Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 1093 від 14.09.2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та ним; стягнути з Відповідача на його користь 227500 гривень, та судовий збір в сумі 2915,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у вересні 2016 року він звернувся у офіс Відповідача з метою придбання транспортного засобу KIA PORTAGE. Він здійснив перерахування грошових коштів за вищевказаний транспорт в сумі 227500 грн, де йому було запропоновано у кабінеті офісу ознайомитися з вищевказаним договором. Після ознайомлення договору та специфікацією він підписав вказаний договір та його запевнили, що 17.09.2016 року він вже зможе отримати автомобіль KIA PORTAGE. Вважає Договір лізингу суперечить положенням ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про захист прав споживачів», вимогам Цивільного кодексу України, є недійсним і до нього мають бути застосовані наслідки недійсного договору, після чого звернувся до відповідача з листом вимогою про повернення коштів в сумі 227 500,00 грн., на що отримав відповідь, що договір вважається розірваним з 31.10.2016 року, а сплачена комісія за організацію угоди в сумі 98046,00 грн., не повертається, авансові платежі будуть повернуті в сумі 77672,40 грн. Однак грошей до сьогоднішнього асу не отримав. Просить визнати договір фінансового лізингу № 1093 від 14.09.2016 року укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО-ЛАЙФ» недійсним та стягнути з відповідача на його користь боргу в сумі 227500,00 грн., та судові витрати в сумі 2915,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, проте представник подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.09.2016 року, Позивач уклав з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», договір фінансового лізингу №1093 відповідно до умов якого Лізингодавець зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу транспортного засобу KIA PORTAGE та передати його у користування лізингоотримувача, а той в свою чергу зобовязався сплачувати лізингові платежі. Договір передбачає право отримати предмет лізингу у власність за умови повної сплати вартості автотранспортного засобу та інших витрат. Відповідно до квитанції від 29.11.2016 року за номерами №103/з7 та №103/з5 позивач сплатив вартість предмету лізингу, а саме 227500,00 грн. на виконання умов Договору лізингу №1093, відповідно до специфікації до Договору авансова вартість предмету лізингу складає - 227500,00 грн. Згідно з умовами підпунктів 1.1 та 1.3 статті 1 Договору фінансового лізингу №1093 від 14.09.2016 року, Відповідач (за умовами Договору лізингу Лізингодавець) зобов'язувався придбати у власність та передати Позивачу (за умовами Договору лізингу Лізингоодержувачу) в користування на термін та на умовах, передбачених Договором лізингу, транспортний засіб KIA PORTAGE комплектація /модифікація business, обєм двигуна 2,2 /БЕНЗИН тип. мех.. привід 4х; (надалі - Предмет лізингу). Відповідно до п.1.2 ст.1 вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору зазначається у договорі та в Додатку №1 Згідно з підпунктом 1.2 статті 1, підпунктом 8.2 статті 8 Договору лізингу та Додатком №1 до Договору лізингу вартість Предмета лізингу на момент укладення Договору лізингу становила 36859,40 дол. США, що еквівалентно гривні 980460,00 грн. Відповідно до специфікації авансовий платіж складає 227500,00 грн. які позивачем сплачені відповідно до наданих квитанцій позивачем сплачено. Згідно з підпунктами 2.1 та 2.2 статті 2 Договору лізингу Договір лізингу починається з моменту передачі предмету лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання передачі та в останні місяці сплати лізингового платежу за додатками №3 якщо інше не передбачено умовами даного договору , строк договору може бути змінений тільки за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди, якщо інше не передбачено умовами договору. Як вбачається з матеріалів справи доставка предмету лізингу передбачена до 17.09.2016 року. Однак жодної доставки не відбулося, в матеріалах справ відсутній акт прийому передачі товару. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина другастатті 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною другою статті 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає Закон України «Про фінансовий лізинг» Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З підпункту 4.1 статті 4 Договору лізингу вбачається, що лізингодавець передає у користування Предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу , комісії за організацію угоди, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового внеску на умовах викладених в п.9.4. ст..9 даного договору. Згідно з Договором лізингу комісія за передачу Предмета лізингу - це єдиноразовий платіж, розмір якого становить 3 відсотки від вартості Предмета лізингу, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею Предмета лізингу лізингооодержувачу. Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Судом встановлено, що адміністративний платіж та комісія за передачу Предмета лізингу, які передбачені Договором лізингу, виходять за межі переліку платежів, передбачених Законом України «Про фінансовий лізинг». Підпунктом 11.1 статті 11 Договору лізингу передбачено, що після завершення терміну лізингу Позивач має придбати Предмет лізингу у Відповідача за викупною вартістю, що буде визначена Відповідачем з урахуванням виконання Позивачем зобов'язань щодо сплати лізингових та інших платежів, що підлягають сплаті за Договором лізингу. Договором лізингу передбачено право відповідача змінювати та розривати Договір лізингу в односторонньому порядку, а Позивач в такому праві фактично обмежений. Для Позивача встановлені жорсткі зобов'язання та непропорційно великі розміри штрафів та пені. Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2766цс15 у своїй постанові зазначив, що така умова договору суперечить положенням пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. Відповідно до частини першої статті 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізинголавцем продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем і постачальником на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником)( частина друга статті 808 ЦК України). У Договорі лізингу зазначено, що продавець ( або постачальник) - це юридична чи фізична особа-підприємець, найменування, адресу та реквізити якої зазначені в Акті приймання-передачі Предмета лізингу. Договір про сервісне обслуговування з продавцем (постачальником) Предмета лізингу Позивач не укладав, оскільки продавець (постачальник) Предмета лізингу йому не відомий. Згідно з підпунктом 5.2 статті 5 Договору лізингу Позивач зобов'язаний: за власний рахунок втримувати Предмет лізингу в належному технічному та робочому стані; додержуватись інструкцій та рекомендацій виробника та Продавця щодо утримання, обслуговування та експлуатації предмета лізингу (з залученням належним чином підготовлених фахівців, реквізити яких мають бути надані Позивачу Відповідачем). Всі роботи, пов'язані з технічним обслуговуванням та ремонтом Предмета лізингу, повинні виконуватися виключно на сертифікованих станціях технічного обслуговування Продавця та/або на станціях технічного обслуговування, які будуть вказані Відповідачем. Всі витрати, пов'язані з експлуатацією, технічним обслуговуванням та ремонтом Предмета лізингу покладаються на Позивача. Однак як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не надав Позивачу реквізитів сервісної організації, яка має здійснювати сервісне обслуговування предмета лізингу. Судом встановлено, що у Договорі лізингу виключені та обмежені права Позивача, як споживача стосовно Відповідача у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених Договором лізингу та законом, звужені обов'язки відповідача, які передбачені вЗаконі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі Предмета лізингу належної якості, одночасно значно розширені права Відповідача, які суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування; з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з положеннями частини І, пунктів 2, 4, 7 частини третьої, частин 5 та статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім цього, Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-2766цс15 прийшов до висновку, що передбачений договором обов'язок сплатити авансовий платіж в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, адміністративний платіж в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної із залученням фінансових активів від фізичних осіб і потребує відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. З наданих матеріалів позову встановлено, що у Відповідача відсутній спеціальний дозвіл (ліцензії) на надання фінансових послуг з залучення фінансових активів від фізичних осіб. Також, Верховний Суд України у своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15 зробив правовий висновок про те, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи має бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено в судовому засіданні, спірний Договір лізингу нотаріально посвідченим не був. Оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, ґрунтуються на нормах чинного законодавства і доведені доказами, дослідженими в судовому засіданні, спірний Договір фінансового лізингу укладений 14.09.2016 року між Сторонами слід визнати недійсним та стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти в розмірі 227500 грн., оскільки в судовому засіданні встановлено, що, спірним Договором забезпечено захист інтересів лише Відповідача, умови Договору лізингу є несправедливими, а сам Договір лізингу був укладений з використанням нечесної підприємницької практики, а тому в судовому порядку слід захистити порушені права та інтереси Позивача при укладенні спірного Договору лізингу та визнати його недійсним. Крім цього, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved