Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в смт. Чаплине вул. Крамнична, 21 Васильківського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона за дозволом власника- відповідача по справі - [PERSON], в вересні 1998року оселилась в будинку, що розташований в смт. Чаплине вул. Крамнична (Петровського), 21 Васильківського району Дніпропетровської області, зареєструвалася за вказаною адресою. З початку 2004року намагалася оформити за собою право власності на дане житло. Однак відповідач зазначала, що будинок вона віддала їй ([PERSON]І.), і щоб позивач сама займалась його привласненням, оскільки відповідач не має можливості оформити їх правовідносини нотаріально. Позивач зазначає, що у спірному будинку проживає більше 19 років, за час проживання у будинку вона проводила оплату за користуваня електроенерггією та комунальними послугами, неодноразово проводила капітальні ремонти, утримувала та користувалася присадибною земельною ділянкою. Вважає, що добросовісно заволоділа нерухомим майном - житловим будинком та господарчими спорудами і прожовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом вказаного часу. Посилаючись на ст. 344 ЦК України просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в смт. Чаплине вул. Крамнична, 21 Васильківського району Дніпропетровської області. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач та її представник у письмовій заяві підтримали позовні вимоги, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, по час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] зареєстрована і постійно проживає в [INFO] (Петровського), 21 Васильківського району Дніпропетровської області з 28 вересня 1998року (а.с.5, 10-11). Власником вказаного будинку є [PERSON], на даний час відповідачка по справі [PERSON], що підтверджується договором купівлі -продажу від 25.12.1972року та записами в домовій книзі (а.с.6-7, 8-11). Відповідач [PERSON] не зареєстрована (знята з реєстрації) і не проживає більше 19 років в даному будинк, проживає в [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, з 1998 року позивач фактично користується майном - домоволодінням №21 по вул. Крамнична (Петровського) в смт. Чаплине Васильківського району Дніпропетровської області, здійснює догляд за ним, сплачує всі витрати на його утримання, включаючи оплату за електроенергію та плату за використаний природній газ (а.с.13-17). Вказані обставини та ознаки тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном з боку [PERSON], як своїм власним. Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до п. 1 ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося три роки до набрання чинності цим Кодексом (п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року), тобто з 01 січня 2001 року. Право набувача базується на сукупності обставин, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Незаконно - заволодіння майном, шляхом протизаконних дій (крадіжка та ін.) за наявності умислу та винності, або коли відбувається його приховування (необхідна умова - відкритість). Позивач протягом 19років (16років з січня 2001р.) володіє майном на підставах не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно матеріалів справи підтверджуються всі ознаки тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном з боку позивача, як своїм власним, а тому з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, набув право власності на це майно за набувальною давністю. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю саме до [PERSON], суд виходить з положень п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, і лише у разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Вказаним рішенням права та інтереси жодної особи не будуть порушені, а тому суд задовольняє позов у заявлений позивачем спосіб також з огляду на те, що відповідач - [PERSON] не має наміру та не бажає управляти цим майном, усно передала його позивачці, надавши дозвіл на реєстрацію в будинку, чим розпорядилася своїм правом на власний розсуд. Разом з тим, приходячи до висновку про задоволення позовних вимог саме у такий спосіб, суд враховує ту обставину, що іншого шляху вирішення вказаного спору у позивача не існує, оскільки фактичне добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном (будинком) на протязі 16 років здійснюється виключно позивачем.

Outcome: approved