Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу та моральної шкоди, посилаючись на те, що 30.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він надав відповідачу позику у грошовій сумі 50000 гривень., а він зобов'язався повернути позику до 30.10.2013 року. Позивач вказує, що свої зобов'язання за договором він виконав, надавши відповідачу грошові кошти у позику, проте на теперішній час відповідач свої зобов'язання з повернення суми боргу не виконав. Позивач вказує, що своїми діями відповідачем було порушено звичайний ритм його життя та життя його родини, йому потребувалось багато зусиль , щоб повернутися до звичайного ритму життя, крім того внаслідок неповернення грошей відповідачем він змушений був брати гроші у знайомих в борг. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 50000 гривень , моральну шкоду у сумі 5000 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 550,00 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, надав суду заяву в якій вказав, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлен про час і місце розгляду справи,що підтверджується копією телеграми, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.(а.с. 18,23,24-26) Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики від 30.04.2013 року, що підтверджується договором позики грошей, завірений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.9) Відповідно до п.1.1. договору відповідач позичив у позивача гроші у сумі 50000,00 гривень без відсотків . (а.с.9) та відповідач зобов'язався повернути 50000,00 гривень , готівкою строком до 30.10.2013 року включно. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Суд встановив, що відповідно до договору позики від 30.04.2013 року відповідач повинен був повернути зазначену суму боргу до 30.10.2013 року, але не виконав зазначене зобов'язання . Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, та має заборгованість у сумі 50000,00 гривень. Суд встановив, що зазначені вимоги закону та договору позики, щодо повернення суми позики відповідачем не виконані, внаслідок чого порушені законні права позивача, гарантовані ст.ст.526, 610, 625 ЦК України. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 3 березня 1995 року спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень. Виходячи із того, що ні законом ні договором, укладеним між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди за правовідносинами , що виникли між сторонами, суд дійшов висновку , що у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з відповідача необхідно відмовити. Відповідно до ч.3 ст.10, чч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлений цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Крім того, згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Разом з тим, відповідач не надав суду ніяких доказів на підтвердження про відсутність в нього зобов'язань по договору позики та погашення заборгованості позики. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість по договору позики в сумі 50,000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції (а.с.1) суд вважає за необхідне стягнути на його користь з відповідача судові витрати, які були сплачені позивачем. На підставі викладеного, ст.ст.526, 554, 1054 ЦК України в редакції 2003 року,

Outcome: partial