Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жительку села Листвин Овруцького району Житомирської області та [PERSON] , [INFO] , жителя села Листвин Овруцького району Житомирської області, щодо їхніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подання до суду, у розмірі 1/2 всіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі мали на вихованні малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Громадянка [PERSON] має п`ятеро дітей, але разом з [PERSON] виховували трьох дітей. Відповідно до рішення Овруцького районного суду від 26 березня 2015 року у справі №286/8024/14- ц за позовом органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації, малолітню дитину - [PERSON] , було відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Тривалий час дитина проживала у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] у Житомирському районі. В квітні 2018 року Апеляційним судом Житомирської області винесено рішення про доцільність повернення дитини біологічним батькам за позовами останніх та 12 квітня 2018 року малолітню [PERSON] було передано в родину [PERSON] та [PERSON] і, відповідно до розпорядження голови Овруцької райдержадміністрації від 12.04.2019, остання втратила статус «дитини позбавленої батьківського піклування». 27 травня 2019 року до чергової частини Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що неповнолітній [PERSON] гостював у біологічної матері вдома у селі Листвин Овруцького району Житомирської області та випадково дізнався, що рік тому вітчим, [PERSON] , з матір`ю, [PERSON] , вбили його сестру, [PERSON] , [INFO] , а саме: штовхнули дитину, яка вдарилась головою в ліжко, від чого наступила смерть, в подальшому тіло спалили в печі, кістки викинули у річку. [PERSON] та [PERSON] підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12. ч.2 ст. 115 КК України, ухвалами Корольовського районного суду м. Житомир від 29 травня 2019 року та 30 травня 2019 року до них застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до рішення виконкому Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 28.05.2019 № 42, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було відібрано від батьків та з метою проведення медичних та діагностичних обстежень госпіталізовано до дитячого відділення районної лікарні села Словечне Овруцького району Житомирської області. Згідно Постанови Кабінету Міністрів від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» 30 травня 2019 року малолітні [PERSON] та [PERSON] були поставлені на первинний облік служби у справах дітей Овруцької райдержадміністрації Житомирської області як діти, що позбавлені батьківського піклування. Цього ж дня їм було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. 30 травня 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини слухалось питання щодо вирішення подальшої долі малолітніх дітей, які залишилися без батьківського піклування: [PERSON] та [PERSON] та вирішено звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги стосовно позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] підтримала повністю, вважає, що таке рішення необхідне для подальшого влаштування дітей та буде відповідати їхнім інтересам. Пояснила, що дана сім`я перебувала на обліку з 2014 року, відповідачі на той час зловживали алкоголем, їхня малолітня дочка [PERSON] опинилася в лікарні і в подальшому була відібрана від батьків. У відповідачів народилися ще 2 хлопчики [PERSON] та [PERSON] . Про старшу дочку вони згадали тільки після того, як було подано позов про позбавлення їх батьківських прав. Після двохрічної судової тяганини вони за допомогою громадських активістів повернули дівчинку до себе. Під час розгляду судами справи та після повернення [PERSON] комісія неодноразово виїжджала за місцем проживання даної сім`ї з метою обстеження умов проживання, проте відповідачі не пускали представників служб до свого будинку. Також надходила інформація від медпрацівників, що вони також не могли потрапити до будинку і дітей не могли оглянути, у 2018 році дітей припинили водити на щеплення. Дошкільні заклади діти не відвідували. Останнім часом відповідачі вели відлюдькуватий спосіб життя, дітей на вулицю не випускали. Ніде не працювали, жили за рахунок дитячих коштів. Після взяття відповідачів під варту діти були влаштовані до лікарні, їх обстежено, виявлено проблеми зі здоров`ям. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали і просили не позбавляти їх батьківських прав, оскільки вони дбали про дітей, скарг щодо [PERSON] та [PERSON] не було і свої батьківські обов`язки щодо цих двох дітей вони виконували належним чином. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що вона як представник Словечанської сільської ради у складі комісії неодноразово відвідувала сім`ю відповідачів. Навесні-влітку 2018 року все було добре, питань щодо догляду за дітьми не виникало і з липня 2018 року вони припинили виїжджати до даної сім`ї, але в жовтні 2018 року були телефонні повідомлення від медичних працівників, що дітей перестали водити на огляди, а також про те, що дітей не випускають на вулицю. Вона в складі комісії виїжджала до відповідачів, проте їх до будинку не впустили. В січні 2019 року знову надійшло повідомлення від фельдшера, що відповідачі не пускають до дітей. Знову була сформована комісія, але знову до будинку їх ніхто не пустив. В лютому їх пустили до будинку, тоді в будинку було прибрано. В березні було прийняте остаточне рішення суду щодо повернення [PERSON] відповідачам. У травні 2019 року вона була присутня, коли вилучали дітей. Відповідачі були нетверезі, діти були брудні. Тоді [PERSON] розповіла, що з серпня 2018 року після ситуації з [PERSON] , вона пила кожного дня, і саме з того часу все змінилося. У лікарні діти не могли наїстися, у них були поведінкові розлади, вони довго не могли прийти в себе. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона працює завідуючою сектором опіки та піклування Служби у справах дітей Овруцької райдержадміністрації. Родину відповідачів знає з 2014 року. Тоді у них була відбрана дочка [PERSON] , яка з того часу стояла на обліку в службі. У 2016 році до суду подано позов про позбавлення їх батьківських прав, після чого вони подали позов про повернення їм [PERSON] . Майже протягом трьох років батьки через суд намагалися повернути [PERSON] , доводили, що вони хороші батьки, створювали належні умови для двох менших хлопчиків. Рішенням суду батькам було відмовлено у поверненні їм дитини, але апеляційний суд своїм рішенням 18.04.2018 повернув [PERSON] в сім`ю, після чого вона була знята з обліку. Центром соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді батькам було запропоновано здіснення супроводу сім`ї, проте вони відмовилися. У зв`язку з розглядом судами справ стосовно [PERSON] вона неодноразово відвідувала сім`ю, була у них 5 разів. В один з відвідувань чула запах алкоголю. Батьки не завжди пускали комісію до будинку, коли обстеження умов проживання сім`ї все таки вдавалося проводити - складали відповідні акти, які на даний час в службі відсутні, оскільки вилучені слідчим. Після повернення [PERSON] батькам з червня 2018 року до них неодноразово виїжджала комісія, щоб з`ясувати, як родина проходить адаптацію, проте в будинок їх не пускали, на контакт не йшли. [PERSON] було встановлено інвалідність, батьки не возили її на реабілітацію, ніде не працювали, фактично жили на дитячі гроші. У липні 2018 року був складений протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з невиконанням ними своїх батьківських обов`язків. Судом вони були визнані винними, в подальшому апеляційний суд справу закрив. Відповідачі - люди дуже емоційні, важкі у спілкуванні, вони кричали на членів комісії, часто вели себе неадекватно. [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно двох своїх старших дітей. Свідок [PERSON] показав, що він виконує обов`язки старости Листвинського старостинського округу, сім`я відповідачів проживає в с. Листвин. У травні 2016 року у них народився [PERSON] , у липні 2017 року - [PERSON] . До 2016 року [PERSON] вживав алкогольні напої, потім з 2016 року до червня 2018 року він не бачив, що вони пили. Вчасно ходили до лікарів, продукти у них були, в будинку було прибрано. Свого часу ставилося питання про позбавлення їх батьківських прав відносно [PERSON] , її забрали з сім`ї. До червня 2018 року все було нормально. Органи опіки та піклування часто були в сім`ї, сім`я була забезпечена речами першої необхідності. Потім вони почали вести відлюдькуватий спосіб життя, закривалися у будинку. У січні 2019 року він хотів відвідати сім`ю, [PERSON] не пустив його до будинку. Зі слів, [PERSON] періодично підробляв у лісі. Він часто вступав у суперечки, проявляв агресію, але при цьому проявляв певну обдуманість поведінки - вів себе так тільки у випадках, коли це не могло йому зашкодити. [PERSON] повідомляла, що [PERSON] вчиняв щодо неї насильство, але офіційних скарг не подавала. Свідок [PERSON] показала, що вона працює завідуючою ФАП с. Листвин Овруцького району. На території їхнього обслуговування проживала сім`я відповідачів. До досягнення дітьми одного року вона приходила до них додому, їх оглядала. Потім батьки приводили дітей до ФАПу. Сім`я була нормальна, в хаті було чисто, у дітей було все необхідне. Проте з осені 2018 року батьки перестали приводити дітей, і пускати до будинку медичних працівників. В жовтні 2018 року її до будинку не пустили, дітей лише показали. Після цього вона дітей не бачила. На вулицю дітей не випускали. Свідок [PERSON] показала, що вона працює спеціалістом служби у справах дітей Овруцької райдержадміністрації. Сім`я відповідачів їй давно знайома. Вони періодично зловживали алкоголем. Дітей на вулицю не випускали, щоб не виявили, що немає третьої дитини, перевдягали хлопчика дівчинкою. Діти отримали велику психологічну травму внаслідок ситуації, що склалася. У відносинах з соціальними службами відповідачі вели себе неадекватно, агресивно. Близько 5 разів вона відвідувала сім`ю в складі комісії. В хату їх не пускали. В один з приїздів влітку бачила хлопчиків на вулиці здалеку. Потім в лютому 2019 року комісію спочатку до будинку не пускали, потім нарешті впустили. Хлопчики були бліді, з приводу чого матері було зроблено зауваження, що дітей треба водити на вулицю, на що [PERSON] відповіла, що їм вистачить і веранди. [PERSON] почав кричати на [PERSON] , чому вона показала дітей, після цього вона заштовхала їх до кімнати, сказавши йти до [PERSON] . До цього [PERSON] казав: « [PERSON] нема». Побутові умови в будинку були нормальні. Після цього вона до них не їздила. Була неофіційна інформація від жителів села, що відповідачі ведуть відлюдькуватий спосіб життя, дітей на вулицю не випускають, проте офіційних скарг на них не було. Свідок [PERSON] показала, що вона працює завідуючою Амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Словечне Овруцького району. Сім`я [PERSON] та [PERSON] обслуговувалася у них. Батьки приводили до амбулаторії дітей, робили їм щеплення, рекомендації лікарів, в основному, виконували. Проте коли влітку 2018 року у молодшого хлопчика було діагностовано анемію, його було направлено до обласної лікарні, батько [PERSON] категорично відмовився туди їхати. У жовтні 2018 року необхідно було повторно зробити аналіз крові, батьки до амбулаторії дитину не приводили. Лише після звернення до Словечанської сільської ради та їхнього втручання батьки привели двох хлопчиків до амбулаторії, їх було обстежено, проведено необхідні аналізи. Після цього батьки дітей до амбулаторії не водили, щеплень не робили. Вона особисто в січні 2019 року приїжджала до відповідачів, щоб обстежити дітей, проте її до будинку не пустили. Вдруге вона приїхала вже з працівниками сільської ради, проте їх знову до будинку не пустили, лише через вікно показали двох хлопчиків. Обстежити їх вона знову не змогла. Після цього вона дітей не бачила. Свідок [PERSON] показала, що вона працює лікарем-педіатром Дитячого відділення КНП «Словечанська районна лікарня». Працівниками Словечанської сільської ради до лікарні було доставлено двох хлопчиків [PERSON] віком 18 місяці та [PERSON] віком 3 роки для обстеження та тимчасового перебування. Діти були перелякані. Вона оглянула дітей. Видимих тілесних ушкоджень у дітей не було. За результатами аналізів та обстеження відхилень у них не виявлено, соматично вони були здорові. Проте у них була недостача ваги для їхнього віку, та спостерігались неврозні тіки - несвідомі автоматичні рухи. Діти перебували в лікарні приблизно 1,5 місяці. Дітей возили до лікарні в м. Овруч, їх оглядали спеціалісти психіатр, невропатолог, дерматолог, окуліст та інші, вносили свої діагнози в консультативний висновок, який був переданий до Житомирського будинку дитини, коли дітей направили туди. Психіатр та невропатолог виявили відхилення. Свідок [PERSON] показала в судовому засіданні, що [PERSON] - це її дочка. Раніше вона з чоловіком вживала алкоголь. Останні кілька років у них все було добре. Вона приїжджала до них, дочка з дітьми приїжджала до неї в гості. Неуваги до дітей вона не помічала. [PERSON] добре вела домашнє господарство, [PERSON] ходив по ягоди і гриби, допомагав [PERSON] . Останній раз вона була у них в серпні 2018 року. У них все було в порядку, чисто, приготована їжа. Після цього вона до них не їздила, як і вони до неї. Після вилучення дітей вона приїжджала до них в лікарню, де від лікаря дізналася, що діти здорові і доглянуті. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачів та їх представника, представника третьої особи, свідків, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст.81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.06.2016 року та серії [NUMBER] від 10.07.2017 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.19,20). З акту обстеження сім`ї від 25.01.2019 встановлено, що обстежити умови проживання неповнолітніх дітей за адресою: село Листвин Овруцького району не представилось можливим, оскільки мати відмовлялась впускати в будинок членів комісії (а.с.5). Сільський голова виконавчого комітету Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області листом від 28.05.2019 за № 439 повідомив службу у справах дітей Овруцької РДА, що на території Словечанської сільської ради в селі Листвин Овруцького району діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишились без догляду батьків та в зв`язку з загрозою життю і здоров`ю дітей, було прийняте рішення про влаштування їх в дитяче відділення РЛ с.Словечне (а.с.10). Ухвалою Корольовського районного суду м.Житормир від 29 травня 2019 року (справа №296/5235/19 1-кс/296/2800/19) до [PERSON] , та ухвалою Корольовського районного суду м.Житормир від 30 травня 2019 року (справа №296/5234/19 1-кс/296/2799/19) до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12. ч.2 ст. 115 КК (а.с.11,15). Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 61 від 31.05.2019 малолітнім [PERSON] та [PERSON] наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.4). Наказом служби у справах дітей № 54 від 30.05.2019 дітей [PERSON] та [PERSON] поставлено на первинний облік дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.12). З повідомлення т.в.о.начальника Овруцького ВП Боровського В.В. на ім`я голови Овруцької РДА № 5910/211/01-2019 від 28.05.2019 встановлено, що 27.05.2019 до чергової частини Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області зі служби «102» надійшло повідомленням про те, що [PERSON] , перебуваючи у біологічної матері в с. Листвин Овруцького району, дізнався, що рік тому вітчим з матір`ю [PERSON] вбили сестру, [PERSON] , [INFO] , а саме: штовхнули дитину, яка вдарилась головою в ліжко, від чого наступила смерть, в подальшому тіло спалили в печі, кістки викинули у річку. Перевіркою встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в [ADDRESS] . [PERSON] має п`ятеро дітей, але разом з [PERSON] виховували трьох дітей, відносно двох старших дітей вона позбавлена батьківських прав. В жовтні 2014 року надійшло повідомлення від заступника головного лікаря Овруцької ЦРЛ про загрозу життю та здоров`ю малолітній [PERSON] , 2013 р.н. Рішенням Овруцького районного суду від 26.03.2015 за позовом органу опіки та піклування Овруцького РДА [PERSON] було відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав. У травні 2015 року відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 221 [PERSON] було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] . 22.06.2016 рішенням Овруцького районного суду відмовлено у позбавленні батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх доньки [PERSON] , також відмовлено у поверненні дитини рідним батькам. У квітні 2018 року [PERSON] було повернуто біологічним батькам. В подальшому у 2018-2019 роках з метою інспектування умов проживання працівниками Овруцького ВП разом зі службою у справах дітей Овруцької РДА п`ять разів було відвідано сім`ю [PERSON] в с.Листвин, проте останні до будинку не впускали та дитину не показували, мотивуючи тим, що ДБСТ [PERSON] можуть її викрасти. Слідчим відділенням Овруцького ВП було внесено відомості до ЄРДР № 12019060250000302 за ч.2 ст.115 КК України (а.с.13,14). З повідомлення сільського голови [PERSON] на ім`я начальника Овруцького ВП від 15.02.2019 вбачається, що комісія намагалася провести обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] та [PERSON] 23.01.2019 та 25.01.2019 до оселі [PERSON] та [PERSON] комісії потрапити не вдалося. 12.02.2019 до будинку увійти дозволили, але дитину відмовилися показати. У зв`язку з цим просить клопотати перед Овруцьким судом з метою отримання рішення суду щодо проникнення до житла [PERSON] та [PERSON] без їх згоди з метою з`ясування наявності чи відсутності загрози життю та здоров`ю дитини. З характеристики, виданої сільським головою Словечанської сільської ради [PERSON] на [PERSON] ,1978 року народження, встановлено, що остання за період проживання в с.Листвин зарекомендувала себе різносторонньо. Останнім часом вела замкнений спосіб життя, з сусідами в стосунки не вступала, дитину соціальним працівникам не показувала, мотивуючим тим, що в неї хочуть вкрасти дитину. Скарг від сусідів на неї не надходило (а.с.21). З характеристики, виданої сільським головою Словечанської сільської ради [PERSON] на [PERSON] ,1968 року народження, встановлено, що останній за період проживання в с.Листвин зарекомендував себе різносторонньо. Останнім часом вів замкнений спосіб життя, з сусідами в стосунки не вступав, дитину соціальним працівникам не показував, мотивуючим тим, що в нього хочуть вкрасти дитину. На час затримання був в нетверезому стані. Ніде не працює. Скарг від сусідів на нього не надходило (а.с.22). Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.04.2009 [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 111). З висновку № 56 від 24.07.2019 про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що проведено медичне обстеження, встановлено розлади психологічного розвитку, пупкову грижу (а.с. 113). З висновку № 55 від 24.07.2019 про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено, що проведено медичне обстеження, виявлено ураження головного мозку неуточненої етіології, інші розлади психологічного розвитку, пупкову грижу (а.с. 114). Згідно з висновком органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації (а.с.55-56), відповідачів доцільно позбавити батьківських прав. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В даній ситуації суд також звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод дітей [PERSON] та [PERSON] , і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачам, як батькам неповнолітніх дітей, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Судом встановлено, що відповідачі обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, а саме в умисному вбивстві їхньої малолітньої дитини [PERSON] , 2013 р.н., яка зникла у серпні 2018 року. 28 травня 2019 року дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю було відібрано у батьків та влаштовано в дитяче відділення РЛ с.Словечне. 29 травня 2019 року до [PERSON] , і 30 травня 2019 року до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому продовжувався, і на даний час відповідачі утримуються під вартою. Після відібрання дітей їх обстежено лікарями, і відповідно до висновків про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дітей, у [PERSON] та у [PERSON] виявлені розлади психологічного розвитку, а у [PERSON] також ураження головного мозку неуточненої етіології. З показань свідків встановлено, що відповідачі з серпня 2018 року і до часу їхнього затримання вели замкнутий спосіб життя, дітей на вулицю не випускали, медичний працівників та працівників соціальних служб до них не допускали. Поведінка відповідачів свідчить про те, що вони запальні, не завжди здатні контролювати свої емоції. [PERSON] в судовому засіданні висловив позицію, що дітей не можна передавати соціальним службам, оскільки вони дітей качають наркотиками, продають. Що саме цькування їх соціальними службами довело їх до злочину, що зникла їхня дитина. В судових засіданнях відповідачі демонстрували специфічні погляди на суспільні відносини, і ставлення власних інтересів вище інтересів, психічного та психологічного здоров`я дітей. Про це свідчить їх попередня поведінка та те, що протягом серпня 2018 року до травня 2019 року вони вели замкнутий спосіб життя, тримали дітей в будинку, не випускали їх на вулицю, не допускали до дітей медичних працівників та працівників соціальних служб. Коли обстеження умов проживання сім`ї відбулося в лютому 2019 року, батьки дітям говорили йти в кімнату до [PERSON] , яка зникла в серпні 2018 року. Факт зникнення дитини відповідачів [PERSON] самими відповідачами не заперечується. При цьому, оскільки немає вироку суду, який набрав законної сили, у суду немає підстав стверджувати, що до зникнення [PERSON] призвели винні дії відповідачів. Суд оцінює їхню поведінку саме стосовно їхніх двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і відповідність такої поведінки встановленим обов`язкам щодо виховання дітей, забезпечення їх фізичного і морального здоров`я. Страх відповідачів, що ситуація в сім`ї може мати для них негативні наслідки, перевищив їх батьківські інстинкти і призвів до нехтування ними інтересів їхніх малолітніх дітей і ухилення від обов`язку піклуватися про їхнє здоров`я, фізичний, моральний і духовний розвиток, і створення для [PERSON] та [PERSON] явно невідповідної психологічної ситуації в сім`ї, що являла пряму загрозу психічному здоров`ю, при цьому створюючи належні побутові умови проживання. Суд бере до уваги ставлення матері до дітей, її бажання бути з дітьми, але одночасно враховує в сукупності всі дані про особу [PERSON] , те, що аналогічне ставлення вона демонструвала по відношенню до своєї дитини [PERSON] , проте не змогла забезпечити їй безпечних умов проживання. Поведінка відповідачки не є послідовною і стабільною. В різні періоди її життя поведінка [PERSON] змінювалася. Вона була позбавлена батьківських прав щодо старших дітей, потім народила дівчинку [PERSON] , яка у неї була відібрана після того, як опинилася в лікарні з ознаками тілесних ушкоджень. Пізніше ситуація в сім`ї покращилась і дівчинка була повернута в сім`ю відповідачів, проте через невеликий проміжок часу зникла за невстановлених обставин, і батьки протягом півроку приховували цей факт. При цьому, протягом цих півроку поведінка батьків щодо двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] була такою, що не відповідала вимогам безпеки щодо їхнього здоров`я та нормального розвитку. Все це в сукупності дає суду підстави стверджувати, що обов`язки батьків, передбачені ст. 150 СК України щодо піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, ними не виконувалися, а тому наявна підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України. Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами, суд не знаходить підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни ситуації в сім`ї на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). Додатково cуд враховує, що на даний час правовий статус дітей чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти у визначенні їх правового статусу, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вони на даний час позбавлені. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі зобов`язані надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей, тому позовні вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтованими. Проте суд вважає обгрунтованим стягнення аліментів в розмірі 1/3 заробітку (доходу), а не ? частини, як зазначено в позові, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також, згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір в дохід держави по 768,40 грн. з кожного.

Outcome: partial