Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та просить стягнути з останньої на його користь взяті у нього в борг грошові кошти у сумі 6700 грн. та 250 грн. за надання юридично допомоги. Свої вимоги мотивуює тим, що 20.09.2013 року на прохання відповідача він дав їй у борг грошові кошти у сумі 6700 грн., які остання зобов'язалась повертати кожен місяць по 1000 гривень до повного розрахунку. Однак свої зобов`язання вона не виконала і не виконує, не зважаючи на неодноразові нагадування. Вже тривалий період відповідач уникає зустрічей з ним, на його телефонні дзвінки не відповідає. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просить його задовольнити. При цьому зазначив, що грошові кошти відповідачці він давав частинами: спочатку 1000 грн., потім 2000 грн. і так далі. Вже потім разом із відповідачкою вони сіли і підрахували загальний борг, про що [PERSON] й написала розписки. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.12). Про причини неявки не повідомила, про розгляд справи у її відсутність не клопотала. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступне. Відповідно до оригіналу розписок (а.с.13,14) [PERSON] винна [PERSON] 6500+200 грн. Брала 20 вересня. Зобов'язується віддавати кожний місяць по 1 000 грн. Із повідомлення начальника Овруцького РВ УМВС України (а.с.5) вбачається що [PERSON] рекомендовано звернутись до суду з питань неповернення грошових коштів. Як вбачається із угоди про надання правової допомоги від 07.07.2014 року (а.с.15-16) [PERSON] надала правову допомогу [PERSON] у вирішенні питання підготовки позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та подача заяви до суду. Згідно довідки адвоката [PERSON] №30 від 04.07.2014 року (а.с.8) вона отримала від [PERSON], проживаючого в с.Гошів Овруцького району Житомирської області гонорар у сумі 250 грн. за складання позовної заяви, подачу позовної заяви до суду. В силу ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В ч.2 ст.11 ЦК України зазначається, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як зазначається в ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач надав розписку відповідача, яка підтверджує факт отримання останньою від позивача 20 вересня 6500 грн. + 200 грн., які вона зобов'язувалася повертати кожен місяць по 1 тисячі гривень, тому суд вважає, що між сторонами укладено договір позики. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З врахуванням даної норми, відповідач з моменту отримання позовної заяви (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вона вручена відповідачу 29.07.2014 року) у семиденний строк повинен був виконати свій обов'язок, щодо повернення грошових коштів. На час розгляду справи даний обов'язок відповідачем не виконано. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачем порушено зобов'язання в частині повернення суми боргу. Так, згідно з положенням статті 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оскільки відповідач не надав розписку, що підтверджує факт розрахунку, суд вважає відповідача таким, що не виконував грошове зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь-яких доказів щодо заперечення позову відповідач не надав, маючи на то право. Таким чином, позов в даній частині підлягає задоволенню. Стосовно стягнення 250 грн. за надання юридичної допомоги суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу; Приписами ч.1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою та порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, повґязаних з виконанням доручення, якщо обовґязок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, повґязаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). В матеріалах справи відсутній доказ, що підтверджує сплату [PERSON] адвокату [PERSON] 250 грн. за надання юридичної допомоги. Довідка адвоката, щодо сплати позивачем адвокату 250 грн. не є допустимим доказом у розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України, згідно якої, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, вимога, щодо стягнення з [PERSON] 250 грн. за надання юридичної допомоги, задоволенню не підлягає за безпідставністю. Зважаючи на викладене, позов підлягає до часткового задоволення. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial