Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до територіальної громади м. Заставна, третя особа без самостійних вимог управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляють самостійних позовних вимог на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0621 га кадастровий № 7321510100:03:015:0167 цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у м. Заставна по вул. Шевченка, 11 та житлового будинку загальною площею 56,7 кв. м., житловою площею 40 кв. м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами (літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Д», криниця літ. «К», огорожа №1-3), що розташований у м. Заставна по вул. Шевченка, 11. В період 2017- 2018 років на належній йому земельній ділянці, він самочинно, без відповідного документа, здійснив реконструкцію власного житлового будинку та перебудову господарських споруд. У період з 16.08.2018 року по 30.08.2018 року [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області було проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час здійснення будівельних робіт з Реконструкції індивідуального житлового будинку та будівництво господарської будівлі та встановлено, що [PERSON] здійснює будівельні роботи за місцем проживання, без набуття права на виконання будівельних робіт. На підставі цього, посадовою особою [PERSON] було складено [PERSON] за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт від 30.08.2018 року; протокол про адміністративне правопорушення від 30.08.2018 р.; припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил від 30.08.2018 року. 13.09.2018\~року [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 57/18/1024/-1.20/2-1581 про визнання [PERSON] винним у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч. 4. ст. 96 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 4250 грн., який позивач сплатив. 01.10.2018 року [PERSON] звернувся до [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області із заявою щодо прийняття в експлуатацію належного йому перебудованого житлового будинку проте йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. З вказаних підстав просить визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок розташований по вул. Шевченка, 11 в м. Заставна Чернівецької області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав вказаних в позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, проти задоволення позовних вомп не заперечує. Представник третіх осіб [PERSON], [PERSON] [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги частково, з підстав вказаних в письмових поясненнях. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, врахувавши заяву відповідача, який визнав позов, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях При цьому, закріплений у статті 12 ЦПК України, принцип змагальності зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи(ст. 76 ЦПК України). Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З врахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Вказане узгоджується із правовими позиціями викладеними в Постановах ВСУ від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14 та від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14. Частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 01.04.2013 року відповідно до договорів купівлі-продажу позивач [PERSON] отримав у власність земельну ділянку площею 0,0621 га кадастровий № 7321510100:03:015:0167 цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у м. Заставна по вул. Шевченка, 11 та житловий будинок з господарськими спорудами: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», вбиральня літ. «Д», криниця літ. «К», огорожа №1-3 розташований за тією ж адресою. Право власності на вказане майно зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Наведене вбачається з копій договорів, витягів з реєстру, інвентарної справи та копії державного акту (а.с. 8-20). Протягом 2017-2018 років позивач на належній йому земельній ділянці, що розташована у м. Заставна по вул. Шевченка, 11 самочинно, а саме без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, здійснив реконструкцію власного житлового будинку та перебудову господарських споруд. Згідно звіту від 04.10.2018 року про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта житлового будинку з господарськими спорудами: літньою кухнею, гаражем, розташованого по вул.. Шевченка, 11 в м. Заставна Чернівецької області, спірний житловий будинок та господарські споруди збудовані в межах ділянки позивача; під час технічного обстеження на предмет можливості надійної та безпечної експлуатації будинку встановлено його повну готовність до експлуатації (а.с. 34-63). 01.10.2018 року [PERSON] ДАБІ у Чернівецькій області, розглянувши заяву позивача щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку з господарськими спорудами до нього, повідомило останнього, що введення в експлуатацію самочинно побудованого обєкта будівництва можливо лише після визнання права власності на цей обєкт за рішенням суду (а.с. 23-24). В ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, житловий будинок №11 з господарськими спорудами і будівлями, що знаходиться по вул. Шевченка в м. Заставна Чернівецької області, які збудовані позивачем без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту, є обєктом самочинного будівництва. На підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Окрім цього, як передбачено ч.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Тобто, виходячи з положень статті 376 Цивільного Кодексу, право власності на результат самочинного будівництва набувається не в загальному порядку, а в спеціальному на підставі рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 4 ЦПК України). У звязку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. В [PERSON] від 10.01.2018 року (а.с. 24) зазначено, що 01.10.2018 до [PERSON] надійшла заява позивача про прийняття в експлуатацію об'єкта, побудованого без дозвільного документу на виконання будівельних робіт та позивачу було роз'яснено, що статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено: прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (CCI), та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Враховуючи, що до [PERSON] не було подано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, форма якої встановлена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, а тільки заява та інвентарна справа, [PERSON] надано обґрунтовану відповідь. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 10.06.2017) замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо обєктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з незначними наслідками (CCI), та щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком обєктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо обєктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками. Відповідно до п. 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (далі - Порядок № 461), замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації про готовність обєкта до експлуатації. Відповідно до п. 10 Порядку № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат. Відповідно до п. 11, п. 12 Порядку № 461 датою прийняття в експлуатацію обєкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється. Таким чином, замовник будівництва може визнати право власності на самочинно побудований обєкт будівництва у судовому порядку, проте зобовязаний ввести його в експлуатацію шляхом подання до органу державного архітектурно - будівельного контролю декларації про готовність обєкта до експлуатації або акта готовності обєкта. Слід наголосити, що органи державного архітектурно-будівельного контролю не оспорюють право власності на об'єкт будівництва, оскільки можливість державної реєстрації речових прав на об'єкт самочинного будівництва випливає з ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідач [PERSON] міська рада позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Як зазначалося вище, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, при цьому у відповідності з її цільовим призначенням. Самочинно збудований будинок з господарськими спорудами повністю готовий до надійної та безпечної експлуатації, будівництво здійснено з дотриманням будівельних норм, про що свідчить позиція [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області. Що стосується пояснень третіх осіб [PERSON] та [PERSON], які позовні вимоги визнали частково, то суд зазначає наступне. Так з письмових пояснень третіх осіб [PERSON] та [PERSON] (а.с. 102-105, 112-114) вбачається, що третій особі [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Шевченка, 9 в м. Заставна Чернівецької області та земельна ділянка за вказаною адресою. Його домогосподарство межує із домогосподарством позивача. На належній останньому земельній ділянці, позивач здійснив реконструкцію належного йому житлового будинку та господарських будівель літньої кухні та гаража, що призвело до затінення його земельної ділянки. Також вважає, що позивач здійснив самочинне будівництво спірного житлового будинку та господарських споруд з порушенням ДБН. Крім того вказують, що у випадку атмосферних опадів їх стікання з покрівлі та карнизу будівель літньої кухні та гаража позивача буде на територію суміжної ділянки [PERSON] В звязку із вказаним заперечували щодо задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані гараж, літню кухню та терасу. Також з письмового клопотання третьої особи [PERSON] вбачається, що позивачем при здійсненні самочинного будівництва спірного житлового будинку та господарських споруд не дотримано норм пожежної безпеки (а.с. 142-146). З фототаблиці (а.с. 86) вбачається, що на суміжних позивача та третіх осіб земельних ділянках розміщенні господарські будівлі таким чином, що спірні господарські будівлі позивача та господарська будівля третіх осіб розміщенні впритул до огорожі, що розділяє земельні ділянки позивача та третіх осіб. Посилання третіх осіб на ту обставину, що при самочинному будівництві гаражу позивачем не дотримано ДБН Б 2,2-12:2018 «Планування і забудова територій», а саме те, що останнім не дотримано відстані у 3 метри від червоної лінії суд не може покласти в основу рішення як підставу щодо відмови в задоволення позову оскільки таке ж порушення є і з боку третіх осіб, що підтверджується вищевказаною фототаблицею. Також з листа Заставнівського РС [PERSON] ДСНС в Чернівецькій області вбачається, що земельні ділянки позивача та третіх осіб суміжні, знаходяться біля проїжджої частини, що дозволяє рятувальникам підїхати пожежними автомобілями безпосередньо до місця події у разі її виникнення, проводити рятувальні роботи та подавати воду та інші вогнегасні речовини на гасіння пожежі і захист суміжних будівель без додаткових заходів. З вказаного листа також вбачається порушення дотримання правил пожежної безпеки, яке полягає в недотриманні безпечної відстані між будівлями, яка повинна бути не менше 8 м як з боку позивача так і з боку третіх осіб (а.с. 133). В своїх письмових поясненнях треті особи також стверджують, що позивач чинить їм перешкоди в користуванні належною їм земельною ділянкою, оскільки самочинно збудовані ним господарські будівлі порушують режим інсоляції, затінюють земельну ділянку третіх осіб, що унеможливлює користування останніми літньою кухнею. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є завідувачем сектору регіонального розвитку, містобудування та архітектури [PERSON] РДА, пояснив, що в даному випадку між позивачем та третіми особами порушені правила добросусідства, а також порушені ДБН щодо відстані між будівлями, розміщеними на суміжних земельних ділянках позивача та третіх осіб. Крім того, у відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Встановлено, що такого позову до суду подано не було. Суд не може покласти в основу рішення як підставу щодо відмови в задоволенні позову письмові пояснення третіх осіб в звязку із тим, що останні за захистом своїх порушених прав у виді предявлення зустрічного позову щодо усунення перешкод в користуванні власністю (земельною ділянкою) шляхом зобовязання позивача знесення самовільно побудованих господарських споруд, існування яких в такому виді, на думку третіх осіб порушує їх права не звертались. Наведене призведе також до порушення встановлених в цивільному процесуальному законодавстві принципів диспозитивності та змагальності сторін. При цьому суд зауважує, що таке рішення не порушує законні права та інтереси третіх осіб, оскільки дана обставина не доведена останніми та повністю спростовується матеріалами цивільної справи. Також встановлено, що в звязку із відсутністю у позивача дозволу на виконання будівельних робіт [PERSON] Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області в період з 16.08.2018 року по 30.08.2018 року було проведено позапланову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час здійснення будівельних робіт з «Реконструкції індивідуального житлового будинку та будівництво господарської будівлі» за адресою: вул. Шевченка, 11 м. Заставна. За результатами перевірки встановлено, що [PERSON] здійснює будівельні роботи за вищевказаною адресою, без набуття права на виконання будівельних робіт. Враховуючи вищевикладене,\~

Outcome: approved