Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №5636023 від 22.02.2016 у розмірі 10299,64 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 22 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 5636023, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8524,98 гривень, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 5636023 від 22 лютого 2016 року, у відповідності до п.1.30 договору, відповідач зобовязався відшкодувати позивачу заподіяні збитки та сплатити пеню в розмірі подвійної процентної ставки, але не менше 1,00 гривні за кожен день прострочення. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту № 5636023 від 22 лютого 2016 року та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконує, в результаті чого, станом на 27 лютого 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 10299,64 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не зявився. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що позовні вимоги він підтримає в повному обсязі, а в разі повторної неявки відповідача до суду не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. В звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 5636023, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8524,98 гривень, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних, терміном на 12 календарних днів, а відповідач зобовязався повернути кредит у повному обсязі, сплачуючи, проценти за користування ним. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором №5636023 від 22 лютого 2016 року у відповідності до п.1.30 договору, відповідач зобовязався відшкодувати позивачу заподіяні збитки та сплатити пеню в розмірі подвійної процентної ставки, але не менше 1,00 гривні за кожен день прострочення. Вказані обставини підтверджені договором про встановлення ліміту кредитування № 5636023 від 22 лютого 2016 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором № 5636023 від 22 лютого 2016 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором. Відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення кредиту не виконує, в результаті чого, станом на 22 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 2966,34 гривень, яка підтверджена розрахунком, та складається з: -заборгованість за кредитом у розмірі 8524,98 гривень; -заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 910,52 гривень; -заборгованість за комісією за адміністрування кредиту в розмірі 165,20 гривень; -нараховані відсотки в розмірі 404,94 гривень; -сума пені у розмірі 294,00 гривень, Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених договором про встановлення ліміту кредитування № 5636023 від 22 лютого 2016 року не виконує, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved