Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні із малолітніми сином [PERSON] , [INFO] та донькою [PERSON] , [INFO] , визначити такий спосіб участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей: щосуботи, святкових й днів релігійних свят, днів народжень дітей та позивача, позивач забиратиме їх із собою без присутності відповідача на повну добу, а також підсумовано один місяць у році брати на відпочинок дітей із собою. Просить стягнути з відповідача судовий збір. Мотивує свої вимоги тим, що Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/225/18 від 04.05.2018 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] . Діти з ініціативи відповідача, потребуючи материнського догляду перебувають із відповідачем. Окрім цього, зазначає, що звернувся із заявою до Залізничної районної адміністрації про встановлення днів побачень із дитиною, Розпорядженням адміністрації від 26.07.2018 року № 422 було визначено дні та години побачень з дітьми, однак відповідач не виконує приписів вищезгаданого розпорядження, не дає можливості бачити дітей. Вказує, що на неодноразові прохання дати йому можливість бачитися з дітьми, спілкуватися та бачитися з ними, відповідач заборонила вихователям у садку впускати до дітей чи забирати їх із садка. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.05.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення днів побачень із дітьми. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 11). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.07.2020 року постановлено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення днів побачень із дітьми у розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 27). 15.06.2020 року [PERSON] подала Відзив на позовну заяву (з додатками) у якому просить суд повністю відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог (а.с.15-16). 01.07.2020 року від [PERSON] надійшла Відповідь на відзив у якому останній заперечив на відомості викладені у відзиві, надав додаткові пояснення, свої позовні вимоги підтримав (а.с.23-25). У судовому засіданні 20.08.2020 року позивач [PERSON] та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 20.08.2020 року просила долучити свою Письмову правову позицію, проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та Письмовій правовій позиції від 20.08.2020 року Представник третьої особи Павловська Г. Г. у судовому засіданні 20.08.2020 року частково підтримала вимоги позовної заяви. У подальшому сторони, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, однак від позивача [PERSON] 05.11.2020 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити у повному обсязі. Від представника третьої особи Данчак Т. П. 05.11.2020 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, зазначила, що підтримує розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР від 26.07.2018 року № 422 у решті позовних вимог покладається на розсуд суду. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом встановлено, що Рішенням Залізничного районного суду м. Львова року від 04.05.2018 року розірвано шлюб укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладений 09.11.2012 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, запис № 384. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.03.2016 року встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2013 року встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Як встановлено судом та не заперечується сторонами, діти проживають з позивачкою. За заявою позивача, 26.07.2018 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради було видано Розпорядження № 422 про встановлення [PERSON] днями побачень із його малолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] , котрі проживають з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та 3 суботу місяця з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. -2 та 4 неділя місяця з 15 год. 00 год. до 18 год. 00 хв. Побачення батька з дитиною повинні відбуватися в присутності матері [PERSON] (а.с. 9). Такий графік сторонами не виконується. Судом також встановлено, позивач цікавиться дітьми, має бажання спілкуватись із ними та брати участь у їх вихованні. Останньому не вдалось добровільно визначити із відповідачкою спосіб його участі у вихованні їхніх спільних дітей, оскільки відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні із дітьми. Заперечення відповідачки у тій частині, що вона не чинить жодних перешкод позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд до уваги прийняти не може, так як вони нічим не підтверджені та спростовуються зверненнями позивача в ЗРА ЛМР. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). В силу ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у нормі ст. 141 Сімейного Кодексу України, де також зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім цього, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч. 2, 3 ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі змісту ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до змісту ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відсутність у дитини спілкування із батьком може негативно вплинути на розвиток та формування дитини як особистості, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи, негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо. Установивши, що у добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька із дітьми, у тому числі за наслідком звернення батька до органу опіки та піклування відповідно до статті 158 СК України, урахувавши встановлені у цій справі конкретні обставини, інтереси дітей, а також інтереси сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про визначення днів побачень з дітьми батьку [PERSON] , який проживає окремо від дітей. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що участь позивача у вихованні своїх неповнолітніх дітей є доцільним. Обмежень, які могли би перешкоджати їх спілкуванню, суд не знаходить. При цьому, визначені судом способи спілкування (в тому числі визначення днів побачень) з дітьми, батьком можуть бути у подальшому змінені із врахуванням віку дітей, зміни їх режиму дня, особистих бажань дітей. Згідно із ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved