Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 06.01.2011 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, чим порушив норми діючого законодавства, оскільки станом на 25.12.2017 року існує заборгованість, яку просить стягнути в примусовому порядку з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі - 14 089,97 грн., яка складається з наступного: 1 949,40 грн. - заборгованість за кредитом, 5 229,68 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 763,75 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 647,14 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.03.2018 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику осіб). 20.03.2018 року [PERSON] отримав копію ухвали суду від 07.03.2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням. У п'ятнадцятий денний строк з дня отримання ухвали суду від 07.03.2018 року відповідач не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Зі змісту ч.1 ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, 06.01.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України вбачається, що Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4., відповідач, як клієнт банку, надав згоду щодо встановлення кредитного ліміту за рішенням банку та у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, грошові кошти та нараховані проценти не сплачує, у зв'язку з чим станом на 25.12.2017 року за відповідачем по укладеному кредитному договору від 06.01.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 14 089,97 грн., яка складається з: - 1 949,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 5 229,68 - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5 763,75 грн. - заборгованість за пенею; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 647,14 грн. штраф (процентна складова). У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, оскільки в судом встановлено, що між сторонами укладався кредитний договір, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобов'язання, що належним чином в установлений кредитним договором строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та примусового стягнення заборгованості. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 1 762,00 грн. На підставі статей 525, 526, 629, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: approved