Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 1 по вул.. Куйбишева б. 2-в в м. Кіровограді. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності за заповітом № АВК 972115 від 16.06.2006 р. В даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] син позивача , [PERSON], [INFO] - донька та [PERSON], [INFO], - син . Відповідач не проживає однією сім»єю з 2011 року та фактично з жовтня 2014 року перебуває у розшуку за вчинення крадіжки за ч. 1,2 ст. 185 КК України, а тому просить визнати його таким, що втратив право на користування квартирою № 1 по вул.. Куйбишева 2-в в м. Кіровограді. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог (а. с. 32). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 29,30 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Згідно поданої заяви позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а. с. 33 ). З 25.08.2009 року за даною адресою зареєстрований її син - відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою з УДМС України в Кіровоградській області б/н від 06.11.2015 року (а. с. 20) . 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову , оскільки відповідач є членом сім»ї власника житла - її син , але без поважних причин понад один рік не проживає за вказаною адресою , що підтверджується листом начальника відділу Національної поліції України ГУНП в Кіровоградській області (а. с. 34). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 487,20 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved