: [ADDRESS], то нотаріус не може оформити за ним спадщину, незважаючи на його фактичне проживання зі спадкодавцем. Вищенаведене змусило його звернутися до суду з даною заявою, в якому просить встановити факт його постійного проживання з [PERSON] з 2003 року та по день його смерті [INFO]. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити заяву. Приватний нотаріус Кравцов Костянтин Олександрович, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Вислухавши сторін, свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягаєзадоволенню. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: Факт родинних відносин [PERSON] із [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження заявника, серії [NUMBER] від 12 вересня 1969 року, згідно якого останній являється батьком заявника. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 02.02.2007 року. Факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON], підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що він знав [PERSON] на протязі багатьох років. З 2003 року і по день його смерті [INFO], з ним проживав його син [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він в установлений строк не відмовився від спадщини. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає підстави для задоволення вимог заяви, оскільки заявник надав суду достатньо доказів того, що проживав разом із своєю матір'ю на день її смерті та протягом 6 місяців після її смерті за місцем своєї реєстрації. Крім того, встановлення даного факту має юридичне значення, бо від нього залежить право [PERSON]. на спадщину. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 2003 року по [INFO] за адресою [ADDRESS], знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення.

Outcome: approved