Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Вільшанське районне споживче товариство про виселення із незаконного зайнятого нежитлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що як стверджує позивач, згідно рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2010 року набув права власності на будівлю магазину № 76 по вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. 23.03.2012 року Ульяновським КМ БТІ видано свідоцтво про право власності на 1/1 нежитлової будівлі, магазину який знаходиться по вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Як зазначає позивач, він немає можливості на даний час повноцінно користуватись належним йому приміщенням магазину, оскільки частину будівлі займає відповідач. Як відомо позивачу, відповідач деякий час назад орендував приміщення магазину, проте його не викупив і на даний час немає жодних дозвільних документів на вказане приміщення. На звернення позивача звільнити приміщення магазину, останній не реагує, а він вимушений звернутись до суду. Позивач просить суд виселити відповідача із незаконного зайнятого нежитлового приміщення магазину розташованого за вищевказаною адресою та стягнути на його користь судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Пояснила, що позивач придбав магазин № 76, який знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Ульяновським КМ БТІ видано свідоцтво про право власності на 1/1 нежитлової будівлі, магазину який знаходиться по вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області, власником якого значиться позивач. Тому, оскільки у вказаному свідоцтві значиться лише адреса без зазначення номеру магазину, позивач є власником всієї будівлі, яка знаходиться по вищевказаній адресі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що вказане нежитлове приміщення знаходиться за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Вищезазначене приміщення складається із трьох окремих магазинів та приміщення буфету. Весь комплекс належав Вільшанському районному споживчому товариству. Із 2003 року він орендував у даному комплексі приміщення буфету. У 2004 році він викупив у Вільшанського районного споживчого товариства приміщення буфету за 5000 гривень. Проте, документи які б посвідчували його право власності на вказаний буфет він не оформив. Позивач придбав лише один магазин № 76, який також знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Він не займає приміщення магазину № 76, який належить позивачу, а займає приміщення буфету за який він заплатив гроші Вільшанському районному споживчому товариству. Представник Вільшанського районного споживчого товариства в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що позивач придбав лише приміщення № 76, який знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. У нежитловому приміщенні, яке знаходиться за вказаною адресою, окремо знаходяться магазини які ідентифікуються нумерацією № 76, № 77 та № 79, а також приміщення буфету. Тобто вказане приміщення фактично складається із трьох окремих магазинів та буфету. Позивач викупив у Вільшанського районного споживчого товариства та є власником лише магазину № 76, який знаходиться у нежитловому приміщенні за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Приміщення буфету, яке також знаходиться у нежитловому приміщенні за вказаною адресою, у них викупив відповідач, проте як їй відомо документи які підтверджували право власності на даний час не виготовив. Власником інших магазинів, а саме № 77 та № 79 на даний час є Вільшанське районне споживче товариство. На її думку позивач знає що є власником фактично ? вказаного приміщення, але рейдерським способом намагається захопити все приміщення. Зазначає, що свідоцтво про право власності, на яке посилається позивач є незаконним та грубо порушує право власності Вільшанського районного споживчого товариства. На даний час Вільшанське районне споживче товариство є власником магазинів № 77 та № 79, що знаходяться у нежитловому приміщенні по вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області, та сплачую до сільської ради земельний податок за вказані магазини. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника Вільшанського районного споживчого товариства, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на магазин від 27.02.2004 року, Вільшанське районне споживче товариство є власником приміщення за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. У відповідності до реєстраційної відомості Вільшанського районного споживчого товариства від 31.03.2006 року, що також підтверджується поясненнями їх представника, серед обєктів основних засобів (будівель) даного підприємства значиться магазини № 76, № 77, № 79 та буфет у с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Належність на даний час магазинів № 77 та № 79 Вільшанському районному споживчому товариству, також підтверджується сплатою останнім орендної плати за землю на якій розміщені магазини сільській раді. Даний факт підтверджується платіжними дорученнями за жовтень та листопад 2014 року. Згідно рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської від 10.12.2010 року, позивач набув права власності на будівлю магазину № 76 по вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, відповідно до правовстановлюючого документу, а саме рішення суду, є власником лише магазину № 76, який серед інших магазинів, зокрема № 77, № 79 та буфету, розташовані у приміщенні, яке знаходиться за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Твердження відповідача що він орендував у 2003 році приміщення буфету, яке знаходиться за вищевказаною адресою, підтверджується договором № 1 здачі в оперативну оренду приміщення буфету в с. Сухий Ташлик від 01.08.2003 року та актом № 1 прийому-передачі буфету. Також, згідно квитанції до приходному касовому ордеру від 18.10.2004 року, підтверджується твердження відповідача, що він сплатив кошти Вільшанському районному споживчому товариству в сумі 5000 гривень за приміщення буфету. Суд критично оцінює надані сторонами зведений акт вартості будинків, господарських будівель та споруд з інвентаризаційним описом та технічний паспорт на приміщення магазину, яке знаходиться за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області, оскільки вони видані 20.02.2004 року, тобто до винесення рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області відповідно до якого позивач набув права власності на магазин № 76. Крім того, у вказаних документах виготовлених 20.02.2004 року, вказані різні власники. Зазначені документи виготовляються на імя особи, яка замовила таке виготовлення. Також, суд критично оцінює витяг про державну реєстрацію прав, виданий Ульяновським КМ БТІ 23.03.2012 року, де вказується що позивач є власником 1/1 частки нежитлової будівлі магазину за адресою вул. Рибаківка, 20 в с. Сухий Ташлик, Вільшанського району, Кіровоградської області, оскільки вказана реєстрація здійснюється на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської від 10.12.2010 року, де чітко зазначено, що позивач набув права власності на будівлю магазину № 76 по вищевказаній адресі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, суд зазначає на невірну форму захисту порушеного на думку позивача права, оскільки ставити питання про виселення особи можливо лише із житлових приміщень, а із нежитлових приміщень можливо ставити питання про усунення перешкод у користуванні майном. Стороною позивача дані уточнення під час судового розгляду внесенні не були. Враховуючи викладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, про те що позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed