Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2 500 000,00 (два мільйони п'ятсот тисяч ) гривень боргу за договором позики, що дорівнює 250000,00 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США та 3775,8 гривень судових витрат. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 03.10.2011 р. [PERSON] дав відповідачці, на її прохання, у борг 250000,00 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, що по курсу НБУ дорівнює 2 500 000,00 гривень при курсі 1 долар США = 10,00 грн. Вказане підтверджується розпискою. Згідно умов договору позики [PERSON] повинний був видати [PERSON] вказану суму грошей, а вона взяла на себе обов'язок повернути отриманні гроші до 01.10.2013 року. Після спливу терміну, на який були видані гроші, він звернувся до відповідачки, але повертати борг вона відмовилася, мотивуючи відмову браком коштів. Таким чином пройшло 6 місяців після закінчення строку до якого позичальник давав гроші, але гроші йому так і не були повернені. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України зазначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Валютою зобов'язання є гривня, тобто зобов'язання має бути виконане у гривнях це передбачено ст. 533 ЦК України, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Через такі дії відповідача позивач був вимушений звернутись до суду з дійсним позовом, у зв'язку з чим поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3775,80 грн., про що свідчать відповідні квитанції у матеріалах справи. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як відповідач позов визнав у повному обсязі, а факт отримання ним в борг коштів підтверджується розпискою від 03.10.2011 року.

Outcome: approved