Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення з відповідача на свою користь боргу, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, у розмірі 151\~621,39 грн., що складається із суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, за період з травня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 140\~177,40 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 11\~443,99 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10.06.2005 року [PERSON] був засуджений за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Вироком стягнуто з відповідача на його користь 50\~000,00 грн. моральної шкоди. На виконання вироку в частині цивільного позову був виданий виконавчий лист. За період з вересня 2005 року по грудень 2015 року відповідачем було сплачено в добровільному порядку 6\~790,00 грн. Від сплати решти коштів у розмірі 43\~210,00 грн. в добровільному та примусовому порядку відповідач ухиляється. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. \~ \~ \~ \~16.06.2020 року представником позивача [PERSON] повторно направлено заяву до суду в якій остання просить застосувати наслідки спливу позовної давності. Вважає, що позов про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних зареєстровано в суді 05 липня 2016 року. У розрахунку позивач і представник обчислюють заборгованість за даними виплатами з вересня 2005 року по квітень 2016 року. Зважаючи на позовну давність, позовні вимоги мають бути оцінені за період з 05 липня 2013 року по 30 квітня 2016 року. Наголошує. Що 03 грудня 2019 року нею уже було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до всіх вимог позивача а окремій заяві. Також 20 січня 2020 року в додаткових поясненнях представник відповідача просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Зазначає, що [PERSON] в повному обсязі не визнає боргу з інфляційних та 3 відсотків річних, заперечує проти позову і проти того, щоб сплата основного зобов`язання оцінювалась судом як визнання боргу з інфляційних та 3 відсотків річних та мала наслідком переривання позовної давності з нарахування цих сум. \~ \~ \~ \~Даний цивільно-правовий спір був предметом розгляді судів різних інстанцій. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання було відмовлено. \~ \~ \~ \~Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 03 липня 2017 року було відхилено апеляційну скаргу [PERSON] . Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2017 року залишено без змін. \~ \~ \~ \~Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 касаційну скаргу [PERSON] було частково задоволено. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 липня 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Верховного суду звернула увагу на те, що у ст. 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~В постанові від 14 серпня 2019 Верховний Суд України зазначає, що згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України)ю так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). \~ \~ \~ \~Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань. Якщо інше не передбачено договором або спеціальними законами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. \~ \~ \~ \~За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, незалежно до сплати кредиторові. \~ \~ \~ \~Колегія суддів Верховного Суду, серед іншого вказує, що зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18). У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року №6-2759цс15, на яку посилався суд першої та апеляційної інстанції у цій справі. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2019 року призначено підготовче засідання на 30 вересня 2019 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 13 січня 2020 року. \~ \~ \~ \~В зв`язку з клопотаннями сторін та приймаючи до уваги, що постановою КМ України №211 від 12 березня 2020 року Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID 19, з врахуванням рекомендацій. Наданих радою суддів України судам у листі №9-рс-186/20 від 16.03.2020 року, судові засідання призначені на 30.01.2020, 21.02.2020, 24.03.2020, 22.04.2020, 28.05.2020 відкладались за клопотаннями сторони відповідача. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] подала додаткові пояснення, в яких вважає, що розмір інфляційних втрат є суперечливим. Зазначає, що позивач нараховує інфляційні втрати щомісяця, при цьому, інфляційні втрати за кожен наступний місяць нараховуються не тільки на суму боргу, а на суму боргу з інфляційними втратами за попередній місяць. Вважає, що позивачем обчислено не вірно інфляційні втрати та їх розмір визначено необґрунтовано, на підтвердження чого надає розрахунок в своїй редакції. Просить застосувати наслідки пропущення позивачем позовної давності до всіх позовних вимог. \~ \~ \~ \~До того ж, [PERSON] вказала, що представником позивача [PERSON] було подано додаткові пояснення та надано детальний розрахунок нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних. Разом з цим, зазначає, що у даного розрахунку (в додатках) вбачається, що відповідач щороку перераховував на рахунок позивача грошові кошти (з 2005 року по 2017 рік). Вважає, що вказана обставина не свідчить про те, що перебіг позовної давності переривався щороку та, що пред`явлений 05.07.2016 року позов був поданий поза межами строку, для якого позивач може звернутися до суду за захистом своїх прав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позові вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи ті інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу ч.2,3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України. суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10.06.2005 [PERSON] за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Цим же вироком стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 50\~000 грн. моральної шкоди. На виконання вироку в частині цивільного позову був виданий виконавчий лист. За період з вересня 2005 року по грудень 2015 року відповідачем було сплачено в добровільному порядку 6\~790,00 грн. Від сплати решти коштів у розмірі 43\~210,00 грн. в добровільному та примусовому порядку відповідач ухиляється. Приймаючи рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог 24.01.2017, з яким погодилась апеляційна інстанція, суд першої інстанції керувався відсутністю підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, тобто правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року (справа N 6-2491цс15). Однак, як вказано вище, Верховний суд у постанові від 14.08.2019 справа №373/1062/16-ц відступив від даної правової позиції, та вказав на необхідність проведення відшкодувань заявлених позивачем, навівши також в якості прикладу позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, які згідно статті 263 ЦПК України, є обов`язковими для суду при прийнятті рішень. Тож заявлені позивачем та його представником вимоги в порядку ст. 625 ЦК України, підлягають до задоволення. Натомість, суд вважає обґрунтованою заяву відповідача та його представника, щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог, та правову позицію Великої палати Верховного суду викладену в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, в якій зокрема, зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим порушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Застосовуючи положення ст. 257 ЦПК України, з урахуванням позиції Великої палати Верховного Суду, суд застосовує до даних вимог позовну давність, обмежившись останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, та бере до уваги вимоги позивача за період з 05.07.2013 по 30.04.2016. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що розрахунки інфляційних витрат та річних, наведені позивачем в своїх розрахунках є вірними, а їх розмір є обґрунтованим, неправильність їх не доведена відповідачем та не встановлена в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Отже, за період з 05.07.2013 по 30.04.2016 наслідком невиконання відповідачем боргового зобов`язання є 88442 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сорок дві) грн. 44 коп., сум інфляційних витрат та 2997 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 68 коп. річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання судових витрат, суд керується п. 6 ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial