Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.В обґрунтуванні свого позову він зазначив, що з 01.03.2008 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Два роки тому вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання він дійшов до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, а також інтересам неповнолітньої дитини. На утримання сина він сплачує аліменти на користь відповідачки. Спірних питань у них не має. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання сторони не з'явились, письмово просять розглянути справу за їх відсутністю. Позивач позов підтримав, відповідачка з позовом згодна. Суд, дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 01.03.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 01.03.2008 року зроблено актовий запис № 51. Подружжя мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, а батько сплачує на його утримання аліменти. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Встановлено, що понад 2 років сторони припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство, позивач не має наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі викладеного та

Outcome: approved