Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути з відповідача суму витрат, повязаних з його утриманням на факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» у розмірі 100777,46 гривень та суму судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31 липня 2009 року на підставі наказів ректора Національної юридичної академії України імені [PERSON] від 11 липня 2009 року № 313-с та від 21 липня 2009 року №330-с, наказом начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені [PERSON] від 31 липня 2009 року № 112-ос «Про прийняття на військову службу та призначення на посади курсантів», [PERSON] прийнятий на військову службу за контрактом в органи Служби безпеки України, із присвоєнням військового звання «солдат», та призначений з цього ж дня курсантом 1-го курсу, зарахований у списки особового складу Інституту та поставлений на всі види забезпечення. Під час навчання в Інституті [PERSON] знаходився на державному утриманні. 27 травня 2014 року між Службою безпеки України та [PERSON], укладено контракт про проходження ним військової служби за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України терміном на пять років (з 2014 року по 2019 рік). Згідно з пунктами 1, 3 означеного контракту, [PERSON] добровільно взяв себе зобов'язання: - проходити військову службу за контрактом, осіб офіцерського складу в СБУ протягом строку дії цього контракту на умовах і в порядку, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють проходження військової служби в СБУ; - сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів СБУ, інших актів законодавства, службові обовязки, накази командирів і начальників. Факт ознайомлення [PERSON] із законами та іншими нормативно - правовими актами України, що регулюють порядок проходження військової служби у Службі безпеки України підтверджується його підписами у вище зазначених контрактах. Відповідно до пункту 5 вказаного контракту, сторони повинні виконувати свої обов'язки протягом 5 років. Пунктом 4 вказаного контракту передбачено, що умови цього контракту, до яких відноситься і строк його дії, можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі. З0 травня 2014 року наказом начальника Інституту № 101-сч «По стройовій частині», на підставі наказу Голови Служби безпеки України від 30.05.2014 року №1064-ос, [PERSON], у зв'язку із закінченням навчання направлений для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, знятий з усіх видів забезпечення та виключений із списків особового складу Інституту. 20 жовтня 2016 року вироком апеляційного суду Запорізької області [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 365 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки. У подальшому, наказом СБ України від 12 листопада 2016 року №1363-ос [PERSON] звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 61 підпунктом «є» пункту 62, підпунктом «г» пункту 88і (у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, без права носіння військової форми одягу. 30 листопада 2016 року наказом начальника Управління СБ України в Запорізькій області № 796-ос «По особовому складу», [PERSON] виключений зі списків особового складу з 20 жовтня 2016 року у запас Збройних Сил України. При цьому [PERSON] добре знав, що строк вказаного контракту про проходження ним військової служби за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України закінчується у 2019 році і в разі дострокового розірвання контракту він зобов'язаний відшкодувати СБ України суми витрат, пов'язаних з його утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу - Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені [PERSON]. [PERSON] протягом п'яти років проходив військову службу (навчання) в Інституті, перебуваючи на державному утримані, однак, у зв'язку із обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, позбавлення права займати певні посади, був звільнений з військової служби, порушивши свої зобов'язання перед СБ України - не відслуживши встановлений законом та контрактом п'ятирічний строк, а тому з нього підлягають стягненню витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті з 31 липня 2009 року по 29 травня 2014 року. Наказом начальника Інституту від 02 серпня 2010 року № 172-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON], переведеного на наступний, 2 курс, за 2009-2010 навчальний рік складає 2394,13 грн. Наказом начальника Інституту від 01 серпня 2011 року № 153-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2010-2011 навчальний рік, переведеного на наступний, 3 курс, складає 3472,31 грн. Наказом т.в.о. начальника Інституту від 01 серпня 2012 року № 140-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2011-2012 навчальний рік, переведеного на наступний, 4 курс, складає 11381,38 грн. Наказом т.в.о. начальника Інституту від 23 серпня 2013 року № 175-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2012-2013 навчальний рік, переведеного на наступний, 5 курс, складає 13773,15 грн. Наказом т.в.о. начальника Інституту від 30 травня 2014 року № 73-ос «Про становлення розрахунків витрат, пов'язаних з утриманням курсантів 5-го курсу за 2013-2014 навчальний рік та припинення доступу до державної таємниці», визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2013-2014 навчальний рік, за 5 курс, складає 8262,62 грн. Таким чином, загальна сума витрат [PERSON], під час його навчання у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу - Інституті, складає 39 283 грн. 15 коп. (тридцять дев'ять тисяч двісті вісімдесят три гривні п'ятнадцять копійок). 27 грудня 2016 року [PERSON] надісланий лист щодо зобов'язання останнього відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті, в розмірі 39 283 грн. 15 коп., проте жодних відшкодувань останній не зробив. На необхідності відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] також наголошувалося під час бесіди з ним начальника Управління СБ України в Запорізькій області, керівників кадрового, фінансового та юридичного підрозділів 31 жовтня 2016 року. Таким чином, між Службою безпеки України та [PERSON] виник спір щодо відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу [PERSON], який був звільнений з військової служби у зв'язку з обвинувальним вирком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі та позбавлення права займати посади в правоохоронних органах. На теперішній, час [PERSON] відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням в Інституті не здійснює, чим порушує майнові права СБ України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2009 року на підставі наказів ректора Національної юридичної академії України імені [PERSON] від 11 липня 2009 року № 313-с та від 21 липня 2009 року №330-с, наказом начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені [PERSON] від 31 липня 2009 року № 112-ос «Про прийняття на військову службу та призначення на посади курсантів», [PERSON] прийнятий на військову службу за контрактом в органи Служби безпеки України, із присвоєнням військового звання «солдат», та призначений з цього ж дня курсантом 1-го курсу, зарахований у списки особового складу Інституту та поставлений на всі види забезпечення. Під час навчання в Інституті [PERSON] знаходився на державному утриманні. Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України», умови і порядок виконання своїх обов'язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. На виконання частини 5 статті 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» пункту 9 Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053/2001, 10 листопада 2010 року Службою безпеки України укладено контракт з [PERSON] про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України, який діяв з 2010 по 2014 роки (чотири роки). Згідно з пунктами 1 та 3 контракту, [PERSON] добровільно взяв на себе зобов'язання: - продовжувати військову службу на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання не менше пяти років; - у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням військової дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення Інституту відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в Інституті, здійснюється відповідно до чинного законодавства. 27 травня 2014 року між Службою безпеки України та [PERSON], укладено контракт про проходження ним військової служби за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України терміном на пять років (з 2014 року по 2019 рік). Згідно з пунктами 1, 3 означеного контракту, [PERSON] добровільно взяв себе зобов'язання: -проходити військову службу за контрактом, осіб офіцерського складу в СБУ протягом строку дії цього контракту на умовах і в порядку, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють проходження військової служби в СБУ; -сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів СБУ, інших актів законодавства, службові обовязки, накази командирів і начальників. Факт ознайомлення [PERSON] із законами та іншими нормативно - правовими актами України, що регулюють порядок проходження військової служби у Службі безпеки України підтверджується його підписами у вище зазначених контрактах. Відповідно до пункту 5 вказаного контракту, сторони повинні виконувати свої обов'язки протягом 5 років. Пунктом 4 вказаного контракту передбачено, що умови цього контракту, до яких відноситься і строк його дії, можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі. З0 травня 2014 року наказом начальника Інституту № 101-сч «По стройовій \~ \~ \~ \~ частині», на підставі наказу Голови Служби безпеки України від 30.05.2014 року №1064-ос, [PERSON], у зв'язку із закінченням навчання направлений для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, знятий з усіх видів забезпечення та виключений із списків особового складу Інституту. 20 жовтня 2016 року вироком апеляційного суду Запорізької області [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 365 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 (два) роки. У подальшому, наказом СБ України від 12 листопада 2016 року №1363-ос [PERSON] звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 61 підпунктом «є» пункту 62, підпунктом «г» пункту 88і (у зв'язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, без права носіння військової форми одягу. 30 листопада 2016 року наказом начальника Управління СБ України в Запорізькій області № 796-ос «По особовому складу», [PERSON] виключений зі списків особового складу з 20 жовтня 2016 року у запас Збройних Сил України. При цьому [PERSON] добре знав, що строк вказаного контракту про проходження ним військової служби за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України закінчується у 2019 році і в разі дострокового розірвання контракту він зобов'язаний відшкодувати СБ України суми витрат, пов'язаних з його утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу - Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені [PERSON]. [PERSON] протягом п'яти років проходив військову службу (навчання) в Інституті, перебуваючи на державному утримані, однак, у зв'язку із обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, позбавлення права займати певні посади, був звільнений з військової служби, порушивши свої зобов'язання перед Службою безпеки України - не відслуживши встановлений законом та контрактом п'ятирічний строк, а тому з нього підлягають стягненню витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті з 31 липня 2009 року по 29 травня 2014 року. Наказом начальника Інституту від 02 серпня 2010 року № 172-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON], переведеного на наступний, 2 курс, за 2009-2010 навчальний рік складає 2394,13 грн. Наказом начальника Інституту від 01 серпня 2011 року № 153-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2010-2011 навчальний рік, переведеного на наступний, 3 курс, складає 3472,31 грн. Наказом т.в.о. начальника Інституту від 01 серпня 2012 року № 140-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2011-2012 навчальний рік, переведеного на наступний, 4 курс, складає 11381,38 грн. Наказом т.в.о. начальника Інституту від 23 серпня 2013 року № 175-ос «Про переведення курсантів Інституту на наступний курс» визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2012-2013 навчальний рік, переведеного на наступний, 5 курс, складає 13773,15 грн. Наказом т.в.о. начальника Інституту від 30 травня 2014 року № 73-ос «Про становлення розрахунків витрат, пов'язаних з утриманням курсантів 5-го курсу за 2013-2014 навчальний рік та припинення доступу до державної таємниці», визначено, що загальна сума утримання солдата [PERSON] за 2013-2014 навчальний рік, за 5 курс, складає 8262,62 грн. Таким чином, загальна сума витрат [PERSON], під час його навчання у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу - Інституті, складає 39 283 грн. 15 коп. 27 грудня 2016 року [PERSON] надісланий лист щодо зобов'язання останнього відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті, в розмірі 39 283 грн. 15 коп., проте жодних відшкодувань останній не зробив. На необхідності відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] також наголошувалося під час бесіди з ним начальника Управління СБ України в Запорізькій області, керівників кадрового, фінансового та юридичного підрозділів 31 жовтня 2016 року. Таким чином, між Службою безпеки України та [PERSON] виник спір щодо відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу [PERSON], який був звільнений з військової служби у зв'язку з обвинувальним вирком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі та позбавлення права займати посади в правоохоронних органах. На теперішній, час [PERSON] відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням в Інституті не здійснює, чим порушує майнові права СБ України. Відповідно до ч. 10 статті 25 Закону, особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Механізм відшкодування особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом пяти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах». Відповідно до п. З Порядку №964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. На виконання пункту 4 Порядку №964 та відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/ 537/219/534, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України ЗО липня 2007 р. за № 863/14130, Інститутом здійснено розрахунок фактичних витрат згідно з нормами утримання курсанта [PERSON] Згідно з довідкою-розрахунком від 20 березня 2017 року, реєстраційний №27/1265, сума витрат, пов'язаних з утриманням в Інституті, що має бути відшкодованою [PERSON], становить 39 283,15 грн. Відповідно до п. 7 Порядку №964, у разі відмови особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Отже, у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань перед Службою безпеки України, виникає спір з договірних правовідносин. Договірні правовідносини між сторонами, однією з яких є фізична особа, регулюється ЦК України. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 8 ч. 2 зазначеної статті способом захисту цивільних прав може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Приписами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до норм статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Таким чином, відшкодовані кошти відносяться до майна. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про відшкодування зазначених витрат у добровільному порядку. Таким чином, виходячи з умов контракту та враховуючи наведені правові норми, [PERSON] повинен нести цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування витрат, повязаних з його утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1600 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 363 від 31.03.2017 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved