Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, мотивуючи тим, що з відповідачем з [PERSON] він знаходився у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1985р. по 16.10.2012р. За час перебування в шлюбі відповідач за договором дарування від 19.08.2011р. придбала житловий будинок №9 по вул.Польова, в смт.Антонівка у м.Херсоні, в якому він проживав та був зареєстрований. Після набуття у власність цього нерухомого майна вони разом з відповідачем з вересня 2011р. почали розбудову цього будинку та інших господарських будівель і споруд за рахунок коштів їх сімейного бюджету, накопичених за час шлюбу та отриманих від продажу на початку 2012р. іншого житлового будинку по вул.Східній, б.28 у с.Кіндійка м.Херсона, також придбаного за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] Він особисто приймав участь у добудові будинку та будівництві господарських споруд. У звязку з наведеним просив визнати житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами розташований по вул.Польова, б.9 у смт.Антонівка м.Херсона обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності на 1/2 його частину за позивачем. Представник позивача та позивач в судовому засіданні змінили позовні вимоги та просили визнати житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами розташований по вул.Польова,б.9 у смт.Антонівка м.Херсона обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити реально з незакінченого будівництвом будинку розташованого по вул.Польова,б.9 у смт.Антонівка м.Херсон 44/100 частин цього будинку позивачу для самостійного закінчення будівництва цієї частини та отримання правовстановлюючих документів, які підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позові та доповненнях до нього і просили задовольнити. В решті позовні вимоги просили залишити без розгляду. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.06.2015р. позовні вимоги частково залишені без розгляду. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд встановив, що сторони перебували в шлюбі з 27.07.1985р., який було розірвано 16.10.2012р. відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 19.08.2011р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташований м.Херсон, смт.Антонівка, вул.Польова,б.9, який розташований на земельній ділянці площею 508кв.м. Житловий будинок позначений на плані літ. «А» - стіни саманні, має житлову площу 10,9квм., загальну 25,3кв.м., при ньому є літня кухня літ. «Ж», туалет літ. «З», огорожа №1,2, водопровід №3, який зареєстровано 06.09.2011р. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 20.12.2003р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташований м.Херсон, вул.28Східна,б.6, який розташований на земельній ділянці площею 450,0кв.м. Який відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.06.2011р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] купила у [PERSON], а саме житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами розташований м.Херсон, вул.28Східна,б.6. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.02.2015р. №9 експерта [PERSON] встановлено, що встановити склад домоволодіння №9 по вулиці Польова в смт.Антонівка м.Херсон, яке було подаровано [PERSON], станом на 01.04.2012 року, не надається можливим. Згідно довідки КП «ХБТІ» ХОР станом на 31.12.2012р. [PERSON] був власником 14/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м.Херсон с.Антонівка вул.Колодязна б.51. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 ЦК майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом . Відповідно до п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі розділу майна, що є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо чоловік та жінка не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення їх в суді за умови звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до абз 1 ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно абз 2 ч.3 ст.331 ЦК України, у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для ствсрення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Згідно з положеннями ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, суд може визнати майно дружини (чоловіка) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належало одному із подружжя в порядку ст.57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст.62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом. Іншими словами, якщо особисте майно за час шлюбу внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя суттєво збільшилося у своїй вартості, то спільна сумісна власність виникає у подружжя не на все майно, а виключно на ту його частину, яка суттєво збільшилася внаслідок умов, передбачених СК України. Суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювам особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Щодо вимоги про визнання житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами розташованого по вул.Польова,б.9 у смт.Антонівка м.Херсона обєктом права спільної сумісної власності подружжя, то вона не підлягає задоволенню, оскільки дане домоволодіння подаровано [PERSON], що підтверджується договором дарування житлового будинку, а [PERSON] не надано належних та допустимих доказів спростування вказаного, крім того, відповідно до діючого законодавства спільна сумісна власність виникає у подружжя не на все майно, а виключно на ту його частину, яка суттєво збільшилася, а та частина яка суттєва збільшилась в домоволодінні на даний час є самочинним будівництвом, і до виникнення права власності, право існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використане в процесі будівництва, тому і вимоги про виділення реально з незакінченого будівництвом будинку розташованого по вул.Польова,б.9 у смт.Антонівка м.Херсон 44/100 частин цього будинку позивачу для самостійного закінчення будівництва цієї частини та отримання правовстановлюючих документів, не підлягає задоволенню. Тобто неможливо здійснити висновок про істотне збільшення вартості домоволодіння і причинно-наслідувального зв`язку між істотним збільшенням вартості, якщо воно відбулося, та проведеними ремонтно-будівельними роботами. Сам по собі факт проведення ремонтних-будівельних робіт з визначенням їх вартості не свідчить про істотне збільшення вартості домоволодіння та не вказує у якій саме частці істотно збільшилася його вартість. За таких обставин, відсутні достатні підстави вважати, що майно, яке [PERSON] просить визнати спільним майном подружжя, істотно збільшилось у своїй вартості за час шлюбу внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Outcome: dismissed