Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача в його користь борг за договором позики у сумі 37100 (тридцять сім тисяч сто гривень) та судові витрати. В позові зазначив, що 28.12.2013 р. до нього до дому прийшов його знайомий [PERSON], який попросив позичити йому 25000 грн. для придбання мікроавтобуса. Відповідач своєю рукою в присутності свідків написав розписку, в якій вказав суму боргу та зазначив дату повернення 28.02.2014 року. 04.01.2014 року [PERSON] знову позичив в нього 10000 грн. для придбання грузового автомобіля. Гроші відповідач зобовязався повернути на протязі двох місяців тобто до 28.02.2014 року. Через 2 місяці він звернувся до відповідача по поводу повернення грошей. Однак останній не повернув йому гроші. Повернути вчасно борг відповідач відмовляється хоча постійно обіцяє, що поверне. Він неодноразово навідувався до відповідача, нагадував і нагадує йому про повернення грошей. Проте він скривається , а якщо в дома є то обіцяє, що в найближчий час поверне, так як в даний час не має грошей. Фактично він йому позичив євро, а не гривні, однак він вказав в розписці суму боргу у гривнях, по курсу що на той час була у банках. Тому просить стягнути борг та проценти за порушення грошового зобовязання у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання повинен сплатити суму боргу, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач в судове засідання не зявився. До суду подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Повідомленням в газеті «Галичина» № 17 від 1 березня 2016 року свідчить про належне повідомлення про день та час розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача. Тому суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що 28.12.2013 року та 04.01.2014 року відповідач під розписки позичив в позивача 25000 грн. та 10000 грн., які зобовязувався повернути 28.02.2014 року, що доводиться розписками. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-63 цс 13 (постанова від 18 березня 2013 року), яка відповідно до частини 1 ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, письмова форма договору позики\~\~ внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У вказаній розписці зазначено, що відповідач зобов'язувався повернути борг до 28.02.2014 р. Із розписки, яка укладена між позивачем та відповідачем [PERSON] вбачається, що борг станом на 09.03.2016 року складає 35000 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач повідомляв відповідача про повернення боргу, однак відповідач його не повернув та уникає відповіді щодо дати повернення. Наявність боргового документа у позивача згідно\~ст. 545 ЦК\~ підтверджує той факт, що боржник\~\~не виконав\~\~свого зобов'язання. Тому, виходячи із викладеного та беручи до уваги те, що договір позики відповідно до ст.1047 ЦК України укладено доводиться розписками, які написав власноручно відповідач. Матеріалами справи доводиться, що відповідач порушив умови договору та не виконала умови зобовязання передбачені договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, яка була передана йому у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже суд вважає, що позов слід задовольнити і стягнути з відповідача в користь позивача 35000 грн., як заборгованість по поверненню позики. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути три проценти річних від суми 35000 грн., що становитиме 2100 грн. А всього разом слід стягнути 37100 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Тому суд вважає за необхідне\~\~\~\~ стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати\~\~в розмірі 637.20 грн. судових витрат. Виходячи із викладеного на підставі ст. ст. 525, 526, 545, 625, 1046,\~1047,\~1049 ЦК України та

Outcome: approved