Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати недійсним Кредитний договір від 30.10.2018 року, укладений із відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вночі з 29.10.2018 року на 30.10.2018 року, невідомими особами у нього були викрадені особисті речі, а саме паспорт громадянина України, картка фізичної особи-платника податків № [NUMBER] , платіжна картка АТ КБ «Приватбанк» та сім-карта з номером [NUMBER] . 30.10.2018 року він звернувся до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме викрадення вищевказаних речей та документів із зазначенням обставин вчиненого правопорушення. Про прийняття заяви йому надали талон повідомлення №32819 від 30.10.2018 року. 05.11.2018 року матеріали ЖЄО №32819 від 30.10.2018 року були передані для розгляду за належністю до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області. 07.11.2018 року він подав повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, в якому окрім крадіжки зазначив про взяття невідомими особами від його імені кредитів, за яким 08.11.2018 року було відкрито кримінальне провадження №12018040710001600. Також, 30.10.2018 року у відділенні АТ КБ «Приватбанк» позивач отримав виписки по рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] за період з 29.10.2018 року по 30.10.2018 року, в яких були зазначені операції по даним рахункам та будь-які транзакції з відповідачем там були відсутні. 01.11.2018 року оператором мобільного зв`язку «Київстар» було деактивовано викрадену сім-карту з номером [NUMBER] і видано нову з таким самим номером. Після початку користування даним номером позивач дізнався, що пароль до його електронної пошти був змінений та відновивши пароль, позивач знайшов електронні листи, які свідчать про те, що за допомогою його персональних даних було створено особисті кабінети та взято кредити у декількох фінансових установах, у тому числі у ТОВ «ФК «Бізнес Капітал». Так, позивач намагався врегулювати виниклу ситуацію на досудовому рівні, надавав відповідачу докази того, що кредитний договір оформлений від його імені невідомими особами, проте відповідач ігнорував його зусилля, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв до суду не надав. При цьому, представник відповідача надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив наступне. ТОВ «ФК «Бізнес Капітал» є фінансовою компанією, основний вид діяльності якої - надання за власний кошт фізичним особам (громадянам України) позик, у тому числі на умовах фінансового кредиту, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем (мережі Інтернет). Будь-яка фізична особа (громадянин України) може скористатись своїм правом на оформлення позики, для цього клієнт повинен вчинити сукупність дій, зазначити достовірну персональну інформацію щодо себе та мати можливість під час оформлення правовідносин користуватись персональними засобами зв`язку. Так, позивачем 30.10.2018 року було здійснено комплекс дій по реєстрації аккаунту (особистого кабінету) в сервісі онлайн-кредитів відповідача та подано заявку на отримання грошових коштів у позику. Всі ідентифікуючі (персональні) данні в анкеті були зазначені коректно і повно, тому в результаті автоматизованої перевірки системою, з позивачем було укладено договір №1-20181030-58497, відповідно до якого позивачу було перераховано кредитні кошти у розмірі 2000 грн. на банківський рахунок № [NUMBER] . Належність позивачу вказаного банківського рахунку підтверджується самим позивачем. Відповідач вчасно та у повному обсязі виконав зобов`язання взяті відповідно до умов кредитного договору, при цьому позивач намагається уникнути відповідальності за порушення ним своїх зобов`язань. Представник відповідача ставить під сумнів твердження позивача щодо використання невідомими особами його персональних даних для укладення кредитного договору, вважає, що таке твердження не підтверджується жодним наданим позивачем доказом, звернень від правоохоронних органів, які проводять досудове розслідування за заявою позивача, до відповідача не надходило. Крім того, кредитні кошти було перераховано на картковий рахунок належний позивачеві, відтак грошові кошти отримав саме позивач. Також, представник відповідача зазначив про відступлення права вимоги за Кредитним договором №1-20181030-58497 від 30.10.2018 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до умов Договору факторингу №28022019 від 28.09.2019 року. Представники третіх осіб про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, до суду не з`явились, представник ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позивачем, в свою чергу, було надано відповідь на відзив, в якому на спростування твердження відповідача щодо відсутності у матеріалах справи доказів викрадення невідомими особами у нього особистих документів, зазначив що ним було подано до правоохоронних органів повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, викладено обставини викрадення у нього особистих речей та документів. Також він звертався до правоохоронних органів із клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, а саме просив запросити документи та інформацію у певних фінансових установах (в тому числі відповідача), на що отримав відповідь слідчого про направлення запитів, проте відповіді не надійшло. Також позивач зазначив, що дійсно картковий рахунок [NUMBER] належить йому, проте його банківську картку було викрадено та після виявлення крадіжки картки він одразу зателефонував до банку та заблокував її. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, 30.10.2018 року між ТОВ «ФК «Бізнес Капітал» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1-20181030-58497, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальникові грошові кошти у розмірі 2000 грн., зі сплатою відсотків відповідно до п. 1.2 Договору, строком на 21 день (Т.1 а.с.168-171). Факт перерахування коштів у розмірі 2000 грн. на банківський рахунок [NUMBER] підтверджується квитанцією 112053125 від 30.10.2018 року (Т.1 а.с.172). Кредити надаються відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Бізнес Капітал», затверджених рішенням Загальних зборів Учасників ТОВ «ФК «Бізнес Капітал» Протокол №3 від 29.10.2018 року (Т.1 а.с.131-167). 30.10.2018 року позивач звернувся до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення про прийняття якої йому надали талон повідомлення №32819 від 30.10.2018 року (Т.1 а.с.16,224). 05.11.2018 року матеріали звернення [PERSON] за №32819 від 30.10.2018 року щодо можливих протиправних дій були передані до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (Т.1 а.с.17). 07.11.2018 року позивач звернувся до Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в якому зазначив про крадіжку особистих документів та речей (паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» та сім-карти з номером [NUMBER] ), а також зазначив про взяття невідомими особами від його імені кредитів у різних фінансових установах (Т.1 а.с.18-20). 08.11.2018 року за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження №12018040710001600 (Т.1 а.с.40). Як убачається зі змісту позову та матеріалів справи, з листів, які надійшли на електронну пошту позивач дізнався про оформлення на його ім`я кредитів у різних фінансових установах, у тому числі у ТОВ «ФК «Бізнес Капітал». Позивач намагався вирішити виниклу ситуацію із використанням невідомими особами його особистих даних та оформлення на його ім`я кредитного договору шляхом надіслання на електронну та поштову адресу відповідача листів, скарг, а також наявних в нього доказів (Т.1 а.с.22-39,42-67,75-82). Станом на 15.07.2019 року досудове розслідування по кримінальному провадженню №12018040710001600 від 08.11.2018 року тривало (Т.1 а.с.41). Разом з тим, 28.02.2019 року між ТОВ «ФК «Бізнес Капітал» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №28022019, відповідно до якого ТОВ «ФК «Бізнес Капітал» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги по кредитним договорам, у тому числі Кредитному договору №1-20181030-58497 від 30.10.2018 року (Т.1 а.с.173-177,178-179). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованість на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 1 ст. 205 ЦК України надає право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом та визначає форми у яких може вчинятися правочин, до яких відносяться усна та письмова (електронна) форма правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Таким чином, законодавець надає право сторонам обрати форму укладено договору, зокрема електронну. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Стаття 640 ЦК України передбачає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Порядок отримання та надання позики ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал» регламентується Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Капітал», затверджених рішенням Загальних зборів Учасників товариства, протокол №3 від 29.10.2018 року. Положеннями п. 3.6 вищевказаних Правил передбачений алгоритм дій позичальника для отримання фінансового кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Так, клієнт повинен спочатку зареєструватись у системі, потім сформувати і подати Заявку на отримання кредиту (п.п.3.6.1-3.6.2). Між тим, відповідачем не надано до суду Заявку сформовану та підписану позивачем, як прояв його наміру отримання кредитних коштів. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, яким чином проводилась та чи взагалі проводилась ідентифікація потенційного позичальника. Разом з тим, згідно п. 1.3 Кредитного договору №1-20181030-58497, договір вважається укладеним і набирає чинності, якщо сторони підписали цей Договір за процедурою, встановленою Правилами надання грошових коштів «Фінансовою компанією» та Порядку надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів «Фінансовою компанією», що є невід`ємною частиною Правил, з моменту перерахування кредитодавцем грошових коштів на картковий рахунок банківської платіжної картки позичальника, номер якої було вказано позичальником при реєстрації на веб-сайті кредитодавця cashup.com.ua. Втім, з оспорюваного кредитного договору та Графіку розрахунків, який є Додатком №1 до кредитного договору, неможливо встановити яким чином він підписувався, оскільки останній не містить жодних посилань, які б відсилали до ідентифікації особи, і вказували б на те, що було використано та накладено електронний підпис одноразовим ідентифікатором в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Між тим, суд також звертає увагу щодо зазначення номеру банківської картки, на яку нібито було перераховано грошові кошти у розмірі 2000 грн., зазначеному у наданій відповідачем квитанції (Т.1 а.с.172), оскільки згідно наданих позивачем виписок з рахунку відкритого на його ім`я у АТ КБ «Приватбанк» - номер банківської картки 16-значний, проте у вищевказаній квитанції зазначений 12-значний номер. При цьому, зазвичай неприхованими лишаються перші та останні чотири цифри. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочини не можуть бути визнано недійними у зв`язку з його вчинення в електронній формі, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верхового суду від 11.09.2019 року у справі №522/11532/15-ц. Згідно ч. 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не укладав спірний кредитний договір, яким порушено його охоронювані законом інтереси, відтак суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог та враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved