Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача- ТОВ «АВТО-ЛОГІСТИКС-ЦЕНТР» у якому просив стягнути 27454,22 грн., із яких: 12813,62 грн. -заборгованість по заробітній платі; 7604,74 грн. -середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; 7035,86 грн. -компенсація за невикористану відпустку, а також просив стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 07.07.2013 року по 10.11.2014 року працював у ТОВ «АВТО-ЛОГІСТИКС-ЦЕНТР» та був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Позов мотивований тим, що на день звільнення відповідачем нарахована, але не вилачена заробітна плата за період з 01.10.2014 року по 10.11.2014 року в сумі 12813,62 грн. А також при звільнені не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 26 днів, що становить 7035,86 грн, з мотивів відсутності коштів у товаристві. Також позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до пояснень, поданих із заявою, позивач зазначив, що йому було виплачено заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, проте затримка розрахунку при звільнені збільшилася до 66 днів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та враховуючи письмові пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач з 07.07.2013 року по 10.11.2014 року працював у ТОВ «АВТО-ЛОГІСТИКС-ЦЕНТР» та був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Встановлено, що при звільненні відповідач не в повному обсязі розрахувався з позивачем, тому останній вважає, що має право на середній заробіток за весь час затримки. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства в зв'язку з затримкою виплати заробітної плати, суд керується положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так судом встановлено, що відповідач провів усі розрахунки при звільнені позивача щодо заробітної плати із затримкою. Так, відповідно до довідки про середню заробітну плату № АЛЦ00000007 від 10.11.2014 року, виданої ТОВ «АВТО-ЛОГІСТИКС-ЦЕНТР» за останні два календарних місяці, тобто вересень та жовтень позивач отримував заробітну плату в розмір 13608,75 грн. та 13613,19 грн. відповідно. Судом здійснено розрахунок щодо середньої заробітної плати за два останні місяці: 13608,75 грн. + 13613,19 грн.= 27 221,94 грн., 27 221,94 грн. / 45 робочих днів за вересень та жовтень = 604,93 грн. Судом встановлено, що позивачу проведено виплату заробітну плату в 12.01.2015 року, тому ТОВ «АВТО-ЛОГІСТИКС-ЦЕНТР» було затримано розрахунок заборгованості за період з 07.11.2014 року по 12.01.2015 рік, що становить 40 робочих днів. Оскільки, затримка виплати заробітної плати складає 40 дні, а середній заробіток за два останні місяці перед звільненням 604,93 грн., тому середній заробіток за час затримки підлягає стягненню в розмірі 24 197,28 грн. (40 х 604,93=24 197,28). Тобто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 24 197,28 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн., слід зазначити наступне. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати спричинила позивачу моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, виходячи з засад розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 500 грн. В силу ст.88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved