Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно, виключення з акту опису й арешту майна. Вимоги мотивовано тим, що 16 лютого 2016 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту наступного майна: складу з морозильними камерами, дах металевий, двоє металевих воріт, шириною 18 м. довжиною 30 м, теплиці без фундаменту 2 шт., розміром 67 м. - довжиною, 9 м. - шириною; теплиці без фундаменту 14 шт., 30 м. - довжиною, 9м. - шириною; компресору «FRASCOLD» 2 шт.; бочку напівпречеп, червоного кольору, заводський № 080352, загальною масою 14 300 кг., типу МСТ -10, 2009 року випуску, без державного номера. Вказане майно було знаходилося на земельній ділянці площею 13,9 га, яка належить позивачу на праві власності. Боржником у зведеному виконавчому провадження № 49140058 в рамках якого було складено вказаний акт є відповідач ФГ «[PERSON]», яке на час проведення виконавчих дій не було користувачем вказаної земельної ділянки, що належить позивачу. Вважає, що накладення арешту на вказане майно незаконним у зв'язку з тим, що воно належить позивачу на праві приватної власності. Так, вказаний в акті державного виконавця склад розміщений на його земельній ділянці та збудований позивачем з власних будівельних матеріалів, також позивачем були придбано за власні кошти будівельні матеріали та збудовані описані в акті теплиці. Позивач не є стороною зведеного виконавчого провадження, яке перебуває на примусовому виконання відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України. За вказаних обставин просив суд визнати за позивачем право власності на майно, а саме: будівельні матеріали - плити заборної висотою 2,0 м. шириною 0,05 м., довжиною 6 м. у кількості 28 шт., металеві труби діаметром 270 мм., висотою 5 м. у кількості 24 шт., металевого профілю загальною площею 600 кв.м., компресорів «FRASCOLD» 2 шт. з яких складається склад, описаний в акті опису й арешту майна; металевого швелеру довжиною 11,4 м. в кількості 176 ш. з яких складається теплиці; бочка напівпричіп, червоного кольору, заводський № 080352, загальною масою 14 300 кг., типу МСТ -10, 2009 року виписку; виключити з акту опису й арешту майна від 16 лютого 2016 року, складений головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області Танчик В.П. у зведеному виконавчому провадженні № 49140058, майно, а саме: складу з морозильними камерами, дах металевий, двоє металевих воріт, шириною 18 м. довжиною 30 м.; теплиці без фундаменту 2 шт., розміром 67 м. довжиною 9м. шириною; теплиці без фундаменту 14 шт., 30 м довжиною, 9 м. шириною; компресору «FRASCOLD» 2 шт.; бочки ніпівпричіпу, червоного кольору, заводський № 080352, загальною масою 14 300 кг., типу МСТ - 10, 2009 року випуску, без державного номера. Представник позивача в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволені позову наполягав, з підстав викладених в позові. В судове засідання представник відповідача - фермерського господарства «[PERSON]» не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник відділу ДВС Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що на примусовому виконанні відділу перебуває зведене виконавче провадження щодо стягнення з ФГ «[PERSON]» боргу на користь МПП Фірма «Ерідон», ТОВ «Грін Тім». Під час примусового виконання вказаного провадження державним виконавцем в межах повноважень наданих Законом та на підставі ухвали суду було здійснено проникнення до земельної ділянки, якою відповідно до встановлених обставин користувався боржник та складено акт опису й арешту майна, яке знаходилося на вказаній земельній ділянці та належало боржнику. Вказана виконавча дія була проведена у присутності голови ФГ «[PERSON]» [PERSON], його представника та представників сторін виконавчого провадження, під час складання вказаного акту від присутніх зауважень та заперечень не надходило, що свідчить їх підписи в складеному акті. Таким чином вважає, що під час складання акту опису та арешту майна, державним виконавцем було встановлено належність спірного майна боржнику, тому відсутні підстави визнання права власності на таке майно за позивачем та виключення його з акту опису й арешту. В судове засідання представник МПП Фірма «Ерідон» не з'явився наддав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення протии позову, відповідно до змісту яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник третьої особи - ТОВ «Грін Тім» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Надав письмові заперечення проти позову в яких виходив з наступного. Вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані, як того вимагає норми цивільного процесуального законодавства України, натомість як вбачається з встановлених обставин та норм чинного законодавства України спірне майно, яке знаходилося на земельній ділянці позивача, яку останній передав в користування ФГ «[PERSON]» належить боржнику, тому правомірно було включено державним виконавцем до акту опису й арешту майна боржника. Надані ж докази в підтвердження придбання спірного майна саме позивачем викликають сумнів з приводу їх достовірності та мають ознаки фальшивості. Так, в наданих позивачем накладних на придбання товару, вказано, що вони видані приватною фірмою «Світанок», проте така фірма, яка взагалі не внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань, крім того вказані накладні не містять всіх необхідних реквізитів, як того вимагає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також, викликають сумніви надані позивачем квитанції до прибуткових касових ордерів, оскільки останні пронумеровані не в хронологічній послідовності а деякі номери квитанцій задоєні. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача - ФГ «[PERSON]», представника третьої особи МПП Фірма «Ерідон». Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, cуд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що 27 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження № 49140058 та № 49139985 щодо примусового виконання наказу № 923/1422/15 виданого 29 вересня 2015 року Господарським судом Херсонської області та № 923/1421/15 виданого 24 вересня 2015 року Господарським судом Херсонської області про стягнення з фермерського господарства «[PERSON]» на користь малого приватного підприємства Фірма «Ерідон» боргу (а.с. 31, 32). На підставі постанови державного виконавця від 05 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження № 49239975 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області № 923/2210/15 виданого 22 жовтня 2015 року про стягнення з фермерського господарства «[PERSON]» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Тім» заборгованості (а.с. 33). Як вбачається з акту опису й арешту майна складеного 16 лютого 2016 року у присутності понятих та представника боржника, голови ФГ «[PERSON]» та представників стягувачів було виявлено та описано майно, що знаходилося на території земельної ділянки, площею 13,9 га, яка належить [PERSON], до якого увійшло також і майно, про право власності на яке заявляє позивач (а.с. 11 - 12). Власником земельної ділянки, площею 13,9 га розташованої на території Дудчинської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з Статуту фермерського господарства «[PERSON]» головою господарства є [PERSON] Згідно о п. 7.11 Статуту ФГ «[PERSON]» господарство відповідає за своїм зобов'язанням тим майном, яке включене в опис майна, складений для ведення бухгалтерського обліку. Відповідно до п. 8.1 Статуту господарства, до його земель належить, зокрема земельні діляки, що належать голові господарства як юридичній особі. Так, згідно до п. 8.2 Статуту господарства, ФГ «[PERSON]» створено на території Дудчинської сільської ради Каховського району Херсонської області на земельній ділянці, зокрема наданої на праві приватної власності на землю громадянину [PERSON], площею 13,9 га в межах згідно з планом, для створення фермерського господарства, згідно з державного актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13 грудня 2001 року (а.с 123 - 134). 30 листопада 2015 року до вказаного вище Статуту було внесено зміни, а саме в п. 8.2, відповідно до якого господарство створене на території Дудчинської сільської ради на земельній ділянці наданої на праві постійного користування землею громадянину [PERSON], площею 26,90 га. (а.с. 135 - 136). Отже, суд вбачає, що відповідач - ФГ «[PERSON]» здійснювало свою господарську діяльність і на земельній ділянці площею 13,9 га розташованої на території Дудчинської сільської ради на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] є [PERSON] до 30 листопада 2015 року, тому вважає безпідставним твердження позивача щодо відсутності майна належного господарству на час складання акту опису й арешту, крім того зміст складеного акту свідчить, що окрім заявленого позивачем майна було виявлено і описано інше рухоме майно, яке належить господарству та право власності на яке не оспорюється позивачем. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А згідно зі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, за ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано оригінали накладних, квитанції до прибуткового касового ордеру виданих ПФ «Світанок», видаткові накладні видані приватною фірмою «Техно-пак». Судом визнаються слушними доводи представників третіх осіб про недостовірність наданих накладних, квитанцій до прибуткового касового ордеру виданих ПФ «Світанок», видаткових накладних виданих приватною фірмою «Техно-пак», на що вказує відсутність в таких документах обов'язкових реквізитів, інформації яка б могла ідентифікувати для яких потреб були придбані зазначені матеріали. Крім того, як вбачається з наданої накладної ПФ «Світанок» № 23/03 датованою 23 березня 2016 року було придбано «каркас тепличний у розібраному вигляді розміром 30/9 з 12 дуг» в кількості 10 шт. за ціною 680 грн., що була надано позивачем в підтвердження виникнення права власності на майно, що було описане державним виконавцем, однак така довідка суперечить встановленим обставинам у справі, а саме датою складання акту опису й арешт майна є 16 лютого 2016 року, тобто на вказане майно була видана накладна вже після складання акту та включення майно до нього. Ствердження представника ТОВ «Грін Тім» позивачем жодним чином не були спростовані. А відтак, враховуючи встановлене, суд приходить до висновку про неможливість вважати надані накладні, квитанції та видаткові накладні допустимим доказом на підтвердження позовних вимог позивача про визнання права власності на спірне майно. Оцінюючи надані позивачем докази, суд також враховує, що представник ФГ «[PERSON]», позивач при складанні державним виконавцем акту опису й арешту майна в графі «зауваження або заяви осіб, що були присутні під час опису майна…» жодних зауважень та заяв не вносив, і зі змістом акту повністю погодилися. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Враховуючи вище наведене, суд вважає, що визнання позову відповідачем - представником ФГ «[PERSON]», головою якого є позивач у даній справі та який надав довіреність представнику господарства спрямоване на уникнення виконання взятих зобов'язань господарством, тому порушує права, свободи та інтереси інших осіб, зокрема стягувачів за зведеним виконавчим провадженням, у зв'язку з чим таке визнання позову судом не приймається. З огляду на усі встановлені судом обставини справи у їх сукупності, враховуючи доводи сторін та надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, і такими, що задоволенню не підлягають. Відсутні також підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо звільнення спірного майна із-під арешту та опису, оскільки саме визнання за позивачем права власності на вказане майно, є підставою для звільнення його із-під арешту та опису.

Outcome: dismissed