Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що 27 липня 2015 року відповідачка взяла в нього в борг 1000,00 євро терміном на два місяці, які зобов'язалася повернути до 27 вересня 2015 року. 03 серпня 2015 року відповідачка додатково позичила у позивача ще 200,00 Євро, а 25 серпня 2015 року за розпискою взяла в борг ще 500,00 євро. Загальна заборгованість відповідачки за трьома розписками становить 1700,00 євро. Факт отримання від позивача грошових коштів в борг підтверджується власноручними розписками відповідачки, виданих нею на підтвердження договору позики, рукописний текст яких та підписи виконані відповідачкою на одному аркуші. Однак, коли термін повернення зазначених грошей закінчився, відповідачка добровільно грошовий борг у загальному розмірі 1700,00 євро йому не повернула. Вказана сума є еквівалентною 53 243,32 грн. за курсом Національного Банку України, встановленим на 15.08.2018 року. Просить суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь 53 243,00 грн. боргу, а також судові витрати по сплаті судового збору. Позивач в підготовче судове засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в підготовче судове засідання судове засідання подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання сторін, приходить до наступних висновків. 27 липня 2015 року відповідачка позичила у позивача 1000,00 євро терміном на два місяці, які зобов'язалася повернути до 27 вересня 2015 року, 03 серпня 2015 року вона взяла в борг ще 200,00 євро, а 25 серпня 2015 року - ще додатково 500,00 євро, про що свідчить розписка, яку відповідачка видала на його ім'я, як документ, який свідчить про передачу йому вказаних сум грошових коштів та гарантією повернення (а.с. 4). Коли термін повернення зазначених грошей закінчився, відповідачка добровільно грошовий борг у загальному розмірі 1700,00 євро позивачу не повернула. Відповідно до п.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.п.8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Нормою ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник має право на одержання від боржника суми боргу, з урахуванням одержання відсотків, встановлених договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказана позика не є безпроцентною відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року №6-50цс16,яка є правовою позицією. У випадку невстановлення договором позики розміру процентів після спливу передбаченого в ньому строку повернення коштів слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 7.09.2016 (справа №6-1412цс16) В правовій позиції ВСУ у справі за № 6-996цс17 зазначено, що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. В правовій позиції ВСУ у справі № 6-1967цс15від 11 листопада 2015року зазначено,що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.411 ЦПК України правова позиція касаційної інстанції є обов'язковою для судів першої інстанції. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] на підставі письмової розписки взяла в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 1700,00 євро, які зобов'язана повернути. У відповідності до вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається із відповідного повідомлення Національний банк України станом на 15 серпня 2018 року встановив такий офіційний курс гривні до євро: 1 євро еквівалентне 31,3196 грн. (а.с.5). Таким чином, розмір неповернутого відповідачкою боргу становить 53 243,32 грн., що еквівалентно 1700, 00 євро, які навіть частково не повернуто позивачу, чого по суті не заперечується відповідачкою. У відповідності до ст.206 ч.1,4 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії розгляду справи. У разі визнання відповідачем позову, суд виносить рішення про задоволення позову. Згідно ст.142 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню сплачений позивачем судовий збір та витрати за правові послуги, оскільки суду надано докази того, що позивач їх оплатив. За таких обставин, суд приходить до висновку,що позовні вимоги є підставні та підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного та ст.ст.15,16,526,625,533,1046,1047,1048,1049 ЦК України,правових позицій ВСУ у справі за № 6-996цс17, в справі №6-1412цс16, в справі № 6-1967цс15, та

Outcome: approved