Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг у розмірі 7 828, 97 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що відповідач уклав з ним контракт на проведення військової підготовки, згідно з умовами якого позивачем надавалися освітні послуги відповідачеві. Оскільки відповідач не оплатив надані послуги, був відрахований з Національної академії Служби безпеки України, то позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача суму боргу, пеню у розмірі 519, 96 грн. та три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 259,01 грн. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 29 вересня 2012 року між [PERSON] (замовник) та Національною академією Служби безпеки України (виконавець) було укладено контракт №1617 на проведення військової підготовки студента за програмою офіцерів запасу, згідно з пунктом 1.1. якого виконавець брав на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника провести військову підготовку [PERSON] за програмою офіцерів запасу з військово-облікової спеціальності (освітня послуга) в період з 29 вересня 2012 року по 30 серпня 2014 року (а.с.15). Згідно з пунктом 6.1. контракту його дія припиняється у випадку відрахування студента з вищого навчального закладу згідно з чинним законодавством. Розділом 4 договору визначено, що вартість освітньої послуги становить 14 100 грн., розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати у чотири етапи по 3 525 грн. Замовник має право внести оплату за надання освітньої послуги одноразово за весь період навчання. Як вбачається з даних довідки позивача від 04 грудня 2013 року [PERSON] був зарахований на 1 курс денної форми навчання Навчально-наукового інституту інформаційної безпеки Національної академії Служби безпеки України наказом №556-ос від 25 серпня 2010 року, 1 семестр - з 01 вересня 2010 року по 30 січня 2011 року, 2 семестр - з 31 січня по 31 липня 2011 року, 3 семестр - з 01 вересня 2011 року по 01 лютого 2012 року; 4 семестр - з 02 лютого по 31 липня 2012 року, 5 семестр - з 01 вересня 2012 року по 03 лютого 2013 року, 6 семестр - з 04 лютого по 31 липня 2013 року (а.с. 24). Наказом ректора Національної академії Служби безпеки України №532-ос від 14 серпня 2013 року [PERSON] відраховано із числа студентів за порушення умов контракту, дію контракту припинено (а.с.17). Відповідно до даних довідки позивача заборгованість [PERSON] за надані освітні послуги становить 7 050 грн. (а.с. 22). Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 7 050 грн., пеню - 519, 96 грн. та три відсотки річних - 259,01 грн., що обґрунтовані наданим позивачем розрахунком (а.с.26), а всього - 7 828, 97 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що у позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved