Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права користування, спонукання до надання ордеру та складання договору найму жилого приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі є користувачами кімнат [ADDRESS] більш ніж 20 років. У позивачів виникла необхідність укласти з відповідачем договір найму вказаного жилого приміщення, та визнати за ними право користування кімнатою № 82 у вказаному гуртожитку, а також надати ордер. Тому позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просить суд визнати право користування позивачами вказаним житловим приміщенням у вказаному гуртожитку, зобов'язати відповідача видати спеціальний ордер та укласти з позивачами договір найму жилого приміщення на умовах передбачених типовим договором найму жилого приміщення. Від представника позивача [PERSON] та інших позивачів до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі посвідчення № 258 про право заняття службової житлової площі від 25.10.1989 року та на підставі спільного рішенням адміністрації та профспілкового комітету «Механізованої колони № 25» № 64 від 11.09.1993 року позивачі є користувачами кімнат [ADDRESS], що перебував у віданні вказаного підприємства. В подальшому вказаний гуртожиток передано до комунальної власності м. Одеси. Житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано як сімейний гуртожиток у Виконавчому комітеті Одеської міської Ради народних депутатів, як це передбачено ч.2ст.127 Житлового кодексу Української PCP. Рішенням Одеської міської ради від 22.01.2010 р. № 4695-V надано статус «гуртожиток» даному сімейному гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Одеси, надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень у зазначеному гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово. Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. №500-VI цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1 вказаного Закону сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. З довідки про склад сім'ї наймача, реєстрацію місця проживання членів сім'ї та займані ними приміщення, виданої дільницею №7 КП «ЖКС «Пересипський», що обслуговує гуртожиток, вбачається, що позивачі більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та до теперішнього часу фактично проживають у ньому. Таким чином позов в частині визнання права користування спірним житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення затверджено Радою Міністрів Української PCP. Відповідно до ч.1 ст.63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР члени сім ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом.. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, а також Законом про права мешканців гуртожитків. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону про права мешканців гуртожитків громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п.п.6, 14 ст.18 Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Відповідно до п.3.2.4 Положення про Суворовську райадміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 28.02.2011р. №384-VІ, у галузі житлово-комунального господарства райадміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади. Відповідно до п.3.2.5 Положення про Суворовську райадміністрацію у галузі управління комунальною власністю райадміністрація у межах, визначених радою, здійснює управління комунальною власністю розташованою на території Суворовського району м. Одеси. Відповідно до п.3.2.6 Положення про Суворовську райадміністрацію у галузі обліку та розподілу житла райадміністрація, зокрема: видає ордери на жилі приміщення в гуртожитках, які перебувають на балансі територіальної громади міста та видає розпорядження про укладання договорів найму жилих приміщень в указаних гуртожитках на підставі рішень постійно діючої комісії із забезпечення реалізації житлових проблем громадян, які мешкають у гуртожитках; вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло; вирішує питання укладення та внесення змін до договорів найму жилих приміщень. З вищенаведеного випливає, що саме до компетенції відповідача віднесено вирішення спірних питань, що є предметом даного позову. Суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір у разі, якщо встановить, що існує правовідносини, в силу яких сторони зобов'язані укласти договір, але одна із сторін ухиляється від цього. Суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Обов'язковість для сторін положень актів законодавства, що випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, означає, що у такому разі йдеться про імперативні норми, передбачені законодавством. Як відомо, імперативна норма встановлює правила, які не можуть бути змінені сторонами в договорі. Між тим, особливістю житлових відносин, що виникли між сторонами, є те, що договір найму житлового приміщення в державному і комунальному житловому фонді укладається на основі Типового договору найму жилого приміщення, який затверджений Кабінетом Міністрів України. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208. Свобода договору, передбачена ч.1 ст.627 ЦК України, може проявлятись і в тому, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тобто зміст договору формується за власним розсудом сторін. З вищенаведеного випливає, що оскільки позивач не згоден на відступлення від змісту Типового договору найму житла, відповідач зобов'язаний прийняти відповідні умови Типового договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. З вищенаведеного випливає, що строк договору найму жилого приміщення у гуртожитку (тобто час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і зобов'язані виконувати свої обов'язки відповідно до договору) слід встановити безстроково.

Outcome: approved