Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому посилаючись на порушення своїх цивільних прав, незаконну приватизацію квартири, що знаходиться на балансі Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго», послідуючу купівлю квартири вказаним відповідачем, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.01.2010 року квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Під час судового розгляду процесуальний статус [PERSON], [PERSON] було змінено з третіх осіб та відповідачів. В судовому засіданні представник позивача Грибець В.А. позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що будинок збудований із залученням коштів позивача, у статутному фонді якого найбільшою є державна частка, спірна квартира була виділена для проживання працівникові Трипільської ТЕС [PERSON], однак приватизація і послідуюча купівля-продаж квартири проведена без згоди підприємства, чи порушено права позивача як балансоутримувача і володільця майна. Відповідачі в судове засідання не з'явились повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлені, заяв, клопотань чи заперечень суду не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідачів та третьої особи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, на будівництво якого залучались кошти в якості дольової участі Трипільської теплоелектростанції, яка є структурним підрозділом ПАТ «Центренерго», що підтверджується випискою із засідання ради підприємств Трипільської ТЕС від 25.01.99 року, актом Державної приймальної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації, розпорядженням Обухівської райдержадміністрації № 665 від 22.10.2004 року, наказом Трипільської ТЕС № 530 від 28.10.2004 року. [PERSON] як працівникові Трипільської ТЕС (маляру «Побутсервісу») спірна квартира була надана для проживання складом сім'ї 2 особи, що підтверджується витягом із протоколу засідання профспілкового комітету Трипільської ТЕС від 21.10.2004 року. 03.12.2004 року між позивачем в особі Трипільської ТЕС та відповідачем [PERSON] було укладено договір найму житла відносно спірної квартири, що підтверджується договором. На підставі свідоцтва про право власності, виданого Українською міською радою 02.11.2005 року шляхом приватизації державного житлового фонду [PERSON] набула право власності на спірну квартиру, яке у встановленому законом порядку пройшло державну реєстрацію, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. 25.11.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, право власності [PERSON] також було зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. 22.01.2010 року [PERSON] продала вказану спірну квартиру [PERSON], право власності якої зареєстроване державою в органах державної реєстраційної служби, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. На звернення позивача КП КОР «Обухівське бюро технічної інвентаризації» листом від 30.06.2011 року було повідомлено про наявність у фізичної особи права власності на спірну квартиру, реєстрацію такого права за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується зверненням та відповіддю на це звернення. У спірній квартирі зареєстрована і проживає відповідач [PERSON], що підтверджується випискою із домової книги. Спірна квартира станом на 28.11.2014 року перебуває на балансі Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго», що підтверджується витягом із балансу. Правовий статус позивача підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, довідкою ЄДРПОУ, положенням, інформаційною довідкою. При наданні правової оцінки позовним вимогам по їх суті суд враховує наступне. Обгрунтовуючи позов позивач посилаєтся на порушення його цивільних прав як володільця та балансоутримувача нерухомого майна оспорюваним правочином. Доводи про володіння позивачем спірної квартири не знайшли підтвердження під час судового розгляду, спростовуються письмовими доказами, з яких вбачається, що власником, володільцем та користувачем спірної квартири є відповідач [PERSON], яка зареєстрована і проживає у цьому житловому приміщенні. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Суд вважає, що у позивачем належно не обґрунтовано які його цивільні права були порушені оспорюваним договором, позивач не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, не був і не є власником цього об'єкту нерухомого майна, тому відповідні доводи позову суд вважає безпідставними. Доводи про перебування спірного майна на балансі позивача не можуть слугувати підставою для виникнення у позивача права на позов про оспорювання правочину, оскільки подібне право не виникає із положень ЦК України, факт перебування майна на балансі юридичної особи не підтверджує обставин виникнення цивільних прав у розумінні ЦК України, це є внутрішнім питанням діяльності юридичної особи, тому достатніх правових підстав для захисту інтересів балансоутримувача в порядку цивільного судочинства суд не вбачає. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Позивачем не оспорювались дії, рішення органу самоврядування, два правочини, які передували укладенню договору купівлі-продажу від 14.01.2010 року, тому підстави для набуття права розпорядження квартирою у покупця є чинними і не скасованими, а дійсний на цей час власник - [PERSON] може вважатись добросовісним покупцем. Позивачем не доведено обставин, які б свідчили про набуття права власності на спірну квартиру і вибуття цього майна із його власності без його волевиявлення. Із встановлених судом фактичних обставин спору не вбачається достатніх і визначених законом підстав для висновку про наявність порушень законних прав чи інтересів позивача, для судового захисту таких прав чи інтересів. Таким чином, правових і фактичних підстав для задоволення позову судом не встановлено. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, відносно визначених позивачем відповідачів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed