Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в сумі 9663 грн.15 коп., мотивуючи тим, що він з 01.04.2014 по 21.03.2017 працював у відповідача на посаді водія автотранспортних засобів. Однак, при звільненні з ним не був проведений розрахунок. Він неодноразово звертався до відповідача для отримання довідки про заборгованість, але відповіді не отримав. Відповідно до розрахункових листів борг відповідача перед ним на момент його звернення до суду становить 9663 грн. 15 коп.. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечує. Просить закрити провадження по справі в звязку з відсутністю предмета спору. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Позивач з 01.04.2014 по 21.03.2017 працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією трудової книжки позивача від 15.11.1972 (а. с. 5-7). З копії розрахункового листка за грудень 2017 року (а.с.9) вбачається, що борг підприємства перед позивачем на кінець місяця становив 9663 грн. 15 коп.. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідач відмовив позивачеві у виплаті заборгованої заробітної плати в день видачі трудової книжки по причині відсутності коштів, пообіцявши виплатити її за певний проміжок часу, про що останній повідомив в судовому засіданні. Зазначене твердження позивача підтверджується копіями розрахункових листів за травень та червень місяці 2017, в які було виплачено йому 1573 грн.84 коп. та 500 грн. відповідно (а.с.8), та в свою чергу підтверджує факт визнання відповідачем боргу по заробітній платі перед ним та виконання домовленості. За вказаних обставин, з врахуванням положень ст.47 КЗпП України, не можуть бути покладені в основу рішення по справі посилання представника відповідача на відсутність спору між сторонами та відповідно не можуть вони бути і підставою для закриття провадження по справі. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , а також правові позиції, відображені в судових рішеннях різних інстанцій, на які посилається відповідач у відзиві, взагалі стосуються спорів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів протягом 11 місяців. В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Тобто, має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таким чином, аналізуючи правовідносини, що склалися, та норми права, що їх регулюють, враховуючи, що позивачеві не виплачену заборговану заробітну плату в повному обсязі і вказана обставина не заперечується представником відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову. Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. в доход держави.

Outcome: approved