Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.04.2008 р. між ним і відповідачем укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умова та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 30.09.2015 р. утворилася заборгованість у розмірі 20344 грн. 07 коп., з яких: 12396 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом; 6641 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина); 956 грн. 86 коп. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 22.04.2008 р. у сумі 20334 грн. 07 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1218 грн. 00 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Суду пояснила, що дійсно відповідач погашала борг у лютому 2014 р., борг за кредитом обраховано з урахуванням погашення кредиту. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково - визнала заборгованість за кредитом та відсотками, пеню. Нараховані штрафи не визнала. Суду пояснила, що отримала картку з встановленим лімітом і періодично користувалася нею, розплачувалася за покупки. У лютому 2014 р. погасила кредит повністю, але рахунок не закрили. Потім вона знову скористалася кредитною карткою. У судове засідання представник відповідача [PERSON] не прибув, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно поданих ним заперечень на позовом вказував, що вважає кредитний договір № б/н від 22.04.2008 р. не укладений, так як з відповідачем не було узгоджено суттєві умови договору, а саме: відсутня «Памятка клієнта», не являються складовими кредитного договору «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», які визначені в якості обовязкових складових кредитного договору. Враховуючи, що кредитний договір № б/н від 22.04.2008 р. є неукладеним, то поверненню підлягають отримані та не повернути грошові кошти та відсутні підстави для нарахування відповідачу процентів за користування грошовими коштами, штрафних санкцій та комісії. Станом на 08.04.2016 р. суму заборгованості становить 6\~963 грн. 14 коп., в підтвердження чого подав роздруківки з офіційного сайту позивача, згідно якого за період з 02.06.2014 р. по 30.09.2015 р. відповідач отримав від позивача 15704 грн. 30 коп. та відповідно в цей період повернув 8741,16 грн. Крім того, заперечує проти того, що позивач без згоди відповідача збільшив розмір ставки відсотків за користування кредитом до 3,6 % за місяць або 43,2 % за рік, так як це суперечить ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до якої Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів. Також заперечує проти стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 100 грн., штрафу у розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 956,86 грн. (процентна ставка). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.04.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви кредитора, умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою (а. с. 9-15). Відповідач [PERSON] не заперечувала факт підписання нею анкети-заяви від 22.04.2008 р. (а.с.74). Відповідно до анкети-заяви від 22.04.2008 р., оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, відповідач погодилася на те, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Своїм підписом на заяві [PERSON] засвідчила згоду на те, що заява з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг. Підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Відповідач на даний час має картку, видану на виконання умов укладеного між сторонами договору. Доводи представника відповідача про те, що кредитний договір є неукладеним, оскільки сторонами не були узгодженні суттєві умови договору спростовуються наведеними доказами та поясненнями безпосередньо відповідача [PERSON] Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку» позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Відповідно до п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту, Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленого Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором. Згідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою» Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. В порушення умов договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої договірні зобовязання перед позивачем не виконала, допустивши прострочення та утворення заборгованості станом на 30.09.2015 р., згідно наданого позивачем розрахунку - у розмірі 20344 грн. 07 коп., з яких: 12396 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 6641 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина); 956 грн. 86 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5 - 9). Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, викладеним у заяві позичальника, Умовам і правилам надання банківських послуг, Тарифам банку, та зроблений на підставі аналізу руху коштів на відкритому позичальнику рахунку. Всупереч ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України представник відповідача [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на спростування вищевказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також не надав доказів щодо існування заборгованості у меншому розмірі, зокрема вказаного ним у заяві у розмірі 6963 грн. 14 коп. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, позивачем доведено, у тому числі із сплати боргу за тілом кредиту, процентами, комісією та пенею. Відповідно до 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Позивачем відповідно до наданого розрахунку нараховано пеню за ставкою 1 %, а також одночасно нараховано 250 грн. штрафу (фіксована частина), 956 грн. 86 коп. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1206,86 грн., задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача заборгованості у розмірі 19137,21 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1145 грн. 75 коп. (19137, 21 грн. х 1218 грн.:20344 грн. 07 коп).

Outcome: partial