Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду про стягнення моральної шкоди з відповідача, та його вимоги підтримав в суді представник і мотивує тим, що [PERSON] з 06.01.1975 року до 06.11.2009 року працював на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Рівень виробничого шуму, пилу, важкості праці, де працювала позивачка, не відповідали вимогам державних санітарних норм. В результаті роботи в неналежних умовах [PERSON] отримав професійне захворювання. Захворювання професійне: Силікоз 1 ст. s/s, 1/1, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійні. Нейросенсорна туговухість з помірним степенем зниження слуху (третя ступінь) професійного характеру, що підтверджується п. 7 виписки з історії хвороби №0806/1198 за 2009 рік та повідомленням про професійне захворювання за формою П-3 від 02.09.2009 року №336. Захворювання професійне, причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування профзахворювання № 82 від 01.10.2009 р. є недосконалість технологій, неефективне використанням засобів індивідуального захисту. Відповідно до акту огляду МСЕК від 07.12.2009р. [PERSON] вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40%. Відповідно до акту огляду МСЕК від 12.12.2012 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності із ступеню втрати професійної працездатності 45%, безтерміново. Вплив шкідливих виробничих факторів спричинив [PERSON] моральну шкоду, порушилися нормальні життєві зв'язки, він став інвалідом 3-ї групи, постійно хворіє, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях, все це вимагає додаткових зусиль по організації його життя і веде до нових переживань, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 9000 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок ушкодження здоров'ю. Представник ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні пояснив, що з позовними вимогами [PERSON] не погоджується, наявність ряду захворювань не може бути доказом заподіяння моральної шкоди, позивачем не надано доказів порушення життєвих зв'язків та навичок. Вважає, що позивач отримала професійне захворювання зі своєї вини, оскільки знав про шкідливі умови праці, за що отримував відповідні надбавки і компенсації, забезпечувався засобами захисту та не довів заподіяння йому моральної шкоди, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.01.1975 року до 06.11.2009 року працював на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 3-4). Актом розслідування професійного захворювання № 82 від 01.10.2009 року [PERSON] встановлено професійне захворювання у вигляді: Силікоз 1 ст. s/s, 1/1, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень другої стадії. Легенева недостатність другого ступеню. Захворювання професійні. Нейросенсорна туговухість з помірним степенем зниження слуху (третя ступінь) професійного характеру». (а.с. 7). Відповідно до акту огляду МСЕК від 07.12.2009р. [PERSON] вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40%. Відповідно до акту огляду МСЕК від 12.12.2012 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності із ступеню втрати професійної працездатності 45%, безтерміново. (а.с. 12) Таким чином вбачається, що [PERSON] у 2012 році було встановлено ступінь стійкої втрати професійної працездатності 45 %, і в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Між сторонами виникли цивільно-трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтеєю 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові без посередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разу виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р.) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Не зважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч.1 ст. 43 Конституції України та абз. 2 ст. 5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 157 КЗпП України та ст..ст. 6,13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним, стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 7000 грн., враховуючи те, що [PERSON] втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов'язків, відповідач, як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, у зв'язку з чим позивач поніс певні моральні страждання, а також враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved