Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який згодом уточнював /а.с.47,48/, про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на ст. 70, 71 СК України просить поділити спільне майно подружжя наступним чином: стягнути з відповідача 1/2 частину вартості спільного майна подружжя в сумі 22184,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що за час перебування сторін у шлюбі ними були придбано наступне майно: плазмовий телевізор «Самсунг» вартістю 2454,00 грн., духова шафа «Електролюкс» - 3709,00 грн., пральна машина «Самсунг» - 3599,00 грн., холодильник «Самсунг» - 9935,10, диван - 3372, 00 грн., комплект м'якої частини «Беремо» - 7300,00 грн. та кутова шафа - 14000,00 грн. Дане майно не було поділене між сторонами при винесенні рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.12.2011 року у справі № 2-949/11. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним, просять позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, подали до суду письмову заяву /а.с.55/, в якій просять у задоволенні позову відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності з огляду на таке, додатково пояснивши, що позивач при розгляді цивільної справи № 2-949/11 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовився від всіх вищевказаних речей на користь їх двох дітей, і тому вважають, що вимоги позивача є безпідставними, просять у позові відмовити. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-949/11, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України: ч. 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.12.2011 року у справі № 2-949/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.02.2002 року по 22 квітня 2010 року. Судом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі ними були придбано наступне майно: плазмовий телевізор «Самсунг» вартістю 2454,00 грн. /Т-1 а.с.28,29 справи № 2-949/11/, духова шафа «Електролюкс» - 3709,00 грн./а.с.37 справи № 2-949/11/, пральна машина «Самсунг» - 3599,10 грн. /Т-1 а.с.40 справи № 2-949/11/, холодильник «Самсунг» /Т-1 а.с.49 справи № 2-949/11/, диван - 3372, 00 грн. /Т-1 а.с.51,52 № 2-949/11/, комплект м'якої частини «Беремо» - 7300,00 грн. /Т-1 а.с.53,54 справи № . 2-949/11/ та кутова шафа - 7000,00 грн. /Т-1 а.с.55 справи № 2-949/11/, що підтверджується товарними чеками та квитанціями. Суд не бере до уваги твердження позивача, що вартість кутової шафи становить 14000,00 грн., оскільки в матеріалах справи міститься лише товарний чек про оплату 7000,00 грн. за спірну шафу. Також, суд не бере до уваги твердження відповідача та її представника про те, що позивач при розгляді цивільної справи № 2-949/11 відмовився від всіх вищевказаних речей на користь їх двох дітей, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі та належні докази, які б свідчили про такі обставини. Таким чином, до поділу підлягає наступне спільне майно колишнього подружжя [PERSON]: плазмовий телевізор «Самсунг» вартістю 2454,00 грн., духова шафа «Електролюкс» - 3709,00 грн., пральна машина «Самсунг» - 3599,00 грн., холодильник «Самсунг» - 9935,10, диван - 3372, 00 грн., комплект м'якої частини «Беремо» - 7300,00 грн. та кутова шафа - 7000,00 грн. В зв'язку із вказаним, загальна вартість спільного майна сторін становить 37368,10 грн. (2454,00 грн. + 3709,00 грн. + 3599,10 грн. + 9935,10 грн. + 3372, 00 грн. + 7300,00 грн. + 7000,00 грн. = 37368,10 грн.) Враховуючи наведене, суд, виходячи зі змісту ст. 70 СК України про те, що частки подружжя є рівними, беручи до уваги той факт, що відповідач жодного законного альтернативного варіанту поділу майна не запропонувала, а також те, що відповідач залишила всі спірні речі за місцем свого проживання [ADDRESS], користується ними постійно в побуті, а кутова шафа нею вже продана, вважає за доцільне поділити спільне майно сторін так, як це просить у позові позивач, а саме стягнувши з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості спільного майна подружжя в сумі 18684 грн. 05 коп. (37368,10 грн. : 2), у стягнення решти суми слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Суд критично ставиться до заяви відповідача про те, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як убачається зі змісту уточненої позовної заяви від 04.11.2009 року, яка міститься в матеріалах справи № 2-949/11 [PERSON] просила розділити спільне майно подружжя, виділивши їй спірні плазмовий телевізор «Самсунг» вартістю, духову шафу «Електролюкс», пральну машину «Самсунг», холодильник «Самсунг», диван, комплект м'якої частини «Беремо» та кутову шафу /Т-1 а.с.60 справи № 2-949/11/. Таким чином, позивна давність щодо поділу спільного майна подружжя була перервана з дня подачі [PERSON] уточненої позовної заяви до суду. [PERSON] знав про вказані вимоги, а відтак йому було достовірно відомо, що спірні речі підлягають поділу, і тому у своїх запереченнях він не заперечував проти залишення за [PERSON] зазначених речей, та просив стягнути з останньої половину їх вартості /Т-1 а.с.104 справи № 2-949/11/. 14.11.2011 року [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, в якій вже не просила суд при поділі спільного майна подружжя виділити її спірні речі /Т-1 а.с.263 справи № 2-949/11/. Того ж дня [PERSON] отримав зазначені уточнення до позову, що стверджується журналом судового засідання/Т-1 а.с.264 справи № 2-949/11/. З аналізу ст. 72 СК України слідує, що позовна давність строком в три роки при вирішенні спорів щодо поділу спільного майна подружжя обчислюється від дня, коли один із співвласників після розірвання шлюбу дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності Таким чином, [PERSON] дізнався про порушення свого права власності 14.11.2011 року після того, як отримав уточнену позовну заяву, зі змісту якої він дізнався, що [PERSON] відмовилася відносити спірні речі до загальної маси спільного майна подружжя, при тому, залишивши вказані речі собі. За таких обставин, беручи до уваги, що строк позовної давності щодо поділу спірних речей, як об'єктів спільного майна подружжя, необхідно обчислювати з 14.11.2011 року, а також те, що з даним позовом [PERSON] звернувся до суду 17.12.2013 року, суд приходить до висновку, що позивачем не був пропущений трьохрічний строк позовної заяви. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги твердження відповідача та її представника про те, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки такі є голослівними та спростовуються матеріалами даної справи та справи 2-949/11. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, суд вважає, що з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору, який становить 186,84 грн. (18684,05 : 100% х 1%).

Outcome: partial