Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 13 квітня 2010 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 569. Наведене підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане ОКП Коломийське МЕТІ 20 травня 2010 року № 26175626. [INFO] року [PERSON] помер, про що 21 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 46. Померлий залишив заповіт, який 28 травня 2012 року посвідчений секретарем Великоключівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 60, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому і на що за законом матиме право заповів [PERSON]. Згідно довідки Великоключівської сільської ради від 17 січня 2013 року №64 підтверджено, що заповіт від імені померлого, [PERSON], що посвідчувався в Великоключівській сільській раді 28 травня 2012 року не змінювався і не скасовувався. Вважає, що [PERSON] на момент підписання заповіту не розумів значення своїх дій та не взмозі був керувати ними, а тому вищезазначений заповіт підлягає визнанню судом недійсним. [PERSON] є спадкоємцем третьої черги, як дядько померлого [PERSON], оскільки [PERSON] та [PERSON], як тітки та спадкоємці третьої черги на спадщину після смерті [PERSON] не претендують. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена не має. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (надалі - Постанова) встановлено, що відповідно до ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. [PERSON] проживав один в житловому будинку [ADDRESS], в зв'язку з чим позивач та інші родичі часто відвідували його. [PERSON] постійно вживав алкоголь, в зв'язку з цим позивач та інші родичі неодноразово просили його припинити вживати алкоголь, так як він поводив себе неадекватно в спілкуванні, з оточуючими, в побутових ситуаціях. Вживання алкоголю [PERSON] призводило до стійких емоційних і вольових розладів, в зв'язку з чим він не взмозі був керувати своїми вчинками та усвідомлювати їх. За таких обставин, вважає, що [PERSON] за своїм психічним станом на час укладення заповіту, не міг мати необхідного обсягу цивільної дієздатності, в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визначний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом іншої особи, чиї цивільні права та інтереси порушені. Закон визначає, що правочин, вчинений в такому стані, не відповідає загальним вимогам чинності правочину, зокрема відповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Відповідно до п. 16 Постанови передбачено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судову-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї сторони. В даному випадку посмертну судово-психіатричну експертизу. Вважає, що є всі підстави для призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки згідно довідки головного лікаря Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні № 3 від 02 квітня 2013 року № 1495 підтверджено, що [PERSON] перебував на лікуванні в лікарні з 28 червня 2012 року до 19 липня 2012 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю у формі хронічного, резидуального, психотичного розладу з галюцинаторно-параноїдним синдромом. Згідно п. 16 Постанови передбачено, що справи про визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Пояснили, що померлий [PERSON] після смерті свого батька з 2008р. почав зловживати алкоголем, був відлюдькуватий, з родичами не спілкувався, дітей і сім»ї не мав. Відповідач проживає по сусідству і допомагав [PERSON] по господарству, але все отримане (молоко, сіно, городину ) забирав собі. Відповідач пригощав [PERSON] горілкою, підвозив на автомобілі. З позивачем померлий не спілкувався, оскільки сварив його за зловживання алкоголем. Позивач разом з братом - батьком [PERSON] збудували будинок в якому проживав [PERSON] Мати [PERSON] померла за рік до його смерті і також заповіла своє господарство відповідачу. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечили. Пояснили, що відповідач на протязі двох років доглядав за господарством померлого [PERSON] Останній за рік до смерті висловлювався про те, що не хоче залишати господарство позивачу і має намір залишити відповідачу. Також відповідач з матір»ю доглядали хвору матір [PERSON] Позивач не відвідував [PERSON] Останній дійсно випивав, але не кожен день. Після смерті матері [PERSON] почав більше зловживати алкоголем. В тверезому стані був цілком адекватний. В день складення заповіту [PERSON] був тверезий. [PERSON] був ініціатором складення заповіту. Разом з [PERSON] алкоголь не вживав і йому спиртне не давав. Похорони як [PERSON] так і його матері робили за рахунок відповідача та його матері. Відомо, що у [PERSON] з позивачем був спір за майно. Для складення заповіту в сільську раду їхав власним автомобілем разом з [PERSON] та своєю матір»ю. Заповіт складав секретар сільської ради. В судове засідання в якому прийнято рішення відповідач не з»явився, представник відповідача після вирішення клопотання про призначення повторної експертизи покинув зал судового засідання, а тому суд ухвалив справу розглядати заочно у відсутності відповідача та його представника на підставі наявних доказів, що відповідає п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Третя особа [PERSON] просить позов задоволити. Пояснила, що [PERSON] , а також його мати були дивакуваті, відлюдькуваті, не виходили з хати. [PERSON] зловживав алкоголем, постійно був в нетверезому стані. Відповідач разом з своєю матір»ю споювали [PERSON], намовляли його проти рідні, і в результаті, той повісився. Мати [PERSON] склала заповіт на своє господарство в користь відповідача, який доглядав її, а потім схотів ще й господарство [PERSON] Про складення заповіту дізналась в сільській раді. Останній в розмові з третьою особою говорив, що все буде добре, папір все витримає і, що він скасує заповіт. [PERSON] був неадекватний. Був випадок, що він ходив голий в м. Коломиї, кидався на людей і його госпіталізували. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, але звернулась до суду із заявою в якій просить позов задоволити, справу розглядати в її відсутності. Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, 28.05.2012р. секретарем Великоключівської сільської ради посвідчено заповіт [PERSON], який зареєстровано в реєстрі під № 60, згідно якого останній на випадок своєї смерті все належне йому майно заповів відповідачу по справі [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Заповіт є правочином. Тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів встановлені ст. 215 - 236 ЦК України. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визначний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом іншої особи, чиї цивільні права та інтереси порушені. Згідно акту посмертної судово-психіатричної експертизи експертна комісія на підставі медичних документів прийшла до висновку, що [PERSON] страждав стійким хронічним психічним розладом - РПП внаслідок вживання алкоголю у формі хронічного, рецидивуючого, психотичного розладу з галюцинаторно - параноїдним синдромом і на період кладення заповіту перебував у стані при якому був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. Такі висновки експертизи підтверджуються вищевказаними показаннями відповідача та третьої особи, які пояснили, що [PERSON] був дивакуватим, відлюдькуватим, неадекватним, зловживав алкоголем, а також показаннями свідків. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою померлого, який зловживав алкоголем, не розумів значення своїх дій і прихильно ставився до тих , хто йому приносив спиртне. Це й робили відповідач з своєю матір»ю. [PERSON] не одружувався, ніде не працював, в армії не служив, власних доходів не мав, лише пив і спав, був дивакуватий, неадекватний. Одного разу , в розмові під час відвідування його в лікарні в червні 2012р. сказав, що це неможливо, щоб він заповів господарство відповідачу. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її хрещеним батьком. Після смерті його батька в 2008р. [PERSON] почав зловживати алкоголем, був дивакуватим, неадекватним, не сповна розуму, не зв»язно висловлювався, не працював, доходів не мав. Згідно довідки Великоключівської сільської ради [PERSON] на час смерті проживав один. Таким чином, проаналізувавши зібрані докази суд вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а тому заповіт слід визнати недійним. На підставі викладеного,

Outcome: approved