Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, просив встановити юридичний факт, що він є сином [PERSON], померлої 30.10.2012 року, та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на 1/12 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на наступне. [PERSON] померла 30 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Померла [PERSON] за свого життя залишила заповіт, посвідчений нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, на користь своєї дочки [PERSON]. Позивач, як непрацездатна дитина спадкодавця, має право на обов'язкову частку у спадщині. Після смерті матері позивач [PERSON] у встановлений законом строк 17.04.2013 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Втім, нотаріусом відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину внаслідок того, що ним не надані оригінали правовстановлюючих документів на успадковувану квартиру, а також через те, що у документах про належність позивача до кола спадкоємців є розбіжність у написанні прізвища його матері. За наведених обставин позивач не має можливості оформити спадщину в загальному порядку, з огляду на що він змушений звернутись до суду за вирішенням цього питання, що є єдиним можливим. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив; суд у звязку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням заяви за наступних підстав. Щодо вимоги про встановлення факту. Відповідно до паспорту громадянина України, серії КЕ № 365113, [PERSON] народився 17 січня 1948 року. Згідно зі свідоцтвом про народження позивача матірю [PERSON] є «Могилева Зинаида Феофановна» (російською ). Відповідно до свідоцтва про смерть від 21 жовтня 2012 року [PERSON] померла у віці 88 років. У звязку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як непрацездатний спадкоємець, що має право на обовязкову частку в спадщині, звернувся до нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття вказаної спадщини. Втім, постановою від 08.04.2015 року №705/02-14 нотаріусом відмовлено у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину в силу того, що ним не надані оригінали правовстановлюючих документів на успадковувану квартиру, а також через те, що у документах, за якими можливо прослідкувати належність позивача до кола спадкоємців, є розбіжність у написанні прізвища його матері спадкодавця. Так, згідно з актовим записом та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] з [PERSON] дошлюбне прізвище матері позивача зазначено українською мовою як «Могілева». Позивачем надано оригінал його свідоцтва про народження, складений російською мовою. Наведена невідповідність, що виникла внаслідок невірного перекладу прізвища спадкодавця з російської мови на українську, перешкоджає позивачу реалізувати своє право, через що він позбавлений можливості довести певний юридичний факт: що він є рідним сином померлої [PERSON] Розбіжність в перекладі прізвища позивача та спадкодавця не може слугувати достатньою правовою підставою для усунення його від спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За правилом п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. З огляду на це, позивач є вільним у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу. На підставі викладеного, враховуючи, що розбіжність стосується лише однієї літери, у змісті інших відомостей розбіжностей не встановлено, суд дійшов висновку про те, що [PERSON], який народився 17 січня 1948 року, та [PERSON], яка померла 30 жовтня 2012 року, є відповідно сином та матірю. Щодо визнання права на спадщину, суд врахував наступне. За свідоцтвом про право власності на житло від 02 квітня 1993 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира за адресою: [ADDRESS], в рівних частках кожному. Згідно із заповітом, посвідченим 14 травня 2002 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). За правилом ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Позивач є пенсіонером за віком згідно з пенсійним посвідченням №1754800899, а, отже, він є непрацездатною особою, який має право на обовязкову частку у спадщині, яка в цьому випадку дорівнює 1/12 частині спірної квартири. При цьому, як вбачається з копії спадкової справи, відкритої у звязку зі смертю [PERSON], інші спадкоємці, окрім відповідачки, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, а тому суд вважає доведеним належним чином вказаний розмір частки спадкового майна, на яку позивач просить визнати право власності. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, судом визнається доведеною належність спірної квартири померлій особі на момент смерті. Так, згідно з відповіддю КП «БТІ» ОМР від 27.04.2015 року квартира за адресою: [ADDRESS], на час розгляду справи зареєстрована на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності. За наведених обставин відсутність правовстановлюючого документу сама по собі не призводить до припинення права власності, а так само для усунення від спадщини. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (тут невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом, права вимагати видачі йому дубліката свідоцтва про право власності він не набув. Таким чином, враховуючи, що позивач не має можливості надати до нотаріальної контори оригінал правовстановлюючого документу, [PERSON] відповідно до чинного законодавства подано заяву про прийняття спадщини, враховуючи доведення факту родинних відносин та наявності права на обовязкову частку у спадщині, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, визнавши за ним право власності на частину спірної квартири у порядку спадкування. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання права. Розглянувши справу в порядку заочного розгляду та задовольнивши позов, суд розяснює право та повною мірою визнає за відповідачем право звернутися до суду із спростуванням висновків цього заочного рішення у заяві про його перегляд з наданням відповідних доказів, оскільки відповідачка на цій стадії розгляду не скористалася своїми процесуальними правами, не зявлялася в судові засідання, не надала відповідні докази тощо.

Outcome: approved