Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, в якій просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] площею 0,0109 га для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що 20.06.2002 р. [PERSON] подарував йому житловий будинок [ADDRESS] в м.Харкові. З того моменту він постійно мешкає в даному будинку, здійснює догляд за ним. Власником земельної ділянки під даним будинком був також [PERSON], відповідно до державного акту. Крім того, останній мав право постійного користування земельною ділянкою навколо будинку на підставі державного акту на право постійного користування землею. [INFO] р. рішенням суду [PERSON] визнано померлим. На даний момент, позивач продовжує постійно користуватися вищенаведеним будинком, а також земельними ділянками під ним та навколо нього і вважає, що після отримання у дар даного будинку до нього перейшли права і на зазначені земельні ділянки. Тому права [PERSON] на вказані земельні ділянки припинені, а за позивачем повинно бути визнано право власності та право користування на дані ділянки відповідно. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій підтримав позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги, просив розглянути справу у відсутність його та його представника. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з'явився , надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] подарував позивачу житловий будинок [ADDRESS] в м.Харкові, згідно договору дарування від 20.06.2002 р., а також витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2014 р. Відповідно до зазначеного договору, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 1109 кв.м. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05.12.2001 р. № 4290 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою м.Харків [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім того, відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 05.12.2001 р. № 436 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею, останньому належало право користування земельною ділянкою площею 0,0109 га, розташованою за тією ж адресою для ведення особистого підсобного господарства, та використовується фактично для обслуговування вищезазначеного житлового будинку. Рішенням Дзержинського райсуду м.Харкова [PERSON] було визнано померлим з [INFO] р., внаслідок чого видано свідоцтво про смерть. З 2002 р. та по даний момент позивач користується вищенаведеними земельними ділянками та будинком, постійно в ньому проживає. Однак на теперішній час позивач не зміг оформити право власності та постійного користування на дані земельні ділянки в позасудовому порядку, тому був змушений звернутися до суду. Відповідно до ст.377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 Земельного кодексу України також передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, до позивача, який набув право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельні ділянки, на яких він розташований, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) - [PERSON] Згідно ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути між іншим визнання права. Також, відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідивши усі матеріали справи, приймаючи до уваги достатність доказів позовних вимог, аналізуючи їх у сукупності і надавши їм належну оцінку, враховуючі волевиявлення сторін, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі по наведеним вище підставам. На підставі викладеного, ст.ст. 377, 392 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України та

Outcome: approved