Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказав, що 29 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно із яким [PERSON] отримав кредит в сумі 9000 доларів США, які зобовязався повертати з 29 травня 2008 року по 28 травня 2018 року у валюті кредиту із 13,8% річних, повертаючи кредит щомісяця в розмірі не менше 1/120 від суми кредиту, тобто по 75 доларів США. В той же день 29 травня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки з відповідачем, згідно із яким відповідач несе солідарну відповідальність з позичальником, в тому числі за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі. Крім того, 29 травня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і позичальником укладено договір іпотеки, згідно якому в заставу банку передано нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно з договором іпотеки передбачений обовязок іпотекодавця на період дії договору іпотеки застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок на свою користь від ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору. На підставі п. 4.2 Договору іпотеки в разі невиконання вказаних пунктів договору іпотекодавець сплачує іпотекодержателю штраф в розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки. Договором іпотеки за згодою сторін предмет іпотеки оцінено у 160000 гривень. В останній раз страхування предмета іпотеки здійснювалося в липні 2010 року на один рік, тобто до липня 2011 року включно, після чого строк дії договору продовжений не був. У звязку із цим позивач вважає, що іпотекодавець повинен сплатити банку штраф у сумі 8000 гривень (160000 Ч 5%). 2 лютого 2013 року поручитель іпотекодавця відповідач по цієї справі, який є спадкоємцем іпотекодавця, повідомив банк про смерть іпотекодавця та зобовязався погасити за нього борг за кредитним договором. В період з лютого 2013 до липня 2014 року відповідач по цієї справі повністю погасив борг за кредитним договором, але не сплатив штраф в сумі 8000 гривень за те, що предмет іпотеки був не застрахованим. 17 квітня 2013 року позивач направив на адресу Першої криворізької нотаріальної контори претензію від кредитора спадкодавця. 14 жовтня 2013 року надійшло повідомлення із нотаріальної контори про те, що відповідач по цієї справі отримав право власності на спадкове майно: двокімнатну квартиру по вул. Леніна та автомобіль Шевроле, 2008 року випуску. 15 січня 2014 року спадкоємцю відповідачу по цієї справі була направлена вимога не пізніше 30 днів після отримання вимоги повністю погасити заборгованість за кредитним договором. Просить в рахунок задоволення вимог позивача звернути стягнення на автомобіль марки Шевроле, 2008 року випуску. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що його батько в 2008 році взяв кредит в банку позивача по цієї справі в сумі 9000 доларів США на строк до 28 травня 2018 року, а він, відповідач, виступив його поручителем. 4 лютого 2013 року батько, який до того часу добросовісно виконував обовязки по кредитному договору, помер. Він, відповідач, повідомив банк про смерть батька, а також про те, що він, відповідач, самостійно сплатить весь кредит. Він прийняв спадщину після смерті батька і, коли в нього виникло право власності на спадкове майно, продав квартиру і повністю сплатив борг банку ще до закінчення строку дії договору, також сплачував штрафні санкції за затримку оплати боргу, яка була незначною і виникла у звязку зі смертю батька. Вважає вимоги позивача несправедливими і просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно із яким [PERSON] отримав кредит в сумі 9000 доларів США, які зобовязався повертати з 29 травня 2008 року по 28 травня 2018 року у валюті кредиту із сплатою 13,8% річних, повертаючи кредит щомісяця в розмірі не менше 1/120 від суми кредиту, тобто по 75 доларів США (кредитний договір а.с. 4-9). В той же день 29 травня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки з відповідачем, згідно із яким відповідач мав солідарну відповідальність з позичальником, в тому числі за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі (а.с. 10-11). Крім того, 29 травня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і позичальником укладено договір іпотеки, згідно якому в заставу банку передано нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS], яка була оцінена в 160000 гривень (а.с. 12-15). Згідно заяві про видачу готівки від 30 травня 2008 року гривневий еквівалент суми отриманого кредиту складав 43668,00 гривень (а.с. 7), тобто заставне майно коштувало майже в чотири рази дорожче ніж отримана сума кредиту. Як вбачається із єдиного наданого суду позивачем страхового полісу, [PERSON] застрахував квартиру, що перебувала у заставі 12 липня 2010 року, строк дії договору закінчувався 12 липня 2011 року (а.с. 18-22). 4 лютого 2013 року [PERSON] помер (а.с. 23). 12 лютого 2013 року відповідач звернувся до позивача із заявою, в якій повідомив про це, а також зобовязався виконувати кредитний договір (а.с. 27). 17 квітня 2013 року позивач направив до Першої Криворізької державної нотаріальної контори претензію, в якій вказав, що на день смерті [PERSON] строкова заборгованість за кредитом становила 4797 доларів 27 центів, строкові нараховані відсотки 56,70 доларів США, пеня, нарахована на кредит 188,93 гривні (а.с. 35). Таким чином, на день смерті [PERSON] він вже сплачував кредит на протязі 56 місяців і згідно із договором мав право сплачувати його ще протягом 64 місяців. Та обставина, що суму заборгованості 4797,27 доларів США боржник повинен був сплатити протягом 64 місяців, свідчить про те, що він до кінця життя добросовісно виконував обовязок по погашенню кредиту, оскільки для повного погашення цієї суми в обумовлений в договорі строк йому щомісячно потрібно було сплачувати обумовлену в договорі суму 75 доларів США (4797,27:64). Тім не менш, направляючи до нотаріальної контори претензію від кредитора спадкодавця, банк, вказує на наявність не сплачених процентів, не обґрунтовуючи цього, а також без деякого обґрунтування вказує на нараховані штрафні санкції. Вказівка на відсутність договору страхування та штрафні санкції за це в претензії відсутні (а.с. 35). 15 січня 2014 року банк надсилає позивачеві письмову вимогу від кредитора спадкодавцю, в якій повністю підтверджує вимоги, які раніше виклав в надісланих до нотаріальної контори претензіях, добавляє, що вимагає дострокового погашення боргу у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги і у разі невиконання цих вимог, звернеться до суду, що приведе до додаткових витрат для позивача, повязаних із судовими витратами і нічого не пише про наявність штрафних санкцій за відсутність страховки залогового майна (а.с. 28). Як доказ відсутності страховки залогового майна після 12 липня 2011 року позивач надає копію полісу від 12 липня 2010 року (а.с. 18-22), тобто поліс на підтвердження страховки надавався позивачу. Жодного пояснення, чому після закінчення строку страховки залогового майна позивач не пропонував боржнику до самої його, боржника, смерті укласти новий договір страховки, жодного доказу наявності такої пропозиції до боржника, жодного доказу наявності такої пропозиції до спадкоємця відповідача по цієї справі, а також жодного доказу відсутності страховки суду не надано. Незрозумілі розрахунки суми штрафних санкцій за відсутність страховки, які привязані не до суми боргу за договором, не до суми боргу, що залишився, а до вартості застрахованого майна, яка значно перевищує як загальну суму позики, так і борг, який залишався на момент, коли закінчився строк дії страховки. Якщо договір був укладений саме на таких умовах, він не відповідає загальним засадам цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, оскільки на таких умовах штрафні санкції повинні розраховуватися, виходячи із вартості всієї квартири майже тоді, коли залишок боргу складає лише кілька гривень або копійок. Крім того, відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятидений строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Позивач не виконав вимоги Закону про направлення вимоги іпотекодавцю. Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оцінюючи співмірність суми заборгованості та вартості іпотечного майна, слід врахувати, що вартість іпотечного майна є значно більшою, ніж кредитна заборгованість, виходячи із тієї суми вартості, яка була визначена сторонами за домовленістю при укладені договору, що є значною різницею. Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. При цьому суд повинен врахувати співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. У судовому засіданні взагалі не встановлено, що мале місце прострочення договору. У звязку із чим, суд вважає, що будь-яких доказів того, що порушення основного зобовязання чи іпотечного договору завдавало збитки іпотекодержателю і змінювало обсяг його прав, суду не надано. Відповідно до ст. 525 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, саме позивач заявив вимогу відповідачу про дострокове розірвання договору, тобто фактично в односторонньому порядку змінив умови договору.

Outcome: dismissed