Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102394 від 13 жовтня 2003 року. Мотивує свій позов тим, що 20 листопада 2006 року помер його батько [PERSON]. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого за заповітом, прийняв спадщину, просить визнати його право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити та визнати його право власності на спадкове майно. Справу просив слухати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Мервинської сільської ради і зареєстрованого 23 листопада 2004 року в реєстрі за №109 стверджується, що [PERSON] належний йому Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №102394 від 13 жовтня 2003 року заповів своєму сину [PERSON], тобто позивачу. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 20 листопада 2006 року. Згідно довідки Мервинської сільської ради №579 від 17 червня 2015 року єдиним спадкоємцем майна по заповіту після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який вступив у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом спільного проживання. Заповіт покійного [PERSON] не змінений і не скасований. З спадкової справи №197, заведеної 14 травня 2007 року вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 20 листопада 2006 року спадщину за заповітом прийняв його син [PERSON], тобто позивач. В свою чергу, дружина покійного [PERSON] [PERSON], яка в силу ст.1241 ЦК України має обовязкову частку у спадщині, відмовилася від успадкування на користь своїх дітей, в тому числі і позивача. Рідна сестра позивача [PERSON], яка є спадкоємцем майна покійного батька [PERSON] за законом, обовязкової частки в спадщині не має, оскільки є повнолітньою та працездатною особою. З листа державного нотаріуса від 31 березня 2015 року №565/02-17 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно і розяснено йому право на звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102394 від 13 жовтня 2003 року, власником земельної ділянки площею 1,98 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства є [PERSON]. З оголошення, опублікованому в газеті «Горохівський вісник» вбачається, що вищевказаний державний акт втрачений та вважається недійсним. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті свого батька [PERSON] прийняв спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102394 від 13 жовтня 2003 року.

Outcome: approved