Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 165.982,04 грн. Позивач зазначив, що 07.11.2014 року сталося ДТП, учасниками якого були позивач та відповідач. Винність відповідача підтверджується постановою суду від 24.04.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача. Позивач зазначає, що він отримав звіт про вартість матеріального збитку № 12249 від 26.05.2015 року, у якому зазначено вартість матеріального збитку, що завдано позивачу складає 208.982,04 грн. Позивач вказує, що він отримав страхове відшкодування від ТДВ СК «Альфа-Гарант» в сумі 43.000 грн., а тому різницю між загальним розміром та виплаченою сумою відповідач повинен відшкодувати позивачу. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити та повідомили, що частково ремонт автомобіля відбувався силами позивача та відповідним майстром, який наразі перебуває в АТО. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та вказали, що сума шкоди не доведено, витрати які особа понесла не доведено, і при цьому не можуть братися до уваги витрати, які позивач має понести позивач. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст.57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2015 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки 07.11.2014 року о 23:30 хв., [PERSON] в смт. Калинівка по вул. Залізнична, керуючи автомобілем [NUMBER], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості в русі, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Власником автомобіля [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія САК № 747414. Таким чином, позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої його автомобілю. Згідно звіту № 12249 від 26.05.2015 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу FORD Tourneo connect д/н [NUMBER] складає 208.982,04 грн. Згідно звіту № 392 про оцінку автомобіля [NUMBER] складеного 05.12.2014 року матеріальний збиток, завданий власникові FORD Tourneo connect д/н [NUMBER] складає 227.335 грн. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №362/5661/15-ц від 16.05.2016 року № 1736 вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля марки FORD Tourneo connect, державний номерний знак [NUMBER], в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.11.2014 року, станом на 26.05.2015 року, становить 214252 грн. Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина 1 статті 1194 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно до ч.3 ст. 10\~ ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди відповідачем, оскільки надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем позивачу. Суд виходить з того, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки FORD Tourneo connect, державний номерний знак [NUMBER], в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 07.11.2014 року, станом на 26.05.2015 року, становить 214252 грн., що підтверджується висновком судової експертизи, а оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» відшкодувала позивачу збитки в сумі 43.000 грн., то з відповідача підлягає стягненню різниця між вищевказаними сумами, яку повинен сплати відповідач, а саме 171252 грн. Оскільки позивачем заявлено вимоги в сумі 165.982,04 грн. і позовні вимоги не збільшено, то зазначений позов є обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню. Судові витрати згідно зі ст. 88 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved