Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдана скоєнням ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що вироком суду [PERSON] визнано винуватим у тому, що він 06 січня 2016 року, приблизно о 01.30 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , у порушення п.п. 2.3 «б»; 12.1; 13.1; 13.3 ПДР не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху та дистанцію, не врахував стану свого транспортного засобу, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості руху, не вжив заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації у дорожній обстановці, яка склалася, а саме: рухаючись в Суворовському районі м. Одеси, по освітленому, засніженому, асфальтованому покриттю ділянки проїзної частини Миколаївської дороги, зі сторони вул. Лузанівська в напрямку вул.Червона в лівій смузі руху, при відсутності перешкод на заокругленні дороги, на засніженій ділянці виїхав на зустрічну половину проїзної частини, де допустив зіткнення правою боковою частиною кузову свого авто із передньою правою частиною автомобіля «ВАЗ-21061», під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку у лівій смузі свого напрямку руху зі швидкістю близько 45-50 км/год. У результаті ДТП водію автомобіля [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] заподіяний матеріальний зби\-ток: 2449 грн. 41 коп. шкода здоров`ю, 25999 грн. 94 коп. матеріальний збиток за пошкодження автомобіля марки ВАЗ 21061, д/н [NUMBER] , вартість витрат затрачених на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1741 грн. 44 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду, котру він оцінив в розмірі 60000 гривень. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04 грудня 2018 року касаційну скаргу захисника Євценка Р. І. задоволено частково. Вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року щодо [PERSON] скасовано в частині вирішення цивільного позову, та призначено у цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. (а.с. 4-6). Копію позовної заяви від 30 червня 2016 року, доповнення до позовної заяви та копію постанови Верховного суду від 04.12.2018 року передано судді Сувертак І. В. 03 січня 2019 року. Відповідь на запит про місце реєстрації відповідача на адресу суду надійшла 22 січня 2019 року. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 січня 2019 року зазначений позов залишено без руху у зв`язку з його недоліками. 01 лютого 2019 року позивачем надано на адресу суду заяву про усунення недоліків позову, окрім того надано копію позову разом з додатками для направлення відповідачу. Недоліки позовної заяви [PERSON] усунено в повному обсязі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 лютого 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 133,134). Відповідачем (його представником - адвокатом Євценко Р. І.) надано відзив позовну заяву в котрому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладений на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови у позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Щодо витрат на лікування, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів витрат на лікування, тому зазначені вимоги не підлягають до задоволення. Позивач та його представник, адвокат Кічук І. Г., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з обґрунтувань, що викладені доповненій позовній заяві. (а.с. 23-25). Представник відповідача, адвокат Євценко Р. І. в судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та з обґрунтувань, що викладені в відзиві на позовні вимоги. (т. 2, а.с. 4-10). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року [PERSON] визнано винуватим у тому, що він 06 січня 2016 року, приблизно о 01.30 годині, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , у порушення п.п. 2.3 «б»; 12.1; 13.1; 13.3 ПДР не був уважним, не обрав безпечної швидкості руху та дистанцію, не врахував стану свого транспортного засобу, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості руху, не вжив заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації у дорожній обстановці, яка склалася, а саме: рухаючись в Суворовському районі м. Одеси, по освітленому, засніженому, асфальтованому покриттю ділянки проїзної частини Миколаївської дороги, зі сторони вул. Лузанівська в напрямку вул.Червона в лівій смузі руху, при відсутності перешкод на заокругленні дороги, на засніженій ділянці виїхав на зустрічну половину проїзної частини, де допустив зіткнення правою боковою частиною кузову свого авто із передньою правою частиною автомобіля «ВАЗ-21061», під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку у лівій смузі свого напрямку руху зі швидкістю близько 45-50 км/год. У результаті ДТП водію автомобіля [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості. (а.с. 57-63). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року стосовно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову змінено та в решті вирок суду залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04 грудня 2018 року касаційну скаргу захисника Євценка Р. І. задоволено частково. Вирок Суворовського районного суду міста Одеси від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року щодо [PERSON] скасовано в частині вирішення цивільного позову, та призначено у цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно ж до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 06 січня 2016 року о 01:30 годин, є встановленим і доказуванню не підлягає. Згідно Висновку №670/16 експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріальної шкоди, що завдана власнику КТЗ, що складений 07 листопада 2016 року, вартість шкоди, що завдана власнику автомобіля ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER] в результаті при ДТП на дату оцінки склала 25999 грн. 94 коп. (а.с. 26-29). Автомобіль «Toyota Corolla», державний номер [NUMBER] , котрим керував відповідач в момент ДТП, був застрахований, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/284964, строк дії з 05.07.2015 до 04.07.2016 року, ліміт відповідальності, за шкоду заподіяну майну - 50000 гривень, за шкоду, заподіяну здоров`ю 100000 гривень. Так, відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176 цс18, Верховний Суд відступив від висновку висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування мав право самостійно обирати спосіб захистусвого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Верховний Суд прийшов до висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В даному випадку сума матеріального збитку, що завдана власнику автомобіля ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER] в результаті при ДТП склала 25999 грн. 94 коп., що встановлено Висновком №670/16 експертного автотоварознавчого дослідження. Зазначена сума шкоди не виходить за рамки ліміту відповідальності, що зазначений в Полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/284964 ПрАТ «Українська транспортна компанія», тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] зазначеної шкоди не підлягають до задоволення. За час розгляду справи та у встановлені Законом строки, позивачем не уточнено свої позовні вимоги та не залучено до розгляду у справі відповідачем ПрАТ «Українська транспортна компанія» та не заявлено будь-яких позовних вимог до зазначеного товариства. В частині стягнення з відповідача на користь позивача суми завданої шкоди здоров`ю [PERSON] внаслідок ДТП від 06 січня 2016 року, суд відмовляє у задоволенні у зв`язку з недоведеністю. Квитанції та товарні чеки, що надані позивачем не є належними доказами того, що відображені в них ліки та ін. були витрачені саме на лікування, що спричинило ДТП, котру скоїв [PERSON] . Також суд приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що [PERSON] було передано [PERSON] 5000 гривень в рахунок часткового відшкодування завданої шкоди, про що 30 січня 2016 року було складено відповідну розписку. (т.2, а.с. 13). В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] довелося докладати значних зусиль для відновлення свого здоров`я, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди та задовольняє позовні вимоги в цій частині позову частково шляхом стягнення моральної шкоди у розмірі 6000 гривень. Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial