Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про витребування суми вкладу, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. 01 березня 2013 року між відповідачем та ним був укладений договір банківського вкладу № 57873-172 Прогресивний для внесення готівкових коштів внеску на депозитний рахунок, зберігання внеску і нарахування відсотків на внесок. Відповідно до п. 2.3 Договору термін зберігання внеску 370 днів з 01 березня 2013 року по 06 березня 2014 року. Згідно п. 3.1.1 Договору відповідач зобов'язався видати банківський вклад по закінченню строку зберігання, вказаного в п.2.3 Договору, та нараховані по банківському вкладу проценти, згідно з п. 3.1.3 цього договору, у готівковій або безготівковій формі за його бажанням. Заявою від 30.01.2014 року він попередив банк про повернення грошових коштів в сумі 88 490, 31 грн. Відповідно до п. 4.5 Договору, якщо вкладник в день закінчення дії договору не звернувся до банку з вимогою про повернення суми вкладу, строк дії договору пролонгується наступного робочого банківського дня на той самий строк, який обумовлено в п.2.3 даного договору за ставкою, яка затверджена у Банку на момент пролонгації Договору. Вимогою від 06.03.2014р. №06/03 про повернення суми вкладу та відсотків він просив Відповідача протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання даної вимоги виплатити грошові кошти в сумі 88 522 (вісімдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять дві) гри.83 коп. У відповідь на вищенаведену вимогу відповідач листом від 11.03.2014р. №111103/370 повідомив, що не має можливості вчасно та в повному обсязі здійснити виплату за Договором. Відомістю по депозитному Договору нарахована сума 88 522 (вісімдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять дві) грн.83 коп., яку Відповідач зобов'язаний сплатити Вкладнику. Таким чином, 06.03.2014 року відповідач мав би повернути йому відповідну суму внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів. Відповідачем частково повернено суму депозиту в сумі 220 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 09.04.2014р. та частково сплачено відсотки за договором в сумі 280 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 09.04.2014р. Отже, станом на 15.05.2014р. сума депозиту та нарахованих процентів 88 022 (вісімдесят вісім тисяч двадцять дві) грн. 83 коп. не повернена. Оскільки відповідач не повернув йому у визначені договором строки суму Внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови Договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Позивач просив стягнути з Відповідача на свою користь суму внеску з урахуванням індексу інфляції, а також відповідну суму 3% річних за фактичну кількість днів користування Внеском. Пізніше позивачем було надано до суду уточнення до позовної заяви, в якому він зазначив, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України 17.12.2013 року № 14 проценти річних про які йдется у частині 2 ст. 625 ЦК України необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст.. 536 ЦК України. Пунктом 3.1.3. Договору банківського вкладу №57873-172 Прогресивний передбачено, що Банк зобов'язується щомісяця сплатити Вкладнику відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 23,50 (двадцять три цілих п'ять десятих) процентів річних. Він звертався до Національного Банку України з проханням застосувати заходи банківського регулювання і нагляду до ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» та виплатити суму Вкладу та нарахованих процентів. У відповідь на вищезгадану скаргу листом від 12.05.2014р. №47- 606/22722 Національний банк України зазначив, що Банк зобов'язаний сплачувати проценти на банківський вклад, у розмірі, визначеному договором, до моменту його повернення Вкладнику. Збільшив розмір позовних вимог на суму 4011,10 грн., що складає 23,5% річних за договором з дня порушення Відповідачем зобов'язань щодо повернення суми вкладу та процентів до дати слухання справи - 02.06.2014р. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму внеску та нарахованих відсотків 88 022, 83 грн., 3% річних -516, 59 грн., інфляційне збільшення суми боргу- 4933 грн., 23,5 % річних за договором- 4011, 10 грн., а всього 97 483, 52 грн. та судовий збір в сумі 97 4 грн. 84 коп. До судового засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві від 26.05.2014 року. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, причину своєї відсутності суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. 01 березня 2013 року між відповідачем та позивачем був укладений договір банківського вкладу № 57873-172 Прогресивний для внесення готівкових коштів внеску на депозитний рахунок, зберігання внеску і нарахування відсотків на внесок (а.с. 8-9). Відповідно до п. 2.3 Договору термін зберігання внеску 370 днів з 01 березня 2013 року по 06 березня 2014 року. Згідно п. 3.1.1 Договору відповідач зобов'язався видати банківський вклад по закінченню строку зберігання, вказаного в п.2.3 Договору, та нараховані по банківському вкладу проценти, згідно з п. 3.1.3 цього договору, у готівковій або безготівковій формі за його бажанням. Заявою від 30.01.2014 року позивач попередив банк про повернення грошових коштів в сумі 88 490, 31 грн. з урахуванням відсотків. Відповідно до п. 4.5 Договору, якщо вкладник в день закінчення дії договору не звернувся до банку з вимогою про повернення суми вкладу, строк дії договору пролонгується наступного робочого банківського дня на той самий строк, який обумовлено в п.2.3 даного договору за ставкою, яка затверджена у Банку на момент пролонгації Договору. Вимогою від 06.03.2014р. №06/03 про повернення суми вкладу та відсотків він просив Відповідача протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання даної вимоги виплатити грошові кошти в сумі 88 522 (вісімдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять дві) гри.83 коп. У відповідь на вищенаведену вимогу відповідач листом від 11.03.2014р. №111103/370 повідомив, що не має можливості вчасно та в повному обсязі здійснити виплату за Договором. Відомістю по депозитному Договору нарахована сума 88 522 (вісімдесят вісім тисяч п'ятсот двадцять дві) грн.83 коп., яку Відповідач зобов'язаний сплатити Вкладнику. Таким чином, 06.03.2014 року відповідач мав би повернути йому відповідну суму внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів. Відповідачем частково повернено суму депозиту в сумі 220 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 09.04.2014р. та частково сплачено відсотки за договором в сумі 280 грн., що підтверджено платіжним дорученням від 09.04.2014р. Отже, станом на 15.05.2014р. сума депозиту та нарахованих процентів 88 022 (вісімдесят вісім тисяч двадцять дві) грн. 83 коп. не повернена. Відповідно до п. 7.2. Договору всі суперечки, що виникають при виконанні даного Договору і не врегульовані ним, вирішуються сторонами шляхом переговорів. У випадку, якщо сторони не досягли взаємної згоди, суперечки розглядаються відповідно до чинного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач не повернув Позивачу у визначені Договором строки суму Внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то Відповідач порушив умови Договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума внеску, нарахованих відсотків- 88022, 83 грн., сума 3% річних 516, 59 грн. та інфляційне збільшення суми боргу- 4933,00 грн., розрахунок яких наданий позивачем, та з яким погодився суд, підлягає стягненю з відповідача в повному обсязі. Крім того, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України 17.12.2013 року № 14 проценти річних про які йдется у частині 2 ст. 625 ЦК України необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст.. 536 ЦК України. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. Пунктом 3.1.3. Договору банківського вкладу №57873-172 Прогресивний передбачено, що Банк зобов'язується щомісяця сплатити Вкладнику відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 23,50 (двадцять три цілих п'ять десятих) % процентів річних. Позивач звертався до Національного Банку України з проханням застосувати заходи банківського регулювання і нагляду до ПАТ «КБ «ПРОМЕКОНОМБАНК» та виплатити суму Вкладу та нарахованих процентів. У відповідь на вищезгадану скаргу листом від 12.05.2014р. №47- 606/22722 Національний банк України зазначив, що Банк зобов'язаний сплачувати проценти на банківський вклад, у розмірі, визначеному договором, до моменту його повернення Вкладнику. Тому суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача також сума 4011,10 грн., що складає 23,5% річних за договором з дня порушення Відповідачем зобов'язань щодо повернення суми вкладу та процентів до 02.06.2014р., тобто на дату звернення позивача до суду з заявою про уточнення позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості 97 483 грн. 52 коп. Крім того, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, якій був сплачений ним при зверненні з позовом до суду у розмірі 974, 84 гривень. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 536, 625, 1060, 1214 ЦК України,

Outcome: approved