Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Малого підприємства у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Енергостат», в якій просив визнати за [PERSON] право власності на нежитлове підвальне приміщення, розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська, 24, яке в цілому складається з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 114,5 кв.м., а саме 1,3,11 - підсобні, 2 - санвузол, 4,5,9,10 - коридори, 6,7 - основні, 8 кладовка. При цьому посилаючись на те, що 25 лютого 2010 року відповідач - мале підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «НПО Енергостат», купило у територіальної громади міста Одеси нежитлове підвальне приміщення, розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Маразліївська, 24, яке в цілому складається з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 114,5 кв.м., а саме 1,3,11 - підсобні, 2 - санвузол, 4,5,9,10 - коридори, 6,7 - основні, 8 - кладовка. Як вказує позивач, зазначене нежитлове приміщення було придбано відповідачем на особисті кошти позивача - [PERSON], які було перераховані відповідачу безпосередньо перед укладенням зазначеного договору купівлі-продажу та з метою купівлі підприємством спірного підвального приміщення. Під час перерахування зазначених коштів відповідачу сторонами було обумовлено, що сплачені позивачем кошти буде використано на придбання спірного підвального приміщення, своєчасно повернено, а гарантією виконання обумовлених зобовязань визначено саме спірне підвальне приміщення, яке, у випадку неможливості повернути кошти позивачу відповідач мав передати позивачу у власність. Тобто, між сторонами фактично було укладено угоду щодо позики коштів на придбання спірного підвального приміщення з гарантією (забезпеченням), оформлення якого здійснено в т.ч. вищевказаними документами про рух коштів. Між тим, до цього часу обумовлені сторонами зобовязання та гарантії їх своєчасного відповідачем не виконуються, цим порушуються права та інтереси позивача. Правовою підставою для звернення до суду з відповідним позовом позивач вказує ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, з яких вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; кредитор має право вимагати виконання зобовязань у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач вважає, що відповідач порушив розумні строки повернення коштів та не виконує наданих гарантій (забезпечення), що не допускається. Вважає, що належним способом захисту його прав буде визнання за ним права власності на придбане за кошти позивача спірне підвальне приміщення, що найбільше відповідатиме домовленості (зобовязанням) сторін, та компенсації несвоєчасного виконання зобовязань. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, згідно надісланого на адресу суду відгуку на позов від 27.03.2017 року, вх. 32255 за підписом [PERSON] позовні вимоги визнав, просив задовольнити у повному обсязі. Однак суд зазначає, що при прийнятті рішення не можливо враховувати визнання позову відповідачем, оскільки відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Також 09.08.2017 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли заперечення щодо вирішення спору по суті від представника відповідача, з яких вбачається, що відповідач просить залишити без розгляду позовні вимоги та повернути позивачу сплачений судовий збір, так як між сторонами було укладено договір про передачу спору з приводу майна на вирішення третейського суду. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді. Відповідно до положень ст.. 2 Закону України «Про третейські суди» - третейська угода, це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про третейські суди» - третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Однак, з огляду на те, що представником відповіача суду не надано доказів передачі спору на вирішення до третейського суду, а представник позивача наполягав на розгляді вказаної справи по суті, суд продовжив розгляд справи. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2010 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за зареєстрованого в реєстрі за № 596 Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради продала, а «НПО ЕНЕРГОСТАРТ» мале підприємство у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю купило індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих підвальних приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вулиця Маразліївська, будинок 24 та в цілому складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 114, 5 кв. м. Вказане підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.06.2017 року. З копії квитанції №723/авт від 24.02.2010 року вбачається, що [PERSON] вніс 270\~000 гривень готівкою на рахунок МПП у вигляді ТОВ «НПО Енергостарт», в графі призначення платежу зазначено: «ПОПОЛНЕНИЕ УСТАВНОГО ФОНДА». З копії квитанції №722/авт від 24.02.2010 року вбачається, що [PERSON] вніс 5\~000 гривень готівкою на рахунок МПП у вигляді ТОВ «НПО Енергостарт», в графі призначення платежу зазначено: «ПОПОЛНЕНИЕ УСТАВНОГО ФОНДА». 25 лютого 2010 року МПП у вигляді ТОВ «НПО Енергостарт» сплатило 274518,00 гривень на рахунок Представництва по УКВ Одеської міської ради, що підтверджується копією платіжного доручення №9 від 25.02.2010 року та податкової накладної №1200 від 25.02.2010 року. Звитягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що єдиним засновником «НПО ЕНЕРГОСТАРТ» мале підприємство у вигляді ТОВ є [PERSON], який також є керівником та підписантом підприємства. Ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно до вимог\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 57 ЦПК України). Частиною 2\~ст. 59 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4\~ст. 60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У той же час відповідно до приписів\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Таким чином, документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням повернення позики та дати отримання коштів. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-1967цс15 від 11.11.2015 р., яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для застосування судами України. Суд неодноразово розяснював сторонам ст.ст. 10, 57-61, 131 ЦПК України, проте позивач не надав суду доказів укладення договору позики, таким чином, позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між ним і відповідачем існували договірні відносини. З огляду на виклаене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому й відмовляє у задоволенні позовних вимог. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦПК,\~ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з необґрунтованістю. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed