Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по відновлювальному ремонту автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER], в розмірі 107 058,94 грн. Позов мотивує тим, що 11.03.2013 року о 10.00 в м. Львові на перехресті пл. Петрушевича та вул. Зелена трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER]. Постановою від 04.04.2013 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Страховою компанією було здійснено страхову виплату в розмірі 50 000 грн. Окрім цього, рішенням апеляційного суду Львівської області стягнуто з відповідача 9 684,43 грн. матеріальної шкоди. Разом з тим, на момент розгляду справи позивачем відновлювальний ремонт здійснено не було, необхідні запчастини були придбані ним лише в червні 2015 року, на загальну суму 159 733,37 грн. та оплачено вартість робіт в розмірі 7 010 грн. Вважає, що оскільки на час виконання рішення суду вартість запчастин зросла, а тому відповідач як винний у заподіянні шкоди зобов'язаний виплатити позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту та вже проведеною виплатою. В останнє судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні 27.09.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Додав, що запчастини були придбані позивачем лише 11.06.2015 року вартістю 159 733,37 грн. Таким чином, з врахуванням страхової виплати в розмірі 50 000 грн. та суми стягнутої з відповідача рішенням Залізничного суду м. Львова в розмірі 9 684,43 грн, відповідач як особа відповідальна за заподіяння шкоди зобов'язаний виплатити позивачу суму в розмірі 107 058,94 грн. А тому, з врахуванням наданих в судовому засіданні пояснень, суд вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача та відповідач проти позову заперечили, просять позов відхилити. Представник відповідача в судовому засіданні 27.09.2016 року пояснив, що дійсно 11.03.2013 року з вини його довірителя відбулась дорожньо-транспортна пригода. Страховою компанією було здійснено страховий платіж належний позивачу в розмірі 50 000 грн., які були перераховані на СТО, де знаходився автомобіль позивача. Чи він був відремонтований позивач скриває і його для огляду не надав. Окрім цього, рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.11.2014 року стягнуто з відповідача 9 684,43 грн. матеріальної шкоди, що виходили за ліміт страхового відшкодування, яке було виконано останнім 19.02.2015 року у строки визначені державним виконавцем. Вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки ним не представлено доказів подорожчання деталей чи зняття таких з виробництва. Окрім цього, позивачем жодним чином не доведено наявність вини відповідача у тому, що ремонт не був проведений. Вважає, що позивач фактично оскаржує рішення апеляційного суду. Окрім цього, останній фактично змінює спосіб проведеного розрахунку матеріальних збитків, так як такий був проведений на момент розгляду справи, а тому підстав для здійснення перерахунку на теперішній час немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд задовольняє позов частково з таких підстав. Судом встановлено, що 11.03.2013 року о 10.00 в м. Львові на перехресті пл. Петрушевича та вул. Зелена трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER]. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 04.04.2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Дійсно, відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06.11.2014 року стягнуто з відповідача 9 684,43 грн. матеріальної шкоди та відмовлено в стягненні з відповідача в користь позивача 70 346,86 грн. матеріальної шкоди. У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд при постановленні рішення дійшов висновку, що загальний розмір матеріальних збитків, визначених висновком судової автотоварознавчої експертизи, які підлягають до відшкодування позивачу становив 59 684,43 грн. Вказане рішення набрало законної сили, а тому встановлені у ньому обставини доказуванню не підлягають. Окрім цього, встановлено, що ПрАТ Страхова Компанія «ПЗУ Україна» здійснила позивачу виплату в розмірі 50 000 грн. на рахунок станції технічного обслуговування ПФ «Христина». Також, як вбачається із пояснень представника відповідача, 19.02.2015 року відповідачем було здійснено виплату 9 684,43 грн. матеріальної шкоди відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області. Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із позовної заяви, позивач мотивує свої вимоги тим, що на час розгляду справи ним не було придбано запчастини, а не теперішній час їх вартість становить 159 733,37 грн. Разом з тим, з врахуванням здійсненої страхової виплати на рахунок ПФ «Христина», позивачем не надано суду жодних даних про проведення ремонтних робіт автомобіля BMW «Х6», як і не обґрунтовано причини того, що ним не було здійснено купівлю запчастин. Суд вважає, що позивач безпідставно посилається на позицію, висвітлену в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому шо виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Разом з тим, як було встановлено судом раніше, року відповідачем було здійснено виплату 9 684,43 грн. матеріальної шкоди відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області лише 19.02.2015 року. Відповідно до положень ч.1 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки позивачу розмір матеріальних збитків було виплачено лише 19.02.2015 року, тобто із затримкою в 106 днів, а тому на його користь підлягають до стягнення інфляційні втрати в розмірі 309,90 грн. та три проценти річних в розмірі 84,37 грн. Суд вважає, що в даному випадку, хоч сам позивач і не заявляє вимоги про відшкодування шкоди саме внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем належних йому сум, але його вимоги про відшкодування шкоди за рахунок збільшення вартості ремонту є ширшими, а тому суд вважає, що в межах цього провадження суд вправі задоволити вимоги частково, саме виходячи із заподіяної шкоди внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання. Окрім цього, задовольняючи позов частково, у відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК, слід також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved