Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS], на земельну ділянку площею 1,6712 га. (кадастровий номер 0720882400:01:001:0030, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта серії ВЛ №072887, виданого Горохівською райдержадміністрацію 05.12.2006 року, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON]. За час життя [PERSON] у 2008 році склала заповіт, в якому належний їй житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. та все належне їй майно заповіла своєму внуку [PERSON]. Після її смерті позивач прийняв спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. В суді позивач позов свій підтримав і пояснив, що спадкодавець - баба - посвідчила на нього заповіт, його не змінювала і не скасовувала. На час її смерті він був неповнолітнім. Просить винести рішення, яким задовольнити його позов, визнати право власності в порядку спадкуванню за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS], на земельну ділянку площею 1,6712 га. (кадастровий номер 0720882400:01:001:0030, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта серії ВЛ №072887, виданого Горохівською райдержадміністрацію 05.12.2006 року. Відповідач, представник Квасівської сільської ради, позов визнала частково, вважає, що заповіт посвідчений законно, він не змінений і не скасований, однак дане спадкове майно слід поділити в порядку спадкування за законом. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав частково і вважає, що поділ спадкового майна його матері слід проводити з врахуванням того, що він і його дочка [PERSON] мають право на це майно як члени колгоспного двору. Разом з тим ствердив, що заповіт мати склала на його прохання, однак будь-який тиск до неї він не застосовував. Відповідач [PERSON] позов визнала частково і вважає, що позивачу слід виділити якнайменшу частину спадкового майна, так як він бабу не доглядав. Вона вважає себе членом цього колгоспного двору, так як по даний час в ньому зареєстрована. Не заперечує, що майже 20 років проживає зі своєю сім»єю в м.Луцьку. Там має квартиру і постійне місце роботи. Знала, що баба написала інший заповіт на позивача за проханням батька. Третя особа на стороні відповідача пояснив, що він вибув з господарства батьків з 1985 року. Знає, що спочатку заповіт був складений на внучку, а потім на внука. Внук бабу не доглядав. З письмових пояснень відповідачів видно, що майно колгоспного двору [PERSON] належало на праві спільної сумісної власності п»ятьом особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вони зберегли на нього право (ніяким чином не втратили) станом на 15.04.1991 року. Після відповідних змін у законодавстві (введення в дію Закону України «Про власність»), які призвели до виключення із законодавчого регулювання такого виду майна як майно колгоспного двору, наведені п»ять осіб зберегли рівне право на майно колгоспного двору, а саме: при виділі з цього майна їхньої частки кожному з них буде належати по 1/5 частині майна колгоспного двору [PERSON], включаючи і Житловий будинок. Після смерті [PERSON], який помер [INFO], його 1/5 частина у майні колгоспного двору (у т.ч., частка у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]) успадкована трьома спадкоємцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Вони продовжили користуватись цим майном одразу ж після смерті [PERSON] Кожному із них перейшло у спадок по 1/3 частини спадкового майна, яке за життя належало [PERSON], а всього: отримали по 1/15 частці майна колишнього колгоспного двору. Станом на день смерті [INFO] [PERSON] належало 4/15 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. Їх вона могла заповітси. На це майно відкрилась спадщина. Оскільки 11/15 частин майна належить іншим особам, то [PERSON] не має права претендувати на нього. Суд, заслухавши вищевказані пояснення сторін та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. З заповіту, складеного [PERSON] 19 травня 2008 року, який було посвідчено секретарем Квасівської сільської ради та зареєстрова в реєстрі за №159 видно, що вона належний їй житловий будинок в [ADDRESS] та все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.9). Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є внуком [PERSON] (а.с.6,7). Згідно з довідкою Квасівської сільської ради від 08.07.2013 року №786, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], заповіт [PERSON] у сільській раді посвідчувався 19.05.2008 року за Р №159. Спадкоємцями після померлої за законом є сини [PERSON], [PERSON], за заповітом внук [PERSON] (а.с.4). З Державного акта серії ВЛ №072887, виданого Горохівською райдержадміністрацію 05.12.2006 року видно, що [PERSON] належала земельна ділянка (а.с.11). З відповіді Горохівської державної нотаріальної контори від 19.08.2013 року №1294/01-09 вбачається, що спадкової справи після померлої [PERSON] не заводилось. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] стверджується, що його було побудовано з дотриманням відповідних будівельних норм. Відповідно до записів у погосподарських книгах будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», а отже майно цього двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.120 ЦК УРСР 1963 року). Членами колгоспного двору згідно з законів станом на 01.01.1986 року були [PERSON] та [PERSON]. З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книгах по селу Охлопів Горохівського району суд встановив, що відповідач [PERSON] проживав в спільному господарстві з липня 1990 року (прибув з с.Крижове) по 1995 рік (вибув до закінчення 6-ти місячного строку прийняття спадщини). Відповідач [PERSON] зареєстрована з 1996 року, будучи неповнолітньою. Третя особа, [PERSON], вибув з 1985 року. До пояснень відповідачів і свідка [PERSON] - матері відповідача [PERSON] в частині проживання без реєстрації внуки [PERSON] в господарстві баби суд відноситься критично, так як всі вони зацікавлені в даних пояснення. Разом з тим суд враховує, що місце проживання неповнолітнього є місце проживання його батьків, тобто господарство [PERSON], що стверджується оглянутою судом погосподарською книгою по селу Охлопів за 1983-1995 роки, а також те, що по цей час відповідач була неповнолітньою. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право на майно, як члена колгоспного двору, може належати особам, які були членами цього колгоспного двору станом на 15.04.1991 року. Після цієї дати у зв»язку з припиненням існування колгоспних дворів жоден із членів колгоспрного двору не вимагав поділу колгоспного двору в порядку, передбаченому ст.ст.123, 125 і 126 ЦК УРСР (в редакції на підставі Закону від 16.12.1993 року) чи виділення частки у межі колгоспного двору з інших підставі, передбачених ст.123 ЦК УРСР 1963 року. Право на виділення частки з майна колишнього колгоспного двору передбачається трирічний строк позовної давності. Отже, станом на 1995 рік в спірному господарстві після смерті чоловіка [PERSON] його дружина [PERSON] проживала і була зареєстрована в господарстві одна. [PERSON] до закінчення 6-ти місячного строку вибув в двір [PERSON], де проживав до 20.12.2010 року - (15 років). Будь-яких доказів про виділ частки колгоспного двору відповідачам за період з 1991 по 2014 роки, а також поділ спадкового майна після смерті [PERSON] відповідачі суду не представили. Відповідач [PERSON] був членом цього двору всього 4 роки, а [PERSON] фактично проживала в Луцьку з своєю сім»єю в квартирі своєї сім»ї, де має постійне місце роботи, членом колгоспного двору не була. Заповіт [PERSON], посвідчений в Квасівській сільській раді 19.05.2008 року по реєстру №159, не змінювався і не скасовувався, це стверджується відміткою у самому заповіті і поясненнями відповідачів. Про його існування було відомо відповідачам, сам [PERSON] в суді ствердив, що це була воля матері, це саме стверджує відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] Таким чином відповідачі у 2008 році усвідомлювали, що вони фактично відмовляються від можливих своїх часток у майні спадкодавця. Представник Квасівської сільської ради в суді ствердила, що заповіт посвідчений на законних підставах. Отже, суд встановив, що станом на січень 2011 року спадкове майно, належного спадкодавцю [PERSON], яка згідно з заповітом заповіла його позивачу [PERSON] на законних підставах. Осіб, які б мали правона обов»язкову частку в заповіданому майні суд не знаходить, так як інвалідність спадкоємець по закону син [PERSON], відповідач по справі, отримав в 2012 році (довідка МСЕК №0113270) - після відкриття спадщини. Тому виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що єдним спадкоємцем по заповіту є позивач [PERSON], який на день смерті спадкодавця був неповнолітнім, а тому вважається таким, що прийняв спадщину (ст.1268 ЦК України). А тому позов [PERSON] слід задовольнити, визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], земельну ділянку площею 1,6712 га (кадастровий номер 0720882400:01:001:0030), яка належала [PERSON] на підставі Державного акта серії ВЛ №072887, виданого Горохівською райдержадміністрацією 05.12.2006 року. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах судовий збір в розмірі 965 (дев»ятсот шістдесят п»ять) гривень в дохід держави.

Outcome: approved