Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдані скоєнням ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 25 березня 2016 року о 15 год. 15 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.2 ПДР, при виїзді з прилеглої території на проїзну частину вул. Дніпропетровська дорога, біля будинку №86/1, не надала дорогу автомобілю марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого допустила з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місце ДТП були викликані співробітники поліції, котрі зафіксували дорожньо-транспортну пригоду та склали відповідний протокол. 15 липня 2016 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено постанову про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Галицька», що підтверджується витягом з централізованої бази даних моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідно до Висновку аварійного сертифікату №111-04/16 автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] , від 12 квітня 2016 року складеного аварійним комісаром [PERSON] , вартість матеріального збитку автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових без ПДВ та запчастини та ВТВ, які підлягають заміні складає 37203 грн. 17 коп., а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 69880, 41 гривень. ПрАТ «СК «Галицька» шляхом перерахування коштів на картковий рахунок в банку було виплачено [PERSON] 37203 грн. 17 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5361 від 30 вересня 2016 року. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між вартістю відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу (69880, 41 гривень 37203.17 гривень) 32677 гривень 24 копійок, моральну шкоду, котру позивач оцінив в 5000 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 689,23 грн. На адресу суду зазначена цивільна справа надійшла 11 серпня 2016 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12 серпня 2016 року, визначено головуючого суддю Виноградову Н. В. Ухвалою суду від 15 серпня 2016 року відкрито провадження по справі. У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Виноградової Н. В., цивільну справу за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василянок, буд. 22), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано на повторний авторозподіл між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23 листопада 2018 року, визначено головуючого суддю Сувертак І. В. (т.2, а.с. 1). Справу передано судді Сувертак І. В. 27 листопада 2018 року. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року суддею Сувертак І. В. прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження. (т.2, а.с. 2,3). Відповідачем 30 травня 2019 року надано на адресу суду відзив на уточнену позовну заяву в якій [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки її провина в скоєнні ДТП належними доказами не доведена, оскільки страховою компанією повністю відшкодовано збитки у розмірі 37203 грн. 17 коп., тому на її думку жодних підстав для задоволення позову не має. (т.2, а.с. 23-28). Окрім того, матеріали справи містять заперечення на позовну заяву від ПрАТ «СК «Галицька» в котрих представник компанії зазначив, що страховою компанією повністю виплачено страхове відшкодування, тому підстав для відшкодування шкоди з ПрАТ «СК «Галицька» не має. (заперечення були подані коли СК була відповідачем в розгляді справи). (т.1, а.с. 37-39). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позові та уточненому позові. Представник відповідача Макаренко [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві на уточнену позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, свою правову позицію висловив в запереченнях на позовну заяву. Неявка третьої особи не є перешкодою для розгляду зазначеної справи. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності третьої особи. З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача та представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 25 березня 2016 року о 15 год. 15 хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.2 ПДР, при виїзді з прилеглої території на проїзну частину вул. Дніпропетровська дорога, біля будинку №86/1, не надала дорогу автомобілю марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія та власника зазначеного автомобіля [PERSON] (а.с. 53), внаслідок чого допустила з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місце ДТП були викликані співробітники поліції, котрі зафіксували дорожньо-транспортну пригоду та склали відповідний протокол. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961- ІV цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «СК «Галицька», що підтверджується витягом з централізованої бази даних моторного (транспортного) страхового бюро України, поліс № АЕ/608708. (а.с. 6, 45). 15 липня 2016 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено постанову про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с. 5). В протоколі про адміністративне правопорушення серії АП 2 №075856 від 15.06.2016 року [PERSON] надала пояснення по суті порушення, де власноруч написала « [PERSON] » (мовою оригіналу). Окрім того, матеріали адміністративної справи №523/9698/16-п місять пояснення [PERSON] від 26 березня 2016 року в яких остання зазначила, що порушила правила дорожнього руху, в результаті чого сталось ДТП. 04 квітня 2016 року [PERSON] подала на ім`я начальника УПП у м. Одеса [PERSON] заяву про перегляд матеріалів адміністративної справи в котрій зазначила, що не погодилась із висновками працівників поліції щодо наявності лише її провини у скоєнні ДТП від 25 березня 2016 року та просила провести додаткову перевірку та виконати експертизу. Оплату за виконання експертизи гарантувала. Зазначену заяву було розглянуто та листом №11-39/1221 від 15.04.2016 року повідомлено [PERSON] про необхідність сплатити вартість експертизи, зазначений лист отримано представником [PERSON] [PERSON] , про що міститься відмітка в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Вартість експертизи [PERSON] не сплатила, тому експертне дослідження проведено не було. Суд вважає, що провина [PERSON] у вчиненні ДТП від 25 березня 2016 року о 15 год. 15 хв. повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення №523/9698/16-п, більш того [PERSON] власноручними поясненнями факт своєї провини в скоєнні ДТП підтвердила в повному обсязі. Відповідно до Висновку аварійного сертифікату №111-04 [NUMBER] 16 автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Ford Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] , від 12 квітня 2016 року складеного аварійним комісаром [PERSON] , вартість матеріального збитку автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових без ПДВ та запчастини та ВТВ, які підлягають заміні складає 37203 грн. 17 коп., а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля без урахування коефіцієнта фізичного зносу складає 69880, 41 гривень. (а.с. 46-70). ПрАТ «СК «Галицька» шляхом перерахування коштів на картковий рахунок в банку було виплачено [PERSON] 37203 грн. 17 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5361 від 30 вересня 2016 року. (а.с. 41). Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку Страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом вказаної норми відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. А не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності. Страховою компанією згідно полісу обов`язкового страхування та зазначеної ст. 29 Закону відшкодовується лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а тому в такому випадку, різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а саме, в сумі 32\~677,24 грн.,- повинна відшкодовуватись винуватцем ДТП, тобто [PERSON] . В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення\~\~здібностей\~\~потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, стороною позивача не надано суду належних доказів в спричиненні [PERSON] позивачу [PERSON] моральної шкоди, тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). П.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України передбачає, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. П.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із розрахунком витрат часу на правову допомогу від 21.03.2017 року (а.с. 117) позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 5316,00 грн., котрі він і просив стягнути при проголошенні рішення. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5316,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 689,23 грн. судового збору. (а.с. 26).

Outcome: partial