Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 16.05.2008 у розмірі 13821,25 гривень та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., зазначаючи, що 16.05.2008 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 27.04.2020 складає 13821,25 гривень, з яких: 9866,58 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 00,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9866,58 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 3058,42 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 646,25 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позову ним було долучено клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що він погасив заборгованість перед Банком та надав суду довідку АТ КБ «ПриватБанк» про відсутність заборгованості [PERSON] перед Банком станом на 16.08.2020. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.05.2008 року між сторонами по справі був укладений Договір кредиту № б/н, який складається із заяви позичальника /а.с.43/, довідки про умови кредитування/а.с.44/ та умов і правил надання банківських послуг /а.с. 45-54/, відповідно до умов [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з подальшим його збільшенням. Станом на 27.04.2020 борг складає 13821,25 гривень, з яких: 9866,58 гривень - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 00,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9866,58 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 3058,42 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 646,25 гривень - штраф (процентна складова) /а.с.9-26/. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримання картки (дійсна картка за № [NUMBER] ) /а.с.42/ За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з наданої відповідачем довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.08.2020, станом на серпень 2020 року баланс на кінець періоду за кредитною карткою № [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] становить 0,00грн./а.с.74/. Таким чином за договором про надання банківських послуг б/н від 16.05.2008, відповідач [PERSON] не має заборгованості перед позивачем АТ «ПриватБанк». Відповідно до ч.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача стосовно наявності у відповідача боргу перед позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами, а відсутність боргу на час розгляду справи спростована довідкою позивача, яку надав відповідач, а тому суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі . В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed