Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 43774,04 грн. та сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.2017 сталося зіткнення автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , під керуванням третьої особи [PERSON] , і автомобіля Citroen Jumpy, державний номер [NUMBER] , під керуванням третьої особи [PERSON] . Постановою суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo була застрахована позивачем, у зв`язку з чим після пригоди відповідач звернулася до нього із заявою про виплату страхового відшкодування. Сплачене відповідачу відшкодування склало 43774,04 грн. Згодом позивач у порядку регресу звернувся до третьої особи [PERSON] з вимогою про відшкодування понесених витрат. Однак, [PERSON] повідомив про те, що особисто відшкодував третій особі [PERSON] заподіяну шкоду в сумі 1500,00 доларів США, надавши при цьому відповідну розписку. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно сплачених коштів. Ухвалою судді від 24.05.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, однак, ухвалою судді від 01.06.2021 задоволено клопотання відповідача [PERSON] та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 2 на звороті). Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, оскільки будь-яких коштів [PERSON] від [PERSON] не отримувала. Згідно поданого відповідачем відзиву остання зазначає, що дійсно отримала від позивача вищевказане страхове відшкодування, проте, будь-яких інших грошових коштів від інших осіб, включаючи [PERSON] вона не отримувала та ніяких розписок з приводу згаданої ДТП не писала (а.с. 46-48). Крім того, відповідач звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності, яку мотивує тим, що предметом позову страхової компанії є грошові кошти, які на думку позивача сплачені [PERSON] безпідставно. Вказані кошти були виплачені 13 березня 2018 року. З цієї дати у позивача виникло право звернення в порядку регресу до третьої особи [PERSON] , тобто винної у спричиненні ДТП особи або до відповідача, якщо б позивач вважав, що [PERSON] незаконно отримала страхове відшкодування. Але позивач звернувся до суду лише 15 квітня 2021 року, пропустивши трирічний строк позовної давності (а.с. 52-53). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримав та пояснив, що коштів від [PERSON] не отримував та розписку не писав. [PERSON] подав до суду свої пояснення, згідно яких він просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, так як кошти в сумі 1500 доларів США від [PERSON] він не отримував. Почерк та підпис у розписці не схожі на його. Ніяких грошових коштів він відповідачу [PERSON] не передавав та спеціального доручення від неї на розрахунки за пошкоджений автомобіль не отримував (а.с. 58-60). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, причини неявки до суду не повідомив, тому суд розглянув справу без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Водночас, [PERSON] надіслав до суду свої пояснення, в яких зазначив, що після вищевказаної ДТП на пропозицію відповідача та [PERSON] в рахунок відшкодування завданих збитків передав [PERSON] 1500 доларів США, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 14.11.2017. Вважає додаткове отримання відповідачем страхового відшкодування від позивача є безпідставним та протиправним, а тому просив задовольнити позов АТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРАЇНА» у повному обсязі (а.с. 84-85). Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що виплата винуватцем ДТП суми збитків на користь третьої особи [PERSON] , тобто законного володільця пошкодженого транспортного засобу, а не його власнику, не суперечить законодавству України, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду від 24.03.2021 по справі №755/2656/19, у зв`язку із чим твердження відповідача про те, що [PERSON] не передавав їй жодних коштів є безпідставним. Згідно повідомлення [PERSON] про ДТП від 06.11.2017 та заяви [PERSON] на виплату страхового відшкодування від 08.12.2017 останні зазначили, що будь-яких розрахунків між учасниками ДТП не було. Однак, оскільки [PERSON] отримав кошти за шкоду завдану внаслідок ДТП від [PERSON] , тим самим відповідач відмовилась від будь-яких деліктних зобов`язань щодо страхового випадку від позивача (а.с. 107-109). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.11.2017 на 36 км + 700 м автодороги М06 Київ-Чоп сталося зіткнення автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , під керуванням третьої особи [PERSON] , і автомобіля Citroen Jumpy, державний номер [NUMBER] , під керуванням третьої особи [PERSON] , та який належить відповідачу (а.с. 7, 8). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Daewoo Lanos за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АК/2316724 від 17.03.2017 була застрахована позивачем (а.с. 6). 08.12.2017 відповідач звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, а 29.01.2018 року [PERSON] та позивач погодили розмір вказаного страхового відшкодування у сумі 43774,04 грн. (а.с. 11, 23). 13 березня 2018 року позивач на вимогу відповідача сплатив їй страхове відшкодування в сумі 43774,04 грн. (а.с. 25). Згідно листа від 22.08.2018 третя особа [PERSON] на письмову вимогу позивача про відшкодування шкоди в сумі виплаченого відповідачу страхового відшкодування повідомив, що після вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди ним [PERSON] було виплачено компенсацію за заподіяну шкоду в сумі 1500 доларів США, про що останнім надано розписку (а.с. 27). Зі змісту оригіналу письмової розписки від 14.11.2017 вбачається, що [PERSON] цього дня від [PERSON] в якості компенсації за завдані збитки внаслідок пошкодження в ДТП транспортного засобу Citroen Jumpy отримав 1500 доларів США (а.с. 137). Отже, судом встановлено, що відповідач не є особою винною у заподіяній шкоді та не перешкоджала позивачу у стягненні збитків з винної особи, тобто [PERSON] , а відшкодування позивачем було здійснено добровільно на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АК/2316724 від 17.03.2017 та з дотриманням порядку виплати, на основі договору та страхового акту (а.с. 24). Також судом встановлено, що кошти, які [PERSON] отримав від [PERSON] за згаданою розпискою, відповідач від [PERSON] не отримувала. Дані обставини підтверджуються поясненнями відповідача, третьої особи [PERSON] та не спростовуються доказами наданими позивачем. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі №6-88цс13 зроблено висновок, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд вважає, що позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів вказаного страхового відшкодування, адже ці кошти були сплачені за договором страхування №АК/2316724. Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки судом не встановлено. У даній справі відшкодування не може вважатись подвійним, оскільки не має доказів, що воно сплачено двічі одній і тій же особі, тобто відповідачу. За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості, а не у зв`язку зі спливом позовної давності. На цьому, зокрема, наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року по справі № 369/6892/15-ц. Водночас, суд звертає увагу на те, що [PERSON] не позбавлений можливості звернутись з позовом про стягнення з [PERSON] сплачених за вищевказаною розпискою коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

Outcome: dismissed