Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № КІХRF9006680217 від 27.12.2008 року у розмірі 20949,85 гривень, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 2479,39 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1,04гривні; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 26995,62 гривні; штрафи: фіксована частина 500 гривень; процентна складова 973,80 гривень та судові витрати по справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] відповідно договору № КІХRF9006680217 27.12.2008 року отримала кредит у розмірі 3540,73 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає: між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 16.11.2016 року має заборгованість - 20949,85 гривень, розрахунок суми заборгованості додається до позову. Представник позивача - Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» - в судове засіданні не з,явився, направив заяву де просить справу розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з,явилась, про час місце розгляду справи належним чином повідомлена. В судове засідання з,явився її представник відповідно довіреності [PERSON]В,, надав до суду письмові заперечення, суду повідомив, що ні він ні його довірителька заявлені позовні вимоги не визнають в повному обсязі. Кредитного договору не існує, [PERSON] надає копію Заяви відповідачки як позичальника про визнання якихось Правил чи Умов надання даним Банком кредиту фізичним особам. Ця заява не містить доказу того, що у ній визнаються саме ті Умови кредитування, на які посилається позивач, так як в такому випадку на примірнику самих цих Умов ,бажано на кожній їх сторінці має бути засвідчу вальний підпис відповідача. Такі підписи відсутні. Верховний Суд України вже декілька років тому визнав такі правочини, укладені на підставі заяви однієї зі сторін з відсиланням до сайту другої сторони чи дошки його оголошень, - нікчемними. Тобто, такими, визнання недійсності яких не є обов'язковим. Факт укладення кредитного правочину між сторонами у даній справі, позивачем не доведено. Дана Заява на яку посилається позивач не є доказом отримання кредитних коштів, а може бути лише підставою для їх отримання. [PERSON] України своєю постановою визнав, що одним з доказів отримання кредиту може бути виписка руху коштів по рахунку. В даному випадку таку виписку позивачем ані суду, ані відповідачу не надано. Натомість надано лише розрахунок позову, який здійснений на підставі первинної, базової суми кредитного боргу, факт надання якого позивачем відповідачу не є доведеним і підтвердженим. Розроблені Банком Умови надання споживчого кредиту фізичним особам конкретно відповідача у даній справі не стосуються, оскільки в них не йдеться про відповідача, вони не містять її підпис на підтвердження факту ознайомлення саме з ними та саме їх погодження у редакції, наданій Банком суду. Наданий суду рахунок-фактура від 27 грудня 2008 року також не є доказом отримання відповідачем кредитних коштів, так як він є підставою для оплати замовленого товару, але, аж ніяк, доказом такої оплати. Тим більше оплати Банком за рахунок кредитних коштів. Відповідачка після подання Заяви до Банку могла передумати у придбанні замовленого товару, або у його оплаті за рахунок даного кредиту і сплатити його вартість за рахунок інших грошових коштів. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, що даний товар оплачений саме Банком. І це за умови, що сума кредиту не узгоджується з сумою цього рахунку. Не є зрозумілою спосіб видачі кредиту: з каси Банку чи шляхом безпосередньої сплати рахунків, виставлених Позичальнику. В той же час представник відповідача у своєму запереченні також звертає увагу суду на те, що позивачами пропущено строк позовної давності. Заслухавши представника відповідача, вивчивши надані документи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в даному випадку не підлягають задоволенню по суті позову. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. В обґрунтування позовних вимог позивачами надано до суду ксерокопію заяви позичальника № КІХRF9006680217 від 27.12.2008 року яка практично нечитабельна, проте із даної погано читабельної заяви вбачається, що [PERSON], дата народження 24.02.1981 року що проживає за адресою [INFO], пр - т Миру б.15 кв.25 [NUMBER] виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, 07.07.1998 року ІПН [NUMBER], іменований далі «ПОЗИЧАЛЬНИК» що діє на підставі особистого волевиявлення прошу надати мені нижче перераховані послуги: далі частина тексту відсутня. І трохи нижче вказано, що [PERSON] надає позичальнику строковий кредит у сумі 3540,74грн., далі Кредит строком на десять місяців строк з 27.12.2008 року по 276.1-.2009 року включно, на наступні цілі: придбання товару, а також у розмірі 461, 84 грн., на сплату страхового платежу зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 279,9грн., та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,0грн. В обмін на зобов,язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» (Стандарт) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з 10.02.2009 року(дати сплати першого щомісячного платежу) щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» по «15» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти у сумі 354,24грн., для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Товар та/або інше майно позичальника є предметом застави та відповідно до п.2.3.2.4.2.5. Умов забезпеченням зобов,язань. Максимальний розмір вимоги яка забезпечується предметом застави складає 3542,70 грн. предмет застави знаходиться за адресою [ADDRESS]. При порушенні Позичальником зобов,язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню розмір якої зазначено у п.5.1 Умов за кожний день прострочки. Відсоткова ставка за кредитом може змінюватися в залежності від змін облікової ставки НБУ чи інших випадках відповідно до п.3.3 Умов. Крім того надано ксерокопію без дати «Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») («Стандарт») без підпису. Розрахунок заборгованості за договором № КІХRF9006680217 від 27.12.2008 року. Копію рахунка-фактури №КХ-1864 від 27.12.2008 року придбання товару на загальну суму 3999,00. Ксерокопію паспорту на ім,я [PERSON], серії СТ №209906 від 21 вересня 2010 року виданого Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, копія завірена невідомою особою 16.09.2013 року. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається. До приблизного переліку необхідних доказів по даній категорії справ входить письмовий кредитний договір, витратний касовий ордер, або інший платіжний документ, що засвідчує отримання позичальником суми кредиту, прибутковий касовий ордер, інший платіжний документ, що засвідчує повернення позичальником суми кредиту і сплату ним відсотків на суму кредиту до встановленого кредитним договором або законом строку, розрахунок заборгованості за кредитним договором з роздільним зазначенням суми основного боргу, прострочених сплатою відсотків на суму кредиту і (або) неустойки. Суд уважно ознайомився з наданими позивачами копіями документів і прийшов до висновку, що ті докази які надані позивачами недостатні для обґрунтування їх вимог. Так згідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 цього ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту має бути зазначено: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством. З правового висновку щодо застосування норм матеріального права, який міститься у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа N 6-240 цс14), вбачається, що якщо Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, на яку він посилається, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч.2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, кредитний договір між сторонами по справі в письмовій формі не укладався. У доданій до позовної заяви анкеті-заяві не зазначено про суму отриманого кредиту, не зазначено місце укладання договору, реквізити сторін, відсутній підпис відповідача, який би свідчив про ознайомлення та отримання нею Правил користування кредитом, інформації про його сукупну вартість, пам,ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, причому саме тих, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та які додані до позовної заяви. Самі наявні у справі Умови і Правила надання банківських послуг не містять даних про їх належне затвердження та дату цього, їх дійсність на момент підписання заяви-анкети, не містять доказів ознайомлення з ними відповідача. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів у сумі, яка була зазначена у позовній заяві, та отримання кредитної картки «Універсальна» або іншої, як зазначено в заяві-анкеті, її копії надано не було. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дані вимоги кореспондуються і в ст.60 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, врахувавши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення по суті.

Outcome: dismissed