Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду с позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, збільшивши під час судового розгляду розмір позовних вимог. В заяві, яку уточнив 20 серпня 2015 року (а. с. 70), вказує, що за домовленістю сторін, яка втілена в договорі від 26.10.2012 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, з нього стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, за виключенням січня, червня і вересня, коли розмір аліментів становить 1000 грн., та травня, серпня і грудня, протягом яких розмір аліментів за згодою сторін обчислюється сумою у 2000 грн. Оскільки протягом часу після укладення договору змінився майновий стан позивача, а саме: розмір отримуваних ним доходів зменшився порівняно з доходами, які він отримував під час укладення договору, просить про зменшення розміру стягуємих з нього аліментів до 771 грн. 60 коп. на двох дітей або до 1/3 частини усіх видів доходу позивача на утримання двох дітей. Підставою для такого зменшення є відомості про дохід позивача, який в 2013 році становив 109022 грн., в 2014 році обчислювався сумою в 100656 грн. порівняно з 146550 грн., отриманих позивачем в 2012 році, коли був укладений договір між сторонами. Що стосується доходів позивача за 2015 рік, їх рівень в першому кварталі поточного року знизився до критичного рівня і становив 3000 грн. на три місяці, тобто в середньому по 1000 грн. в місяць. У звязку з неможливістю через значне погіршення майнового стану виконувати зобовязання зі сплати аліментів у прийнятому раніше обсязі у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 1 квітня 2015 року обчислюється сумою в 20695 грн., у звязку з чим в Комунарському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 14 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з нього суми заборгованості. Так як розмір його доходів значно зменшився саме в 2015 році, просить звільнити його від сплати заборгованості за період з січня по серпень 2015 року, виходячи з такого розрахунку. За розрахунками позивача розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків від його заробітку, але не має бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину, які становлять 771 грн. 60 коп. на двох дітей (1286 грн. прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку х 30 % х 2). Обчислена таким чином сума заборгованості за січень, коли позивач взагалі не отримав доходів, становить 228 грн. 40 коп. (1000 грн., належних до сплати за договором, - 771 грн. 60 коп.); за лютий, березень і квітень, протягом яких позивач отримав по 1500 грн. доходу, - 2228 грн. 40 коп. (3000 грн., належних до сплати за договором, - 771 грн. 60 коп.); за травень, в якому позивач отримав дохід у сумі 15000 грн., - 1228 грн. 40 коп. (2000 грн. належних до сплати за договором, - 771 грн. 60 коп.); за червень, коли позивач взагалі не отримав доходів, - 228 грн. 40 коп. (1000 грн., належних до сплати за договором, - 771 грн. 60 коп.); за липень, в якому дохід позивача становив 4000 грн., - 1000 грн. (3000 грн., належних до сплати за договором, - 50 % від доходу у сумі 2000 грн.); за серпень, в якому позивач отримав 3000 грн. доходу, - 500 грн. (2000 грн., належних до сплати за договором, - 50 % від доходу у сумі 1500 грн.). Загальна сума заборгованості, яку позивач не може сплатити у звязку з суттєвим погіршенням майнового стану, становить 9870 грн. 40 коп., від сплати якої він просить його звільнити з зазначених причин. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Відповідач позов не визнала. Вважає, що позивач не довів погіршення його майнового стану, тому його вимоги задоволенню не підлягають. Позивач займається приватною лікарською практикою, є лікарем-неврологом, працює без укладення трудового договору в медичному центрі з лікування алкогольної та наркотичної залежності. Він займається підприємницькою діяльністю в сфері надання медичних послуг з 2006 року, коли сторони ще перебували у шлюбі, до цього періоду відноситься отримання позивачем заробітку близько 4000-5000 доларів США в місяць. Отримання доходів в іноземній валюті зумовлено тим, що в зазначеному медичному закладі часто надавали медичну допомогу пацієнтам-іноземцям. За час окремого проживання відповідач придбав будинок по вул. Чапаєва в м. Запоріжжі, а також транспортний засіб, що свідчить про належний рівень його доходів, про які він як особа, що відправляє підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, може не повідомити органам податкової служби. Між тим її діти часто хворіють: кожен з них страждає ортопедичним захворюванням, а донька, крім того, має вади зору. В теперішній час в провадженні суду перебуває справа за її позовом про притягнення відповідача до участі у додаткових видатках на утримання дітей, зумовлених хворобою, а також про зміну умов договору подружжя про участь в утриманні дітей шляхом встановлення відповідальності за невчасну сплату аліментів. Представник відповідача підтримала твердження своєї довірительки. Представник відповідача, крім наведених доводів, зазначила, що позов не підлягає задоволенню і тому, що позивачем не дотримано процедури досудового врегулювання спору, так як між сторонами існує договір, зміни до якого належить вносити з дотриманням вимог цивільного законодавства про договір, а також відповідно до умов самого договору. Що стосується вимоги про зменшення розміру аліментів, представник відповідача вважає, що обєктивних підстав для цього немає, а ті зобовязання, які добровільно прийняв на себе позивач, мають виконуватися. На підставі викладеного відповідач і її представник просять про залишення позову без задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з таких міркувань. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року сторони уклали договір про сплату аліментів на утримання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до п. п. 2, 3 якого позивач зобовязується сплачувати відповідачу аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, за виключенням січня, червня і вересня, коли розмір аліментів становить 1000 грн., та травня, серпня і грудня, протягом яких розмір аліментів за згодою сторін обчислюється сумою у 2000 грн. (а. с. 5-8). Вирішуючи позов в частині вимог про зміну розміру аліментів на користь позивача, суд бере до уваги надані ним фактичні дані про його доходи за період з 2012 року, коли був укладений договір між сторонами, по день розгляду судом справи, з яких випливає, що в 2012 році доходи позивача становили146550 грн., в 2013 році 109022грн., в 2014 році 100656 грн., в першому кварталі 2015 року їх розмір дорівнює 3000 грн. (а. с. 20-21). Оскільки подання позову співпало з 17 квітня 2015 року, тобто після спливу лише одного звітного періоду (кварталу), за який субєкти підприємницької діяльності надають декларації про доходи до податкових інспекцій, суд приймає як допустимий доказ і книгу обліку доходів фізичної особи-приватного підприємця, відомості з якої є предметом перевірки уповноважених осіб державної податкової служби при отриманні звітів приватних підприємців про доходи, яка є прошитою, пронумерованою співробітниками податкової інспекції, відмітка про що міститься в самій книзі (а. с. 39-45, 91-97). З зазначеного засобу фіксації отриманих позивачем доходів випливає, що його доходи в квітні і травні 2015 року становили 1500 грн. кожного місяця, в червні він не отримував доходів, доходи за липень обчислюються сумою в 4000 грн., за серпень становлять 2500 грн. (а. с. 95). Наведені судом дані, що підкріплені належними доказами, свідчать про динаміку зменшення доходів позивача протягом вказаного періоду і їхнє різке падіння в 2015 році. Обставини, що констатує суд, виникли після укладення договору між батьками про способи участі в утриманні дітей, коли дохід позивача дорівнював 146550 грн., тому, на думку суду, відповідно до наведеного положення закону це є підставою для зміни розміру аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який треба встановити, суд враховує, що вимога позивача в цій частині є альтернативною, і знаходить більш прийнятним не визначення цього розміру в твердій грошовій сумі, яка дорівнює 30 відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а встановлення цього розміру в силу положень статті 183 СК України в частці від заробітку (доходу) батька, який відправляє підприємницьку діяльність і має постійний дохід. Суд знаходить такий спосіб участі в утриманні дітей більш ефективним і таким, що більшою мірою відповідатиме інтересам як дітей, так і платника і отримувача аліментів, оскільки, маючи можливість проаналізувати рівень доходів платника аліментів, суд вбачає, що він є нерівномірним в різні періоди, проте встановлення мінімальної межі для такого способу виплати аліментів в розмірі 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є гарантією захисту права матері і дітей у випадках відсутності у батька доходу або отримання доходу в невеликому розмірі. Зростання ж доходів батька буде тягти за собою зростання розміру утримання дітей, що сприятиме їхньому гармонійному розвитку. З огляду на викладені обставини суд вважає за можливе у відповідності до ст. 183 СК України за умови зміни матеріального становища позивача визначити спосіб його участі в утриманні дітей, що, на думку суду, не буде суперечити інтересам дітей і сторін, а також вимогам закону і договору між батьками. Вважаючи, що рішення суду про зміну розміру аліментів не суперечить закону і умовам договору, суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що зміна договору має відбуватися шляхом дотримання процедури досудового врегулювання спору, виходячи з такого. Сторонами, як зазначено, в силу ст. 189 СК України укладений договір про сплату аліментів на утримання дітей, до якого відповідно до ст. 8 СК України застосовуються норми цивільного законодавства про договір. Разом з цим можливість зміни розміру аліментів, що стягуються за домовленістю між батьками, передбачена ст. 192 СК України, тому згідно із ст. 8 СК застосуванню підлягає норма сімейного законодавства, що регулює ці правовідносини. Навіть, якщо при розвязанні спору виходити з положень договору, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до умов договору, але цей спір сторонами не врегульовано (а. с. 15, 16), що згідно з положеннями п. 14 договору між сторонами є підставою для звернення до суду. Згідно із ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При вирішенні вимог в частині звільнення від сплати заборгованості, що утворилася протягом січня-серпня 2015 року, суд виходить з того, що погіршення матеріального стану платника аліментів може бути самостійною підставою для звільнення від заборгованості як обставина, що має істотне значення, а задовольняючи цю вимогу частково, виходить з таких мотивів та розрахунків. Відповідно до умов договору, який є дійсним, вартість аліментів, що належить до сплати протягом згаданого періоду, становить 18000 грн. (по 1000 грн. в січні і серпні + по 3000 грн. в лютому, березні, квітні + по 2000 грн. в травні і серпні + 3000 грн. в липні). Отриманий позивачем в цьому ж періоді дохід становить 12500 грн. Вирішуючи цю вимогу, суд не приймає до уваги розрахунок, наданий представником позивача, так як в його основу покладені мінімальні суми аліментів, визначені на розсуд позивача, хоча зміна аліментів відбудеться лише за умови набрання цим рішенням законної сили, а до цього моменту він має нести тягар їхньої сплати в розмірі, визначеному за домовленістю сторін. Враховуючи те, що договір є обовязковим до виконання, суд між тим виходить із змісту ч. 3 ст. 128 КЗпП України про обмеження відрахувань із заробітної плати сімдесятьма процентами, коли ці відрахування здійснюються у звязку із стягненням аліментів, що означає можливість сплати аліментів з урахуванням фактично отриманого доходу за цей період у сумі не більш ніж 8750 грн. (12500 : 100 % х 70 %) при наявності зобовязання сплатити їх у сумі 18000 грн. З урахуванням викладеного суд вважає, що розмір аліментів, сплата яких є обєктивно ускладненою, становить 9250 грн. (18000 грн., належних до сплати за договором, - 8750 грн. як 70 % від доходу). Крім наведених обставин, які є підставою для звільнення від сплати заборгованості, суд враховує інші обставини, що мають істотне значення, а саме: інші зобовязання позивача за договором про утримання дітей (оплата лікування і обстеження дітей в лікувальних закладах, участь в додаткових витратах на дітей відповідно до п. 7, 8 договору між сторонами, участь в утриманні повнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], за умови продовження ним навчання); наявність в провадженні суду іншого спору, в якому отримувачем аліментів ініційовано питання про встановлення відповідальності у вигляді пені за прострочення виконання зобовязань зі сплати аліментів; а також наявність заборгованості по аліментам за минулі роки, питання про звільнення від якої судом не вирішується. Всі ці обставини дають суду підстави для часткового задоволення позову і звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів за період з січня по серпень 2015 року в сумі 9000 грн., яка, на думку суду, є домірною обставинам, що мають суттєве значення для належного виконання позивачем своїх зобовязань. Визначаючи таку суму, суд керується правом звільнити від сплати заборгованості як в повному обсязі, так і частково, тому у відсутність обєктивних даних про розмір цієї заборгованості і вважаючи, що вона в усякому випадку не може бути меншою цієї суми, так як лише в першому кварталі 2015 року вона становила 6449 грн. (а. с. 14), виходить з міркувань розумності, домірності і виваженості. При ухваленні рішення суд бере до уваги і доводи відповідача, підтверджені документально, про витрати, повязані з лікуванням, утриманням дітей, які негативно відбиваються на стані її бюджету, проте з урахуванням наявності спору в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, предметом якого є визначення способу участі позивача в додаткових витратах, зумовлених хворобою дітей, не враховує ці дані при визначенні розміру аліментів і суми заборгованості, від сплати якої вважає за можливе звільнити позивача.

Outcome: partial