Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1967 року позивач постійно проживає та зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належав на праві власності матері позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач фактично прийняв спадщину оскільки проживав разом зі спадкодавцем. Позивач просить суд визнати за ним право власності на вказаний будинок за набувальною давністю, оскільки добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном з часу прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечуває. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що з 1967 року позивач постійно проживає та зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належав на праві власності матері позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач фактично прийняв спадщину оскільки проживав разом зі спадкодавцем та вступив у володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Інших спадкоємців за законом або заповітом судом не встановлено. Судом встановлено, що [PERSON] з моменту прийняття спадщини добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якою цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Оскільки починаючи з 2003 року по теперішній час позивач фактично добросовісно, відкрито безперервно володів та користувався нерухомим майном, а саме спірним житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, утримував його, то суд приходить до висновку про те, що позивач набув права власності на вказаний будинок на підставі ст. 344 ЦК України, та його позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved