Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна - будинок [ADDRESS], накладеного на підставі постанови державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції від 10.10.2006 року, серія АА № 261151, зареєстрованого 08.11.2006 року за №4021189 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначено, що є власником 1/2 будинку за адресою [ADDRESS], згідно договору дарування від 17.11.1990 року. У вересні 2014 р. дізнався про наявність обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у формі арешту. Вважає, що за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда на користь [PERSON] були стягнені аліменти на утримання двох дітей [PERSON] та [PERSON], що підлягали виплаті щомісячно до їх повноліття. В межах даного виконавчого провадження і був накладений вказаний арешт. Виплата аліментів була припинена по досягненню повнолітня молодшим з дітей [PERSON] - [INFO], а відповідне виконавче провадження закрите. Після цього до досягнення повнолітня сином - [INFO] [PERSON], сплачував аліменти у добровільному порядку за місцем роботи на підставі власної заяви. Відповідно до наданої розписки [PERSON] від 22.09.2014 року претензій по виплаті аліментів вона не має. Відтак зазначені аліментні зобов'язання є припиненими. При звернені до відповідача щодо зняття арешту з майна, останній листом від 22.09.14 року за №43964 повідомив, що не має можливості зняти арешт майна у зв'язку з тим, що відповідне виконавче провадження було завершене та за перебігом 3-річного строку знищено, рекомендовано звернутись для вирішення цього питання до суду. До судового засідання позивач надав клопотання про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 20 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено (а. с. 16), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 17.11.1999 року (а. с. 6-7). Згідно даних в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна накладений арешт, на підставі постанови державного виконавця від 10.10.2006 року, серія АА № 261151, зареєстрованого 08.11.2006 року за №4021189. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю з наступних підстав. Позивач є власником майна на яке накладено арешт, обставини , що були підставою його накладення на даний час відсутні. Згідно повідомлення Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, за № 43964 від 22.09.2014 року не можливо надати інформацію стосовно даного арешту в зв'язку з тим, що відповідно до Інструкції з діловодства в органах ДВС, яка діяла на той період часу строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становив 3 роки від дати закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу, до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Виконавчі документи після закінчення терміну їх зберігання підлягають знищенню, станом на 16.06.2014 р. виконавчі документи про стягнення боргів з позивача на виконанні у відділі не перебувають. (а. с. 11). Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України , суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: approved