Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки вони знаходяться на утриманні позивача, а відповідач не надає коштів на їх утримання хоча має таку можливість. Посилаючись на вищенаведене, просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення в частині стягнення з відповідача на користь позивача твердої грошової суми, яка буде меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідач має незадовільний стан здоров'я та отримує незначну пенсію, частину якої витрачає на медичні препарати та оплату вартості комунальних послуг за квартиру, в якій він зареєстрований разом із позивачем та своїми дітьми. Вислухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, з 31.10.1997 року по 31.10.2011 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які хоча і проживають в квартирі, в які зареєстрований позивач та відповідач, але знаходяться на утриманні позивача. Факт знаходження спільних дітей на утриманні позивача встановлений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року та фактично не заперечується відповідачем. З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відповідач не надає коштів на утримання спільних з позивачем дітей, тому весь тягар по їх утриманню покладається на позивача. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі вказував на те, що відповідач не має постійного місця роботи та немає систематичного заробітку, тому аліменти потрібно стягувати саме в твердій грошовій сумі. З таким твердженням позивача суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як убачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.01.2015 року відповідач отримує пенсію, призначену відповідно до законодавства Російської Федерації, яка за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року склала 2496,41 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відповідач має постійний дохід, який отримує у вигляді щомісячної пенсії. Таким чином, наявність у відповідача постійного доходу виключає можливість стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі при розгляді даної справи, оскільки позивачем не доведено інших обставин, які мають істотне значення для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Разом із цим, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільних із позивачем дітей, хоча зобов'язаний це робити. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Представник відповідача в судовому засіданні, як на підставу своїх заперечень проти позову вказував на те, що відповідач не має можливості сплачувати кошти на утримання дітей, оскільки він отримує невеликий дохід, з цього доходу повинен придбавати собі ліки, сплачувати кошти за комунальні послуги та придбавати харчі. Суд звертає увагу на те, що невеликий розмір доходу відповідача не є підставою для того, щоб ухилятися від принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Крім того суд вважає, що відповідач не докладає всіх можливих зусиль щоб забезпечити нормальне виховання та розвиток спільних із позивачем дітей, а навпаки, всіляко ухиляється від свого обов'язку про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Представник відповідача вказував на те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, який буде менший за 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і це буде справедливо по відношенню до сторін виходячи із розміру доходу відповідача, але з таким висновком суд погодитися не може виходячи із наступного. Визнаючи позовні вимоги частково та вказуючи про можливість сплати аліментів в розмірі, який є меншим за встановлений мінімальний, відповідач не враховує тих обставин, що діти сторін знаходяться на утриманні та вихованні позивача, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні платежі на їх утримання, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial