Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 15 жовтня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким передав останньому грошові кошти в сумі 170 000 грн. На підтвердження факту отримання коштів 15 жовтня 2012 року відповідачем було надано розписку, підписану їм власноручно, зі встановленням строку повернення позики до 15.10.2013 року. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув. Тому звернувся з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити, а також проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами про розгляд справи у його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2012 року відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 170 000 грн. На підтвердження отримання позики позивачу була надана відповідачем відповідна розписка. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У порушення умов даного договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка становить 170 000 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім того, у відповідності до ч. І ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки між позивачем та відповідачем договором позики не було передбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентності позики, позивач як позикодавець, з підстав передбачених ч. І ст. 1048 ЦК України, має право на одержання процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що підлягають сплаті щомісяця до дня повернення позики. Згідно наданого розрахунку сума процентів, що за весь період користування грошима складає 19 897,12 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, інфляційні витрати, які нараховуються на суму заборгованості складають 7140 грн. та три проценти річних, які нараховуються на суму заборгованості становить 3199,73 грн., які підлягають до стягнення з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданої позивачем квитанції розмір витрат по сплаті судового збору складає 2002,36 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на його користь. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 170 000 грн. основного боргу; 19897,12 проценти за користування позикою; суму індексу інфляції в розмірі 7140 грн.; 3% річних в сумі 3199,73 грн. та судовий збір в сумі 2002,36 грн., а всього 202 239,21 грн.

Outcome: approved