Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про зняття їх з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS], як осіб, які втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником даної квартири, а відповідачі, перебуваючи зареєстрованими за вказаною адресою, створюють позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів власника. Відповідачі не є співвласниками даної квартири, не проживають у вказаній квартирі більше 11 років, особистих речей не мають, таким чином не мають правових підстав для перебування на реєстраційному обліку за зазначеною адресою. Позивач направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути у його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце його проведення сповіщались належними чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідачів є неповажними, відзив на позовну заяву відповідачі не направили, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення суду від 08.12.2014 р. про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.03.2015 р., із якого вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.03.2015 р.. У квартирі зареєстровані такими, що проживають [PERSON]., [PERSON] та [PERSON], які є відповідачами по справі, однак вони у квартирі не мешкають, особистих речей не мають, самостійно не бажають проводити перереєстрацію свого місця проживання. Відповідачі не є співвласниками нерухомого майна за зазначеною адресою, в квартирі не проживають більше 11 років, таким чином, будь - які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за зазначеною адресою у відповідачів відсутні. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою відповідачі створюють позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів власника, а саме не може оформити субсидію на комунальні послуги, яка гарантована державною. Позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного: Згідно ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи.. Відповідачі зареєстровані у належній позивачу квартирі, однак фактично не проживають в ній більше 11 років. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ст. 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ПВСУ від 01.03.2016 р. № 825/1335/13-а відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку із вищевикладеним, суд вбачає всі правові підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку, шляхом позбавлення їх права користування житловим приміщенням, оскільки вони не є власниками (співвласниками) вказаної квартири, фактично не проживають в ній понад 11 років, своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за вказаною адресою відповідачі створюють позивачу перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та інтересів як власника житлового будинку. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved