Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду, мотивуючи це тим, що рішенням виконавчого комітету Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 13.02.2007 року № 32 «Про включення квартир до числа службових», кімнату [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] віднесено до числа службових. Свідоцтвом про право власності на житловий будинок малосімейного типу від 21 липня 2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської селищної ради від 27 квітня 2006 року № 81, територіальній громаді селища Петрове в особі Петрівської селищної ради на праві комунальної власності в цілому віднесено житловий будинок малосімейного типу, який розташований в [ADDRESS]. Відповідач по справі зареєстрована за адресою: [ADDRESS] однак позивачем при проведені на початку квітня 2014 року перевірки дотримання правил надання та користування службовим житлом було виявлено, що службова кімната [NUMBER] використовується відповідачем з порушенням житлового законодавства, а саме відсутній ордер, що дозволяє на вселення до службового житла. Відповідач й надалі продовжує користуватися службовою кімнатою у власних інтересах, на письмове звернення щодо добровільного зняття з місця реєстрації за зазначеною адресою не реагує, а тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження комунальним майном шляхом позбавлення відповідача права користування службовою кімнатою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що свідоцтвом про право власності на житловий будинок малосімейного типу від 21 липня 2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Петрівської селищної ради від 27 квітня 2006 року № 81, територіальній громаді селища Петрове в особі Петрівської селищної ради на праві комунальної власності в цілому віднесено житловий будинок малосімейного типу, який розташований в [ADDRESS] (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 13.02.2007 року № 32 «Про включення квартир до числа службових» (а.с.5), кімнату [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] віднесено до числа службових. Поряд з цим, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 15.05.2014 року вих. № 411 (а.с.12), відповідачка по справі зареєстрована з 27.09.2006 року за адресою [ADDRESS], дана обставина також посвідчується відміткою у паспорті відповідачки серії [NUMBER], виданого Петрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 25.05.1998 року (а.с.22,23). Підставою для реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою став ордер № 116, виданий Петрівським управлінням житлово-комунальним господарством на ім'я відповідачки (а.с.36). Відповідно до ч.1 ст. 118 Житлового Кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно положень ст.ст. 121, 122 Житлового Кодексу Української РСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37 «Про службові жилі приміщення», а саме пунктами 21, 26 зазначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток N 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. На підставі спеціального ордера між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення. Позивачем не було надано на ознайомлення до суду ні спеціального ордеру, ні договору найму службового жилого приміщення, які б підтвердили факт вселення відповідачки саме у службове жиле приміщення. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, реєстрація місця проживання відповідачки на підставі ордеру № 116 за адресою [ADDRESS] відбулась раніше того моменту, коли рішенням виконавчого комітету Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області від 13.02.2007 року № 32 «Про включення квартир до числа службових» вказане приміщення було віднесене до числа службових. Згідно ч. 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed