Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26259,39 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №500965987 від 02.12.2014 року, відповідач отримав кредит у розмірі 19737,94 грн. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав, та, у звязку з чим, утворилась заборгованість, яка станом на 03.07.2015 року складає 26259, 39 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 02.12.2014 року між ПАТ Альфа-Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір №500965987, згідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 19737,94 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 відсотків на рік, з датою остаточного повернення кредитних коштів 03.12.2019 року. Відповідач, як було встановлено в судовому засіданні зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 03.07.2015 року має заборгованість у сумі 26259, 39 грн., яка складається з: 19737,94 грн. заборгованість за кредитом; 1839,65 грн. заборгованість за відсотками; 3481,80 грн. заборгованість за комісією; 1200,00 грн. штраф. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду немає. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України\~проценти за договором кредиту є платою за користування грошовими коштами та є частиною поняття кредит. Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визнаного змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовґязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Цивільний кодекс України, крім обов'язку належного виконання зобов'язання, встановлює також принцип своєчасності його виконання: згідно пункту 1 статті 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань зі своєчасної і належної сплати відсотків за користування кредитними коштами позивача та повернення основної суми кредиту у разі отримання вимоги від позивача про таке виконання є порушенням не тільки умов Кредитного договору, але й вищенаведених норм Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором №500965987 від 02.12.2014 року у загальній сумі 26259, 39 грн., яка складається з: 19737,94 грн. заборгованість за кредитом; 1839,65 грн. заборгованість за відсотками; 3481,80 грн. заборгованість за комісією; 1200,00 грн. штраф. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved