Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати в порядку спадкування за законом його право власності на земельну ділянку згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14 вересня 1995 року, як на спадкове майно померлого батька [PERSON], який помер [INFO] і який прийняв спадщину після [PERSON], який помер [INFO], однак не оформив своїх спадкових прав. Мотивує свій позов тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] Після смерті діда спадщину прийняв батько позивача [PERSON], як спадкоємець за заповітом, однак своїх спадкових прав не оформив так як [INFO] помер. Після смерті останнього спадкоємцем за законом першої черги є позивач, який прийняв спадщину. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивач, [PERSON], в заяві до суду просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], в заяві до суду просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є внуком [PERSON] та сином [PERSON] Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO]. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO]. Постановою державного нотаріуса від 05 жовтня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Довідкою Галичанської сільської ради Горохівського району Волинської області від 29 березня 2018 року №165 стверджується, що після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є його син [PERSON] та онук [PERSON] Останній прийняв спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майном. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 14 січня 2019 року, спадкова справа після померлого [PERSON], який помер [INFO], не заводилася. З спадкової справи після померлого [PERSON] видно, що від імені [PERSON] до державної нотаріальної контори надходила відповідна заява про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] був спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON], прийняв спадщину, Судом також встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON], прийняв спадщину. За змістом ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. А тому суд вважає, що слід визнати в порядку спадкування за законом першої черги право власності [PERSON] на земельну ділянку згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14 вересня 1995 року, як на спадкове майно померлого батька [PERSON], який помер [INFO] і який прийняв спадщину після [PERSON], який помер [INFO], однак не оформив своїх спадкових прав.. Суд звертає увагу позивача на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податкового кодексу України.

Outcome: approved