Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, третіх осіб, вимоги за яким уточнив заявою від 23.08.2019, просить скасувати рішення сесії Верховинської селищної ради від 27.04.2007 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №850344, виданого [PERSON] 06.08.2009 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,7492 га, кадастровий номер 262085510003001:0688. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 12.04.2018, йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0100 га для будівництва гаража в с.Замагора, присілок Випчінка, Верховинського району. На його замовлення, відповідними спеціалістами було виготовлено проект землеустрою, однак при внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру було встановлено, що її площа накладається на земельну ділянку, площею 1,7492 га з кадастровим номером 262085510003001:0688, що знаходиться на території смт Верховина, присілок Плай та яка на підставі державного акту серії ЯЖ №850344 від 06.08.2009 належить [PERSON] . Однак, ним було встановлено, зокрема згідно довідки відділу у Верховинському районі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, що земельна ділянка площею 0,0100 га, яка йому надана Замагірською сільською радою, розташована не на території Верховинської селищної ради, а на території Замагірської сільської ради, присілок [PERSON] . Вважає, що відповідач Верховинська селищна рада розпорядилася частиною земельної ділянки, а саме площею 0,0100 га, яка не перебувала у її комунальній власності, а є власністю Замагірської сільської ради, а тому рішення Верховинської селищної ради від 27.04.2007 яким передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства та виданий на підставі даного рішення державний акт є незаконними та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 02.10.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, надано відповідачам строк для подання відзиву, третім особам пояснення на позов. Відзиву на позов в порядку визначеному чинним ЦПК України у встановлений судом процесуальний строк, від відповідачів до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області 18.10.2019 подало пояснення щодо позову. Зокрема роз`яснило порядок набуття у власність громадянами земельних ділянок із земель державної або комунальної власності на підставі ст.ст.116, 122 ЗК України. Крім того, зазначає, що з набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» без оформлення державних актів. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. При вирішенні позову покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] 22.10.2019 подав заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги вважає безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що він набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 262085510003001:0688 на підставах та у спосіб встановлений законом. Право власності на земельну ділянку посвідчено державним актом виданим 06.08.2009, який у відповідності до п.10 ст.28-1 розділу 7 «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» є дійсним. Крім того, земельна ділянка, що перебуває у його власності межує із землями Верховинського районного лісгоспу, а не землями присілку [PERSON] . Просить відмовити в задоволенні позову. 29 листопада 2019 року Замагірська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області в порядку ст.52 ЦПК України звернулася з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON] , Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області, [PERSON] та просить скасувати рішення сесії Верховинської селищної ради від 27.04.2007 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №850344, виданого [PERSON] 06.08.2009 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,7492 га, кадастровий номер 262085510003001:0688. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 12.04.2018, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0100 га для будівництва гаража в с.Замагора, присілок Випчінка, Верховинського району. Однак, в подальшому було встановлено, що надана [PERSON] земельна ділянка входить до земельної ділянки площею 1,7492 га, розташованої в смт.Верховина, присілок Плай та яка на підставі оспорюваного держаного акту належить відповідачу [PERSON] . Таким чином, було встановлено, що Верховинська селищна рада своїм рішенням від 27.04.2007 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства розпорядилася землями, що не перебувала у її комунальній власності та таким чином порушила право Замагірської сільської ради на вільне розпорядження землями територіальної громади. А тому вважає, що таке рішення та виданий на підставі нього державний акт є незаконними та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні 02.12.2019 представником третьої особи, Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області Дідушко В.В.заявлено клопотання про прийняття позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору поданого в порядку ст.52 ЦПК України до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] , Верховинської селищної ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області, Замагірська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області про скасування рішення сесії Верховинської селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку. Ухвалою Верховинського районного суду від 02.12.2019 прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області до [PERSON] , Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області, [PERSON] про скасування рішення сесії Верховинської селищної ради від 27.04.2007 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №850344, виданого [PERSON] 06.08.2009 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,7492 га, кадастровий номер 262085510003001:0688, надано відповідачам строк для подання відзиву, третім особам пояснення на позов. Матеріали справи об`єднано з в одне провадження з цивільною справою позовом [PERSON] до [PERSON] , Верховинської селищної ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області, Замагірська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області про скасування рішення сесії Верховинської селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку та призначено справу до спільного розгляду у відкритому судовому засіданні. Відповідачем [PERSON] 18.12.2019 подано відзив на позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, яким позовні вимоги заперечив та вважає їх безпідставними. Зокрема зазначає, що рішенням Верховинської районної ради від 21.05.1993 його батькові [PERSON] передано земельну ділянку загальною площею 11,90 га для ведення особистого селянського (фермерського) господарства, яка знаходилася на території Верховинської селищної ради. На підставі даного рішення батьком було виготовлено державний акт на право постійного користування землею від 08.10.1993. У 2007 році він звернувся до Верховинської селищної ради із заявою про надання йому у власність частини земельної ділянки, яка перебувала на праві постійного користування селянського (фермерського) господарства його батька. Батько [PERSON] також подав до селищної ради відповідну заяву про вилучення частини належної йому на праві користування земельної ділянки. Пізніше, рішенням сесії Верховинської селищної ради від 27.04.2007 йому було передано у приватну власність вже вільну земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства, яка була вилучена із земельної ділянки, що перебувала на праві постійного користування фермерського господарства його батька. На підставі цього рішення ним було виготовлено державний акт. Вважає, що в 1993 році Верховинська района рада, а в 2007 році Верховинська селищна рада в межах своєї компетанції та у спосіб встановлений законом розпорядилися належною їм земельною ділянкою, яка знаходиться в смт. Верховина присілок Плай. При цьому, зазначає, що Замагірською сільською радою при наданні [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,0100 га під будівництво гаража, порушено вимоги ст.19,20,116 ЗК України, згідно яких надання землі у власність чи користування можливе тільки після її вилучення з власності чи користування іншої особи. Просить в задоволенні позову відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру Івано-Франківської області 23.12.2019 подало пояснення щодо позову третьої особи. Зазначає, що якщо земельна ділянка набута у не в передбачуваному законом порядку, на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування, його право власності на цю земельну ділянку може бути припинено навіть у тому випадку, коли наявна підстава для такого припинення не передбачена ст.140 ЗК України за рішенням суду. Ухвалою суду від 26.12.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові. Додатково пояснив, що Верховинською селищною радою надано у власність відповідача [PERSON] земельну ділянку, яка не входить до земель Верховинської селищної ради, а відноситься до земель Замагірської сільської ради. При цьому, зазначає, що земельна ділянка відповідача не впорядкована та не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а тому не відомо саме, де така знаходиться. Просить позов задовольнити, також не заперечує проти задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області. Крім цього вважає, що позовна давність для заявлених вимог не сплила, оскільки про існування спірного рішення та державного акту він дізнався лише у 2019 році після відмови державного кадастрового реєстратора вносити відомості про надану йому земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області Дідушко В.В. підтримав заявлений третьою особою позов з підстав наведених в позовній заяві. Додатково вказав, що надана Верховинською селищною радою у власність [PERSON] земельна ділянка, площею 1,90 га знаходиться в межах території Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області. Просить позов задовольнити та не заперечив проти задоволення позову [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] та позову третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області заперечили. Представник [PERSON] додатково суду пояснив, що сім`я [PERSON] користується спірною земельною ділянкою з 1993 року, яка до надання її Верховинською селищною радою рішенням від 27.04.2007 у власність [PERSON] , входила до фермерського господарства, що перебувало в постійному користуванні батька відповідача [PERSON] - [PERSON] . Вважає, що позивачем та третьої особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області не представлено суду доказів, що надана [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах саме ділянки [PERSON] , оскільки земельна ділянка останнього знаходиться на території смт. Верховина присілок Плай, а земельна ділянка в с. Замагора присілок Випчінка. Просить в задоволенні позову [PERSON] та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області відмовити внаслідок спливу позовної давності. Відповідач Верховинська селищна рада участь свого представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд справи без участі представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. А тому, суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності представника відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. А тому суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням XII сесії VII скликання Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 12.04.2018 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] » (а.с.5) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0100 га в межах населеного пункту с.Замагора гр. [PERSON] для будівництва гаража. Рішенням XIIІ сесії VII скликання Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 18.07.2018 «Про надання дозволу на розробку містобудівної документації «Детальний план території забудови земельної ділянки для розміщення та будівництва гаража в с. Замагора присілок [PERSON] » (а.с.7) вирішила замовити розроблення детального плану території забудови земельної ділянки для розміщення та будівництва гаража розташованого в с.Замагора присілок Випчінка в межах населеного пункту площею 0,0100 га. Також встановлено, що на підставі рішення восьмої сесії п`ятого демократичного скликання Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області від 27.04.2007 (а.с.8) передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,90 га, яка знаходиться за адресою в смт Верховина, присілок Плай, для ведення особистого селянського господарства. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серія ЯЖ №850344 від 06.08.2009 (а.с.180), виданим Верховинською селищною радою, на підставі рішення Верховинської селищної ради 8 сесія 5 дем. скл. від 27.04.2007, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,7492 га для ведення особистого господарства з кадастровим номером 262085510003001:0688, що знаходиться в смт Верховина, присілок Плай, Верховинського району, Івано-Франківської області. Згідно повідомлення Державного кадастрового реєстратора Федорчака В.І. про відмову [PERSON] в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 15.07.2019 (а.с.12) про земельну ділянку поданій 15.07.2019 Державному кадастровому реєстратору у Верховинському районі Івано-Франківської області відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру відмовлено оскільки земельна ділянка перетинається на 100% з кадастровим номером 262085510003001:0688. Позивач [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області вважають, що внаслідок передачі Верховинською селищною радою такої земельної ділянки у власність [PERSON] були порушені їхні права, зокрема [PERSON] право набуття у власність переданої йому земельної ділянки, площею 0,0100 га, а Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, право володіння, користування і розпорядження даною земельною ділянкою як власника, оскільки передана [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. [PERSON] присілок [PERSON] . А тому вважають прийняте рішення та виданий на підставі нього державний акт про право власності на землю незаконними. Дійсно, у відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Крім цього, частиною 1 статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у постанові № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосовано судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з статей 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 78, 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, в ході судового розгляду позивачем [PERSON] та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області, належними та допустимими доказами не доведено перед судом обставин на які вони посилаються. Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частин 13 статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно зі статтею 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності. Згідно ст.81 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю, а саме громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно ст. 118 ЗК України громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України в редакції, яка була чинною на час видачі державного акта). Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, чинній на час видачі державного акта), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно з п.9, 10 ст.28-1 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Згідно з ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Як уже встановлено судом, відповідач [PERSON] згідно державного акту набув право власності на земельну ділянку, площею 1,7492 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 262085510003001:0688, що знаходиться в смт Верховина, присілок Плай, Верховинського району, Івано-Франківської області виданого на підставі рішення Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області. В той же час, [PERSON] рішенням Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області надано земельну ділянку, площею 0,0100 га в с.Замагора, Верховинського району, Івано-Франківської області, присілок Випчінка. Таким чином, із наведеного вбачається, що земельні ділянки, як позивачу, так і відповідачу надавалися в різних населених пунктах та їх присілках. Позивач за первісним позовом та третя особи, яка заявляє самостійні вимоги стверджують, що земельна ділянка відповідача в дійсності знаходиться не в межах селища Верховина, а на території Замагірської сільської ради. Однак, з наданого Відділом містобудування та архітектури Верховинської РДА Івано-Франківської області на виконання ухвали суду про витребування доказів, фрагменту чинної містобудівної документації Генеральний план смт Верховина м 1:5000 (а.с.78) вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 262085510003001:0688 знаходиться в межах селища Верховина та Замагірської сільської ради. При цьому, встановити з нього, де саме, в яких розмірах має накладення земельної ділянки відповідача по відношенню до території зазначених населених пунктів, місце перетинання земельних ділянок позивача та відповідача, не видається можливим. Такий документ є суперечливим, не відповідає іншим доказам у справі, зокрема викопіювання з кадастрової карти, а тому не може братися судом до уваги. Також, суд не бере до уваги представлену позивачем копію генерального плану с Замагора з відміткою щодо розташування земельної ділянки [PERSON] кадастровий номер 262085510003001:0688 площею 1,7498 га, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вказану відмітку проставив на свій розсуд представник третьої особи. В той же час з оглянутого в судовому засіданні оригіналу генерального плану с Замагора, відомості щодо фактичного місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером 262085510003001:0688, що належить відповідачу [PERSON] , вбачається, що такий жодних позначок щодо розташування спірних земельних ділянок немає. Крім цього, суд не приймає до уваги представлені позивачем повідомлення про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру (а.с.12), довідку Держгеокадастру (а.с.11), викопіювання з кадастрової карти (а.с.10), оскільки такі докази можуть підтверджувати факт розташування точок координат присвоєного кадастрового номеру земельної ділянки відповідача, що не спростовує факту надання відповідачу у власність земельної ділянки в межах населеного пункту смт Верховина та не підтверджує факт надання відповідачу земельної ділянки за рахунок земель Замагірської сільської ради. Також слід зазначити, що у відповідності до положень ст.76 ЦПК України доказування у цивільних справах здійснюється за допомогою визначених засобів доказування, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За змістом правил щодо належності, допустимості та достатності доказів, доказування може здійснюватися різними засобами доказування, які містять інформацію щодо предмета доказування та в своїй сукупності можуть переконати суд про наявність чи відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування (ст.77, 80 ЦПК України). З врахуванням наведеного слід прийти до переконання, що характер предмету доказування у даній справі як доводів позивача, так і відповідача, лежить у площині дослідження фактичного місця розташування земельної ділянки відповідача, як на момент надання у власність, так і на даний час по відношенню до меж населених пунктів СМТ Верховина та с Замагора, та встановлення факту надання земельної ділянки відповідача за рахунок земель Замагірської сільської ради. Зокрема, джерелами таких доказів можуть бути різні графічні та кадастрові матеріали, карти, плани, схеми, результати відповідних обмірів із застосуванням певних спеціальних технічних знань, вимірювальних приладів тощо. Одним із можливих засобів доказування у даній справі, може бути висновок експертизи, який залучається до справи, як самою стороною у справі на її замовлення, так і за ухвалою суду по клопотанню сторони у справі. Однак, висновку земельно-технічної експертизи щодо дослідження зазначених обставин, зокрема щодо питань про визначення місця розташування земельної ділянки відповідача в межах якого з населених пунктів с.Замагора присілок Випчінка чи селище Верховина присілок Плай, як на даний час, так і на час надання у власність земельної ділянки [PERSON] , та перетину таких земельних ділянок, сторонами суду не представлено. Крім цього, в ході судового розгляду, судом неодноразово роз`яснювалося позивачу та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, їх право заявити перед судом клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи на предмет визначення місця розташування земельної ділянки відповідача, однак позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, будучи ознайомленими із наслідками непредставлення суду належних, достатніх та допустимих доказів, категорично відмовилися від проведення експертизи. Інших доказів, які б у своїй сукупності дали б змогу суду прийти до переконливого висновку про доведеність обставин розташування земельної ділянки відповідача в межах населеного пункту с. [PERSON] присілок [PERSON] , на момент передачі її у власність та на даний час, суду не представлено. Таким чином, судом не встановлено, законних підстав на втручання держави у право власності особи. В той же час, оцінюючи критерій «суспільний», «публічний» інтерес в межах даної цивільної справи, який може виправдовувати втручання держави, зокрема в особі органу місцевого самоврядування - Замагірської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області в здійснення відповідачем права власності належною йому земельною ділянкою, суд враховує, що відповідач безперешкодно користується належною йому на праві власності земельною ділянкою, площею 1,7492 га в смт Верховина присілок Плай на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку з 06.08.2009. При цьому встановлено, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Замагірська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області звернулася до власника земельної ділянки [PERSON] із вимогами про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку після заявлення позову [PERSON] , в судовому засіданні жодним чином не заявляла про порушення суспільних інтересів Замагірської територіальної громади внаслідок перебування у власності відповідача земельної ділянки, вимог про її вилучення та повернення у комунальну власність не заявляла, не заперечувала, що метою припинення права власності відповідача на земельну ділянку є передача цієї ділянки у власність іншій особі. За таких обставин, слід прийти до переконання, що суспільний інтерес на втручання у володіння відповідачем майном у даній справі є відсутній, а відтак не можна вважати виправданим втручання держави в особі Замагірської сільської ради у право власності відповідача. Також оцінюючи наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються суд враховує встановлений в судовому засіданні факт про те, що земельна ділянка відповідачу [PERSON] була надана Верховинською селищною радою за рахунок земель, що були вилучені з селянського (фермерського) господарства батька відповідача [PERSON] [PERSON] , створеного 1993 року. Дані обставини також підтвердила в судовому засіданні представник відповідача Верховинської селищної ради Тонюк Л.В. та що також вбачається з Державного акту на право постійного користування землею та приватної власності від 08.10.1993 (а.с.109). З часу набуття права власності відповідач мирно, законно та безперешкодно володів і користувався земельною ділянкою, а тому позбавлення його права власності на даний час з метою її надання іншій фізичній особі, не свідчить про наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, оскільки особа відповідача несе «індивідуальний і надмірний тягар». За таких обставин, оскільки у Замагірської сільської ради відсутні законні підстави для втручання у мирне володіння відповідачем майном земельною ділянкою, і таке втручання не є виправданим є огляду на положення міжнародних правових норм, а також позбавлене розумного співвідношення між метою та засобами, які використовуються, а тому позов третьої особи є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Окремо, щодо позовних вимог [PERSON] про скасування рішення сесії Верховинської селищної ради від 27.04.2007 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №850344, виданого [PERSON] 06.08.2009 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,7492 га, кадастровий номер 262085510003001:0688, суд зазначає, що навіть в разі доведеності знаходження земельної ділянки відповідача [PERSON] в межах населеного пункту с.Замагора, присілок [PERSON] , особа не може бути позбавлена права власності на таку земельну ділянку, яка набута нею у порядку та спосіб встановлений законом. Підстав для припинення права власності особи на земельну ділянку передбачених ст.140 ЗК України, судом не встановлено, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Крім цього, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про застосування судом спливу позовної давності, оскільки правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Судові витрати у відповідності до положень ст.141 ЦПК України не стягувати. Також, суд відмовляє в задоволенні вимог відповідача [PERSON] про стягнення з позивача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень, оскільки відповідачем не представлено суду доказів понесення таких у порядку встановленому ст.137 ЦПК України.

Outcome: dismissed