Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова 10.07.2014 року, позовні вимоги декілька разів уточнював, відмовився від позовних вимог про стягнення моральної шкоди, остаточно уточнивши позовні вимоги 02.03.2015 року, збільшивши суму збитків, заподіяних дорожньо - транспортною пригодою з 44748,00 гривень до 134680,93 гривень та попросив суд покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за угодою, адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив стягнути, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що відносно його довірителя закрито провадження по адміністративній справі у зв»язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, його довіритель в квітні 2014 року в повному обсязі відремонтував ушкоджений автомобіль, але реальна вартість виконаних відновлювальних робіт , у зв'язку з несвоєчасним отриманням коштів станом на 01.03.2015 року є суттєво більшою. Представник відповідача за угодою ,адвокат [PERSON] та позивач особисто в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували. Представник позивача адвокат [PERSON] суду пояснив, що його довірителя винним в скоєній дорожньо-транспортній пригоді винним не визнано, відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, сам позивач є неналежним позивачем, бо автомобіль належить на праві власності [PERSON] третій особі по справі. Позивач автомобілем тільки користувався ,володів та міг розпоряджатися на підставі довіреності, також пояснив, що збільшення розміру заподіяної шкоди в березні 2015 року при умові повного відновлення автомобіля в квітні 2014 року та сплати за виконання відновлювальних робіт є безпідставним та необґрунтованим. Третя особа по справі - в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістила, своїм правом звернутися до суду з самостійними позовними вимогами не скористалася. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали архівної адміністративної справи №2011/9273/12 від 27.06.2013 року, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного: Позивач по справі [PERSON] на підставі довіреності від 10.09.2011 року(арк..59) 19.05.2012 року керував автомобілем [PERSON], державний номер АХ 6739КХ, який належить на праві власності третій особі по справі [PERSON] Стосовно [PERSON] співробітниками [PERSON] України в Харківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АХ1 №350674, а саме, що [PERSON], керуючи автомобілем [PERSON], державний номер АХ 6739КХ,19.05.2012 року, біля 11 години 20 хвилин, рухаючись по Бурсацькому спуску в бік вул. Клочківська в м. Харкові почав рух на зелений сигнал світлофора та не дав завершити маневр автомобілю КІА Соренто державний номер АХ 09-70АН під керуванням водія [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Співробітники ДАІ вказали, що водій [PERSON] порушив вимоги п.п.10.1,16.5 Правил Дорожнього руху України та вимоги ст.124 КУпАП. Відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався. По адміністративній справі було проведено НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області 14.02.2013 року експертне дослідження та фахівцем - спеціалістом було вказано, що з боку [PERSON] не вбачається винуватих дій, а вимоги пп..8.7.3 та 8.10 ПДД України порушив саме водій [PERSON], а водій [PERSON] винен був діяти у відповідності з п.12.3.ПДД України. По справі було призначено комісійну судово - автотехнічну експертизу, яку було проведено 21.05.2013 року та згідно з висновком якої № 1679/217/13 фахівці-експерти ХГДІСЕ ім..[PERSON] підтвердили висновок експертного дослідження НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області від 14.02.2013 року. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2013 року провадження відносно [PERSON] було закрито за відсутністю в його дії складу адміністративного правопорушення(арк..6). Відносно [PERSON] в указаній постанові вказано, що з його боку вбачається порушення вимог пп.. 8.7.3 та 8.10 ПДД України, які знаходяться в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, також вказано, що [PERSON] винен був дотриматися вимог п. 12.3 ПДД України, але його дії в причинному зв'язку з ДТП не перебувають. Таким чином, при розгляді цивільної справи, суд виходить з того, що винуватість [PERSON] в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 19.05.2015 року не є доведеною. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Судом неодноразово роз'яснено сторонам вимоги ст.10,11,60 ЦПК України стосовно того, що обов'язок щодо доказування обґрунтованості своїх доводів та вимог законодавцем покладається на учасників процесу, судом докази тільки оцінюються. п.12.3 ПДД України передбачає, що « у випадку виникнення безпеки для руху або перешкоди, яке водій об»активно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходи для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників об»їзду перешкоди». Суд приходить до висновку, що до матеріальних збитків, які завдані дорожньо транспортною пригодою від 19.05.2015 року є причетними і позивач і відповідач, обидва є винуватими і обсяг збитків належить визначити на підставі вимог діючого законодавства. На підставі ст.. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода ,завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання .... На підставі ч 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ч 5 ст.1187 ЦК України, особа ,яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підставі ст..1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, 2) за наявності вини особи, якій завдано шкоду, вона не відшкодовується, 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно вимог Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди з змінами та доповненнями внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994 р.,№11 від 30.09.1994 року, № 15 від 25.05.1998 року, № 9 від 24.10.2003 року п. 4 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності , повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди довіреності тощо). Таким чином, позивач [PERSON], керуючи автомобілем [PERSON], державний номер АХ 6739КХ на законних підставах є володільцем транспортного засобу , тобто володільцем джерела підвищеної небезпеки. На підставі п.3 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України- Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Питання про відповідальність за шкоду заподіяну при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст..440 ЦК України 1963 року(1166 ЦК України 2003 року), шкода заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним при наявності лише вини володільця, якому шкода заподіяна, вона йому не відшкодовується, при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного, при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди жоден з них не має права на відшкодування. Автомобіль КІА Соренто державний номер АХ 09-70АН також отримав механічні ушкодження. При вирішенні питання про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,суд, ураховуючи виходить з того, що збитки, завдані автомобілю [PERSON], державний номер АХ 6739КХ у звязку з дорожньо-транспортною пригодою становлять 47448,00 гривень. Суд вважає, що ,ураховуючи ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, шкода підлягає стягненню в розмірі 50 відсотків, тобто в сумі 23724,00 гривень. Суду надано право встановити вину кожного учасника ДТП, суд вважає, що вина обох осіб в завданні збитків при дорожньо-транспортній пригоді є рівною. В іншій частині суд вважає позовні вимоги недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають з наступного: Позивачем особисто надано суду докази тим обставинам, що сплачено 28.04.2014 року 47448,00 гривень за ремонт автомобіля(арк..60). Розмір шкоди, яка завдана , а поновлювальні роботи з ремонту автомобіля сплачені в квітні 2014 року не може бути збільшена через після проведення відновлювальних робіт це передбачено ст.1166 ЦК України. Відшкодуванню підлягають фактично понесені збитки. Суд не може погодитися з доводами адвоката [PERSON] в тій частині, що сума шкоди підлягає стягненню в тому розмірі, який існує на час постановлення судового рішення з посиланням на вимоги ст.1192 ЦК України. Стаття 1192 Цивільного Кодексу України передбачає способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, а саме: 1. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. По-перше, реальна вартість майна може бути застосована на момент розгляду справи судом тільки відносно втраченого майна, по-друге , законодавець чітко передбачає, що це є вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд приходить до висновку, що пошкоджена річ відновлена та її вартість слід визначити з вартості відновлювальних робіт, а саме :в сумі 47448,00 гривень. Стосовно позовних вимог про стягнення витрат, понесених оплатою послуг експертів в сумі 1275,36 гривень( арк..30-31), суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню, бо під час розгляду справ про адміністративні правопорушення експертні дослідження та автотехнічні експертизи проводяться ,виключно, за рахунок державного бюджету. По цивільній справі експертизи судом не призначалися та не проводилися. Суд приходить до висновку, що, позивач, проводячи дослідження в НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області, та сплачуючи за їх проведення, робив це за власною ініціативою і вищевказана сума стягненню не підлягає. Судові витрати належить стягнути з відповідача на користь позивача в сумі пропорційній сумі задоволення позовних вимог, але не менш ніж 243,60 гривень, як передбачено Законом України «Про судовий збір». Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved