Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Управління Держпраці у Волинській області, Державної казначейської служби України, Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди. Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2018 року інспектором праці Управління Держпраці у присутності старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №3 Управління захисту економіки у Волинській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснено спробу проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця [PERSON] по [ADDRESS] , з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин. Того ж дня складено акт від 17.10.2018 року про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування. Постановою Управління Держпраці від 13.11.2018 року №742/403/НП/СПТД-ФС на підставі акта від 17.10.2018 року на нього, як фізичну особу-підприємця, накладено штраф у розмірі 372300,00 гривень. На виконання даної постанови вживались заходи, що полягали в накладеннях арешту на майно та активи фізичної особи-підприємця. Не погоджуючись із даною постановою позивач оскаржив її до суду та рішенням Волинського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №140/2571/18 від 12.03.2019 року дану постанову визнано протиправною та скасовано. Рішення суду набрало законної сили 23.04.2019 року. Зазначає, що внаслідок незаконного прийняття постанови від 13.11.2018 року про накладення штрафу в розмірі 372300,00 гривень, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, порушенні звичного гармонійного стилю життя та необхідності пристосовуватися до нових, погіршених умов існування, притягнення до фінансової відповідальності призвело до інтенсивного душевного потрясіння. Просить стягнути з Державної казначейської служби України 100000,00 грн. моральної шкоди та стягнути з Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області 80000,00 грн. моральної шкоди, що заподіяна йому органом державної влади, а також судові витрати у справі. 09.12.2019 року представником відповідачів Державної казначейської служби України, Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області подано відзив на позовну заяву, в якому вони зазначають, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу держаної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому порядку. Однак рішенням Волинського окружного адміністративного суду від12.032019 року, на яке посилається позивач, визнано протиправною та скасовано постанову Управління держпраці про накладення штрафу. Висновки про визнання протиправними дій посадових осіб Управління держпраці у Волинській області таке судове рішення не містить. Крім того, Казначейство в жодні цивільно-правові відносити із [PERSON] не вступало, а тому відсутні підстави для стягнення коштів безпосередньо з відповідачів. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. 10.12.2019 року представником відповідача Управління держпраці у Волинській області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначають, що 17.10.2018 року Управлінням була здійснена спроба проведення інспекційного відвідування у ФОП [PERSON] та складений акт про неможливість проведення такого відвідування на підставі якого і було винесено постанова про накладення штрафу. Такі дії вчинялися на підставі вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Порядку здійснення державного за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 року №295 та в межах повноважень визначених ч.1 ст. 259 КЗпП, Положенням про Головне управління Держаної служби з питань праці в області. Основною причиною скасування та визнання протиправною постанови Управління від 13.11.2018 року стала відсутність достатніх доказів на підтвердження присутності за місцем реєстрації ФОП [PERSON] , водночас у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій щодо спроби проведення інспекційного відвідування та дій інспектора праці щодо складання акта від 17.10.2018 року відмовлено, що свідчить про вчинення таких дій в межах визначених законом повноважень. Також посилаються на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та розрахунку розміру грошової компенсації. З викладених підстав просять відмовити у задоволенні позовної заяви ФОП [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. 11.12.2019 року представником третьої особи на стороні відповідача Міністерства юстиції України подано пояснення щодо позовної заяви в якому зазначає, що позивачем не обґрунтовано належним чином взаємозв`язок між постановою про накладення штрафу та моральними стражданнями та нервовими потрясіннями, які він переніс. Сам факт наявності шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести існування всіх зазначених складових цивільно-правової відповідальності та правильно визначити суб`єкта відповідальності. Відсутність хоча б однієї з цих складових виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Також позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяги моральних страждань і матеріальні витрати понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову. Вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник Державної казначейської служби України, Володимир-Волинського управління Державної казначейської служби України Волинської області, [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що Державна казначейська служба України та Володимир-Волинське управління Державної казначейської служби України Волинської області в жодні цивільно-правові відносини з позивачем не вступали, а тому відсутні підстави для стягнення коштів безпосередньо із цих органів. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник Управління Держпраці у Волинській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час розгляду справи, не подавав заяв про відкладення судового розгляду. Представник третьої особи [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обгрунтування надав пояснення аналогічні тим, що викладені у поясненнях щодо позовної заяви. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є родичем позивача. Дружина позивача розповідала, що у [PERSON] була перевірка за результатами якої на нього наклали стягнення у виді штрафу, котрий негативно вплинув на його стан. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в грудні 2018 [PERSON] сказав, що його притягнули до відповідальності і наклали штраф у розмірі близько 400\~000 грн за те, що він не допустив інспекторів Управління Держпраці у Волинській області на перевірку. По ньому було видно, що він був засмучений, пригнічений і казав, що постанову управління Держпраці у Волинській області буде оскаржувати в суді. Свідок [PERSON] надав суду пояснення аналогічні тим, що і свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він разом із [PERSON] оформляв позов до суду про оскарження постанови Управління Держпраці у Волинській області. Після накладення штрафу [PERSON] був пригнічений, схвильований, не хотів працювати. Судом встановлено, що\~постановою Управління Держпраці у Волинській області від 13.11.2018 № ВЛ 742/403/НП/СПТД-ФС [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за створення перешкод у проведенні перевірки з питань виявлення порушень фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 372\~300 гривень. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 позов [PERSON] до Управління Держпраці у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови задоволено частково та визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Волинській області від 13.11.2018 № ВЛ 742/403/НП/СПТД-ФС. Із довідки голови Волинського адміністративного суду від 13.05.2019 встановлено, що дане рішення суду набрало законної сили 23.04.2019 року. Таким чином, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення постанови про накладення штрафу, яка в подальшому скасована судом як протиправна, свідчить про незаконні дії посадової особи, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження. Скасування судом постанови про накладення штрафу підтверджує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. У зв`язку з тим, що підставою для відшкодування шкоди є незаконнне рішення посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу, тому до тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення\~статті 1174 ЦК України. Згідно зі\~статтею 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень,\~відшкодовується державою, Автономною\~Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. У пункті 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня\~1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На підтвердження заподіяння моральної шкоди за клопотанням позивача призначалась амбулаторна судово-психологічна експертиза. Відповідно до висновку експертизи №33/к від 21.08.2020 неочікуваною та психотравмуючою стала ситуація для [PERSON] внаслідок прийняття Управлінням Держпраці у Волинській області від 13.11.2018 №742/403/НП/СПТД-ФС. Експерт прийшов до висновку про втрату [PERSON] нормальних життєвих зв`язків, глибину та тривалість індивідуальних психофізіологічних порушень спричинених йому, аж до загострень. Для [PERSON] дана ситуація стала психотравмуючим фактором пролонгованої дії по теперішній час і безперечно має стресовий вплив. Стресовий \~ \~ \~ \~вплив здійснюється внаслідок його постійних переживань, що викликані глибоким психологічним сприйняття ситуації, яка виникла. Матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної для [PERSON] склав 137\~920 гривень. Таким чином, суд вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що повністю підтверджується висновком судово-психілогічної експертизи. Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. \~ \~ \~ \~При цьому, суд відхиляє висновок експерта в частині розміру заподіяння моральної шкоди та при визначенні розміру компенсації моральної шкоди виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та приходить до висновку, що як заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 180 000 гривень, так і визначений експертом в сумі 137\~920 гривень є необгрунтованим, завищеним, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більший за достатній та не повинен приводити до навіть неістотного збагачення стягувача. При визначенні розміру моральної шкоди, суд бере до уваги, що до позивача не застосовувались заходи процесуального примусу, передбачені\~КПК України, він не перебував під вартою, до нього не застосовувались інші обмеження особистих прав і свобод, а він був незаконно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, котрий не стягнуто із позивача та був скасований судом, а тому з урахуванням вищенаведеного, на думку суду, обгрунтований розмір моральної шкоди становить 5\~000 гривень. Щодо належності відповідачів у даній справі то суд виходить з наступного. У пункті 10-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,\~стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»).\~Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Суд відхиляє доводи представника Державної казначейської служби України (ДКС України) про те, що ДКС України не порушувала прав та обов`язків позивача, не вступала із ним у будь-які правовідносини та не завдала йому жодної шкоди, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу іншими суб`єктами, з огляду на те, що виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється ДКС України не з власного рахунку, а з Державного бюджету України у межах відповідних призначень. Суд враховує, що відшкодування шкоди має здійснюватися не за рахунок коштів ДКС України, а через органи казначейства з Державного бюджету України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Відповідно до\~статті 2 ЦК України\~учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі\~статті 1174 ЦК України\~є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, в даній справі через Державну казначейську службу України. Крім того, відповідно до пункті 10-1\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» іншим належним відповідачем у справі є Управління Держпраці у Волинській області. \~ \~ \~ \~При цьому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Володимир-Волинське управління Державної казначейської служби України Волинської області не є належним відповідачем, а тому вимоги до цього відповідача є безпідставними і не підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~ Оскільки відшкодування моральної шкоди здійснюється через органи казначейства з Державного бюджету України, тому суд прийшов до висновку, що моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень слід стягнути саме з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] , що відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та у постанові від 02 червня 2021 року справа № 215/3408/18провадження № 61-19752св19. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди із Управління Держпраці у Волинській області є безпідставною і не підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено і підтверджується письмовими документами, що позивач при зверненні до суду сплатив 1800 грн судового збору та поніс витрати у розмірі 18207 грн пов`язаних із залученням експерта для проведення судово-психологічної експертизи. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Беручи до уваги, що спір виник внаслідок неправильних дій Управління Держпраці у Волинській області, тому з урахуванням завдань та принципів цивільного судочинства, зокрема верховенства права, справедливого розгляду справи, вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що саме із Управління Держпраці в Волинській області слід стягнути на користь позивача 1800 гривень судового збору та 18207 гривень витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Outcome: partial