Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що його бабусею [PERSON] , відповідно до затвердженого проекту від 09.09.1976 року, на земельній ділянці площею 527 м.кв., виділеній рішенням райвиконкому Суворовської ради депутатів від 13.08.1976 року № 422/21, був побудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : [ADDRESS] . Правовстановлюючий документ на зазначений будинок [PERSON] за життя не оформила. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її сини: [PERSON] та [PERSON] , які в рівних частинах прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] був його рідний брат [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . До складу спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до складеного [PERSON] заповіту від 29.04.2009 року, спадкоємцем після його смерті є [PERSON] . На момент відкриття спадщини позивач постійно проживав разом з спадкодавцем, відтак, він є таким, що прийняв спадщину. 19.07.2017 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я спадкодавця та відсутністю документів які б підтверджували наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач просить встановити факт, що [PERSON] , 1908 року народження, яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] [INFO] , уродженця с. Сперіжжя, Брагинського району Гомельської області, який помер [INFO] та [PERSON] , 1935 року народження, уродженця республіки Білорусь, який помер [INFO] ; встановити факт, що [PERSON] , 1908 року народження, яка померла [INFO] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Херсон та [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Херсон; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок літ «А» житловою площею 27,5 м.кв., загальною площею, 45,6 м.кв., який складається з житлового приміщення 1-2 площею 10,4 кв.м., житлового приміщення 1-3 площею 17,1 кв.м. кухні І площею 18,1 кв.м., кухню літ. «Б» площею 20,9 кв.м., вбиральню літ. «Д », водопровід № 3, зливну яму № 4, мостіння № 1, огорожу № 1, № 2 розташовані за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою від 26.10.2017 року суддею Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинською В.Е. відкрито провадження у справі. Відповідно до розпорядження Херсонського міського суду Херсонської області №01-09/1616/19 від 12.06.2019 року суддя Дорошинська В.Е., не може продовжувати розгляд справи. 12.06.2019 року, відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М. Ухвалою від 18.06.2019 року справу прийнято до провадження та розгляд справи призначено за правилами загального провадження. 16.09.2019 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданому до суду позові. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що позивач є його рідним братом. У спірному будинку він не проживає та на спадщину після смерті батька не претендує. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані дчо суду докази, в тому числі матеріали спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та інвентарної справи № 18907, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.92). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , матірю якого записана [PERSON] (а.с. 113). Згідно довідки № 219 від 07.04.2017 року, [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого записана [PERSON] (а.с. 90). З обліково-послужної картки до військового квитка серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , вбачається, що до складу його родини входили мати - [PERSON] , 1908 року народження та брат [PERSON] (а.с. 22-23). [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.9) [INFO] помер [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 11) Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно абз. 1, 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та які можуть вплинути на спадкові права та обовязки інших осіб або за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] необхідно позивачу для підтвердження свого права на спадщину за заповітом. Факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [PERSON] , а також факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підтверджується наданими суду довідкою № 219 від 07.04.2017 року, відповідно до якої [PERSON] записана матір`ю [PERSON] , обліково-послужною карткою до військового квитка серії [NUMBER] , відповідно до якої матір`ю [PERSON] записана [PERSON] , 1908 року народження, а братом - [PERSON] , копією відновленого акту про народження №117 від 19.02.1953 року, відповідно до якої [PERSON] записана матір`ю [PERSON] , домовою книгою, з якої вбачається що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] є уродженцями с. Сперіжжя Брагинського району Гомельської області та разом проживали за адресою : [ADDRESS] , свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . Також, факт родинних відносин підтверджений поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 p.) якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР) у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529, ст. 530 ЦК УРСР (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого. Статтею 549 ЦК УРСР (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прий\-няття спадщини. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. З домової книги на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом за адресою : [ADDRESS] (а.с. 24-25) З довідки № 2655 від 30.12.2016 року вбачається, що на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та шість місяців після її смерті, за адресою : [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 14) Виходячи з вищезазначеного, [PERSON] та [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а отже прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , але не оформили її. З довідки № 2654 від 30.12.2016 року вбачається, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та шість місяців після його смерті, за адресою : [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті свого брата [PERSON] , проте не оформив її. Відповідно до ч. 1ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлюється, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи №7/2017 вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно (а.с. 76-98). Згідно заповіту від 29.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу - [PERSON] , [PERSON] на випадок своєї смерті все належне йому на день смерті майно заповів [PERSON] (а.с. 79). 19.07.2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Зоріної Н.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с. 77). З довідки № 2653 від 30.12.2016 року вбачається, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та шість місяців після його смерті, за адресою : [ADDRESS] , були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки № 194/85 від 20.10.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Отже, спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач у справі - [PERSON] . Листом № 73/02-14 від 19.07.2017 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою : [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім`я спадкодавця та відсутністю документів які б підтверджували наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 98) Набуття права власності на час будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] було врегульовано Указом Президії Верховної ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 р. №8502-11, та прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26.08.1948 року «Право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно ст. 1 зазначеного Указу від 26.08.1948 р. кожен громадянин і кожна громадянка має право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначає, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26.08.1948 року і Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок є факт зведення ним цього будинку з додержанням вимог зазначених нормативних актів. Таким чином, ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на жилий будинок із проведенням його реєстрації, але передбачали отримання дозволу на будівництво та рішення виконкому про затвердження акта про прийняття до експлуатації. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх до експлуатації, наведений в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 року №2/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, що збудовані до 05.08.1992р., тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 р. №449, якою встановлений порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 року за №830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно рішення райвиконкому Суворовської ради депутатів від 13.08.1976 року [PERSON] отримала у користування земельну ділянку площею 527 м.кв. для індивідуального будівництва за адресою: [ADDRESS] 18.02.2013 року КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР здійснено технічне обстеження житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] та видано технічний паспорт. Згідно з технічним паспортом від 17.10.1988 року та технічним паспортом від 18.02.2013 року будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою : [ADDRESS] побудований на протязі 1966-1970 року. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач у відповідності до ст. 1223 ЦК України є єдиним спадкоємцем, зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси. На підставі викладеного,

Outcome: approved