Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому з усіма уточненнями, просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 406 200 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 24.03.2012 року відповідач взяла на себе зобов'язання виплатити позивачу кошти в розмірі, що еквівалентні 15 000 доларів США до 01.10.2012 року. Такі зобов'язання відповідач взяла на себе, через те, що позивач була її невісткою, та для того, щоб не ділити квартиру, в якій проживало подружжя і забезпечити майнові інтереси онуків. А позивач в свою чергу дала розписку про те, що зобов'язується знятися разом з дітьми з реєстрації з квартирі, після отримання грошових коштів в еквіваленті 15 000 доларів США. Однак відповідач свої зобов'язання не виконала, в жовтні 2013 року звернулася до суду з позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування житлом, внаслідок чого, позовні вимоги було задоволено та позивача було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки втратила силу умова про зняття з реєстрації позивача, що забезпечувало виконання зобов'язань відповідачем, змушена звернутися до суду з позовом про виконання зобов'язання, а саме стягнення грошових коштів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення антологічні викладеним у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, надала пояснення, що відповідач є власником квартири. Позивач стала проживати в цій квартирі після одруження з її сином. В 2010 році шлюб було розірвано, відповідач залишила квартиру, але з реєстрації не знялася, стала вимагати гроші, внаслідок чого було укладено дві розписки, за якими відповідач зобов'язалася виплатити кошти, а позивач в свою чергу знятися з реєстрації. Вважає даний правочин нікчемним, оскільки він порушує публічний порядок. Зазначила, що відповідач є власником квартири, реєстрація не породжує права власності чи права компенсації, а тому відповідач не має ніяких правових зобов'язань перед позивачем. Судом встановлено наступне : 24 березня 2012 року відповідачем надана розписка, з якої вбачається, що остання зобов'язується виплатити позивачу кошти , що є еквівалентом 15 000 доларів США національній валюті гривні на день виплати до першого жовтня 2012 року. Розписка написана власноручно у присутності двох свідків. 24 березня 2012 року позивачем надана розписка, з якої вбачається, що остання зобов'язується після отримання грошей у сумі, що є еквівалентом 15 000 доларів США від відповідача, протягом семи днів знятися з реєстраційного обліку та зняти з реєстраційного обліку своїх неповнолітніх дітей із квартири за адресою: [ADDRESS]. Розписка написана власноручно у присутності двох свідків. Таким чином, між сторонами виникли певні домовленості, за якими одна сторона зобов'язалася виплатити певну суму коштів, а інша в свою чергу знятися з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. З аналізу норм ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ЦК України, ЖК України, реєстрація не є платною та не створює певних прав та обов'язків, не може розглядатися як угода, не пов'язана з набуттям права власності та з правом проживання. Таким чином, зазначена домовленість сторін не була направлена на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відтак зазначені дії не можуть бути правочином щодо переходу або розпорядженням цивільними правами та обов'язками, фактично позивачем помилково реєстрація пов'язана з правом користуванням майном. В той час, як державна реєстрація є похідним від права проживання. Позивачем не доведені підстави, з яких виникли зобов'язання, самі розписки не є укладанням договору (правочину), а можуть бути лише письмовим доказом, а тому сам факт розписки не може розцінюватися як договір чи зобов'язання. Також надана відповідачем розписка не свідчить про наявність будь-якого боргу перед позивачем, домовленість, що виникла між сторонами не містить ознак договору позики, а тому у даному правочині не можлива новація боргу у позикове зобов'язання. Тому в межах заявлених позовних вимог і в межах наданих суду доказів суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed