Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про звільнення майна з-під арешту посилаючись на те, що 21.01.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № MRTG-000000000684, та Іпотечний договір MRTG-000000000684/S, відповідно до якого на забезпечення виконання грошового зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно - квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням позичальником грошового зобов`язання, банк був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 27.03.2019 року право власності на майно було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Однак, реалізувати дане майно власник не має можливості, оскільки постановою № 18963225 від 01.11.2011 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , та заборона на його відчуження. Враховуючи, що вирішити спір в позасудовому порядку не виявилось можливим, звернувся до суду з даним позовом. До суду представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. В разі неявки представника відповідача до суду щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. До суду відповідач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства, відзив на позов не подавала. Представник третьої особи до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 08.07.2019 року. 08.07.2019 року проведено автоматизований розподіл справи між суддями. 15.07.2019 року відкрито провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження. 05.02.2020 року здійснено заміну позивача на правонаступника - АТ «Альфа-Банк». Ухвалою від 04.03.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що 26.01.2007 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит № MRTG-000000000684, та Іпотечний договір № MRTG-000000000684/S, відповідно до якого на забезпечення виконання грошового зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно - квартиру [ADDRESS] . 27.03.2019 року АТ «Укрсоцбанк» зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] , підставою виникнення права власності вказано - Іпотечний договір № MRTG-000000000684/S від 26.01.2007 року. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 02.04.2019 року, слідує, що 01.11.2011 року ВДВС Дніпровського РУЮБ у м. Києві виніс постанову № 18963225, якою наклав арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Згідно відповіді Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у відділі на виконанні перебувало Виконавче провадження № 18963225 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-1032 від 09.04.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «УніКредит Банк» боргу у розмірі 1 598 315,29 грн. 01.11.2020 року в межах вказаного провадження державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент подій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Оскільки, виконавче провадження відсутнє, повторно виконавчий документ до відділу не пред`являвся, позивач позбавлений можливості захистити свої законні права поза судовим вирішення спірного питання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved