Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, 20 листопада 2013 року між ФОП [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди робочого місця, згідно до якого відповідачеві надавалось у строкове платне користування робоче місце за адресою м. Полтава вул. Леніна, 110(п. 1.1. Договору). Згідно до п. 1.2. договору площа, яка була орендована відповідачем складала 2(два) кв.м. За п.1.3. Договору стан робочого місця визначений як - робочий без зауважень. За п. 1.4. Договору недоліки робочого місця що орендуються - відсутні. Згідно до п.2.1. робоче місце було надане в оренду для здійснення відповідачем діяльності «майстера манікюра та педікюра». В силу п. 4.1. строк орендного користування складає 1 рік. Згідно до п. 5.1. розмір орендної плати за робоче місце, що орендується складає 400,00 грн за 1 кв.м. за кожен місяць орендного користування. Пунктом 5.2. договору передбачено, що орендна плата сплачується готівкою Орендодавцю наперед не пізніше 10 числа кожного наступного місяця з моменту прийняття робочого місця, що орендується. Згідно до п.. 11.1 Договору передбачено, що із підписанням даного договору відповідач своїм підписом підтверджує, що з дати підписання даного договору фактично і юридично прийняла у користування робоче місце за договором в звязку з чим складання будь-яких актів приймання передачі тощо., передбачених розділом 3 даного договору не обовязкове. На підтвердження своєї кваліфікації відповідач надав до салону «Амазонка» свою особисту медичну картку від 23.06.2014року. Відповідач також завірив власним підписом та надав примірник паспорту серія КО № 803578 виданого Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 20 жовтня 2009 року. Відтак, починаючиз 20 листопада 2013 року відповідач за договором оренди орендував робоче місце у салоні краси «Амазонка». Термін орендованого користування визначений п. 4.1 договору і склав -1 рік. Протягом строку користування робочим місцем відповідач не сплачував орендну плату. За 1 рік орендного користування( з 20 листопада 2013 року по 20 листопада 2014 року) утворилась заборгованість в сумі 9 600,00 грн.(девять тисяч шістсот) грн.(400,00 грн. х 2 кв.м. х 12 міс = 9600,00 грн.)., яка не сплачена до цього часу. Мої звернення до відповідача з приводу необхідності сплати орендної плати за договором не дали жодних результатів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 530 ЦК України - 1. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 27 лютого 2015 року я звернулась до відповідача з претензією, в якій прохала погасити існуючий борг в 10 денний термін з момент отримання претензії. Направлення претензії доводиться поштовою квитанцією та описом вкладення до листа з оголошеню цінністю, які я додаю. Відповідач вказану претензію проігнорував. Враховуючи відсутність розрахунків за укладеним договором вважає свої права та законні інтереси порушеними в звязку з чим вони підлягають судовому захисту у порядку передбаченому законом. Прохала стягнути з відповідача заборгованість пооерндній платі в сумі 9\~600грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та прохав задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, прохала відмовити в повному обсязі, вказала, що правовіднисини з позивачем носили трудовий характер як найманого прцівника при цьому вказала, що в її трудову книжку ніякі записи про роботу в салоні не вносились та визнала факт, що дійсно підписувала якийсь договір але з його змістом не ознайомлювалась. Також надала суду письмові заперечення, де вказала, що дійсно працювала в салоні краси «Амазонка» за адресою: м. Полтава, вул. Леніна, 10. Період моєї роботи в даному салоні складав: з вересня 2013 року по листопад 2014 року. Тобто з листопада 2014 р. я в такому салоні не працюю. ФО-П [PERSON] взяла відповідача на роботу, так як їй був потрібен майстер по манікюру та педикюру, а відповідач на той час шукала відповідну роботу. Офіційно оформлювати Позивач відмовилась, пояснюючи це збільшенням на неї податкового навантаження та додатковою звітністю. Я не заперечувала, так як на той час дійсно потребувала роботи. Відповідачем було передано Позивачеві копію сторінок зі свого паспорту та копію мого коду. Жодних інших офіційних документів ми не оформляли. Влітку 2014 року директор салону краси «Амазонка» [PERSON], пояснюючи уникнення відповідальності перед контролюючими органами попросила відповідача принести мою медичну книжку, а також попросила поставити підписи на «документах, які для мене нічого значити не будуть». Як відповідач зрозуміла зараз це були: Посадова інструкція манікюрниці, датована 20.11.2013 р. [PERSON] оренди робочого місця, датований 20.11.2013 р. В обґрунтування своїх позовних вимог ФО-П [PERSON] стверджує, що її право вимоги до мене виникло на підставі Договору оренди робочого місця від 20.11.2013 року. Та з даним твердженням я погодитися не можу, так як останнє суперечить дійсним обставинам справи та є незаконним. Так, за кормою ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Норма ст.11 ЦК України, визначає серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини. Норма ст. 202 ЦК України дає визначення правочину, а саме, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до норми ст. 203 ЦК України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Доданий до позову Позивачем [PERSON] оренди робочого місця від 20.11.2013 року був вчиненим без наміру реального настання правових наслідків, та як виявилося із застосуванням обману по відношенню до мене. Я не мала наміру отримання в оренду будь-якого майна від ФО-П [PERSON], підпис на останній сторінці Договору оренди поставила виключно на прохання Позивача, щоб забезпечити її «захист» по відношенню, до осіб-перевіряючих. Вважаю, що [PERSON] оренди є вчиненим піід впливом обману фіктивним,не містить істотних умов, притаманних для такого договору, а отже є нікчемним. За нормою ст. 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін), то такий правочин визнається судом недійсним. Позивач надала неправдиві відомості, як підставу поставити підпис на останній сторінці Договору оренди, відповідно вчинила по відношенню до мене обман. За нормою ст. 234 Цивільного кодексу України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Я не отримувала в оренду в т.ч. на умовах Договору оренди робоче місце в салоні краси «Амазонка», не мала наміру отримання такої оренди та не брала на себе зобов'язання за Договором оренди. Позивач, під час моєї роботи в останньої, щоденно виплачувала мені відсоток за надані клієнтам салону краси «Амазонка» послуг з манікюру та педикюру, інші кошти отримані як дохід від моєї роботи залишала собі. Про [PERSON] оренди та «заборгованість за таким Договором» я довідалася лише після отримання документів з суду. Свідченням безпідставності позовних вимог ФО-П [PERSON] по відношенню до мене є наступне: Відповідно до норми ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до норми ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказані норми Закону дають підстави стверджувати, що обовязковою умовою укладення договору є домовленість сторін та відповідно погодження його істотних умов. Натомість між мною та ФО-П [PERSON] ніяких домовленостей з приводу оренди робочого місця мови не було, відповідно жодної потреби в укладенні Договору оренди також не було. Мій підпис на останній сторінці Договору оренди не свідчить про вчинення такого правочину або ж виконання його умов, чи створення інших правових наслідків. Спростовує факт існування між мною та Позивачем відносин з приводу оренди робочого місця також і те, що сама Позивач до свого позову додає мою особисту медичну картку №1677 від 23.06.2014 р. та посадову інструкцію манікюрниці від 20.11.2013 року. Дані документи можуть підтверджувати існування трудових ВІДНОСИН, а НІЯК не орендних. Так згідно п.6 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Мінпраці від 29 грудня 2004 року № 336 (далі Довідник кваліфікаційних характеристик) передбачачено необхідність розроблення та затвердження посадових інструкцій керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців. Зазначаю, що Довідник кваліфікаційних характеристик є нормативним документом, обов'язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності. Посадова (робоча) інструкція локальний нормативний документ, який регламентує основні завдання, обовязки, права, знання, відповідальність, кваліфікаційні вимоги та відносини за професією (посадою) працівника на підприємстві. Крім того, вона є первинним документом, який має юридичну силу та всіляко сприяє правому захисту на підприємстві. Посадові (робочі) інструкції доповнюють з-поміж усього іншого нормативно-правову базу трудової діяльності підприємства, забезпечують обєктивність під час добору кадрів, проведення атестації робочих місць, допомагають коригувати розподіл завдань між працівниками та координують діяльність щодо їх заохочення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових (робочих) обов'язків, сприяють чіткому та соціально справедливішому визначенню диференціації оплати праці. Зазначене спростовує твердження ФО-П [PERSON] щодо існування між мною та нею договірних відносин на підставі Договору оренди, а є доказом існування трудових відносин без їх належного оформлення. За нормою ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Враховуючи зміст ст.1 Договору оренди визначено, що у строкове та платне користування передано робоче місце загальною площею два квадратних метри в будинку по вул. Леніна, 110 у м. Полтаві. Тобто зміст ст. 1 Договору оренди не відповідає вимогам норми ст. 760 ЦК України. За договором не можливо встановити, що саме являється предметом такого договору. Якщо це два квадратних метри в будинку, то чи можна говорити, що такою є характеристика робочого місця? Звісно, що ні. Якими індивідуальними ознаками воно визначено, чи є план-схема такого «робочого місця», що має бути невідємним додатком до Договору оренди. Крім того, два квадратних метри у будинку є ні що іншим, як частиною такого будинку, а не робочим місцем. Відповідно в даному випадку мова має йти про здачу в оренду частини будівлі, а не робочого місця. Так, для роботи майстра по манікюру та педикюру робочим місцем є спеціально обладнаний стіл (освітлення, контейнер для відходів, зона для косметичних препаратів та інвентарю) та крісло. Два квадратних метри площі нерухомості не можуть бути робочим місцем майстра по манікюру та педикюру. За нормою ст. 761 ЦК України, визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. За змістом договору відсутні будь-які посилання, що Позивач є власником 2 квадратних метрів в будинку 110 по вул. Леніна в м. Полтаві, чи наділений повноваженнями на передачу їх в оренду. Відповідно, правомірність укладення Договору оренди ФО-П [PERSON] є сумнівною. Відсутні докази фактичної передачі «робочого місця» в оренду. Так, за змістом п. 3.3. Договору оренди визначено, що передача робочого місця і майна, що орендується, здійснюється за актом-здачі приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу названих обєктів в орендне користування. Крім того, ст.13 Договору оренди передбачає наявність обовязкового додатку акту прийому-здачі приміщення. Посилання Позивача в позові на дописане власноруч формулювання змісту договору в ст.11 Договору оренди, як підстави того, що фактична передача в користування «робочого місця» відбулася не виключає факт необхідності оформлення акту прийому- передачі приміщення, як того вимагає сам зміст Договору оренди. Зауважу, що фраза «не обовязкове», як-то зазначає Позивач у своєму позові відсутня у п. 11.1 Договору оренду, відповідно дане твердження (щодо не обовязковості укладання акту прийому-здачі) є безпідставним. За нормою ст.762 ЦК України визначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Зважаючи на те, що я не отримувала в користування на умовах платної оренди від ФО- П [PERSON]О, ніякого майна, та відповідно не брала на себе жодних зобов'язань, відповідно вимога останньої до мене сплачувати орендну плату є незаконною. Заслуговує на увагу і той факт, що я, начеб-то, на протязі року (з 20 листопада 2013 року по 20 листопада 2014 року) використовуючи «робоче місце» не вносила орендну плату. Натомість Позивач, по-перше, не припиняла договірні відносини аж цілий рік, незважаючи на їх явні «порушення з мого боку, лише через майже чотири місяці після «припинення» Договору оренди звернулася до мене з претензією (згідно чеку від 13.03.2015 р. за №3812) по погашенню заборгованості. Сумнівність такої поведінки Позивача є також, на мою думку, є також доказом . Суд з»ясувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що 20 листопада 2013 року між ФОП [PERSON] та відповідачем було укладено договір оренди робочого місця, згідно до якого відповідачеві надавалось у строкове платне користування робоче місце за адресою м. Полтава вул. Леніна, 110(п. 1.1. Договору). Згідно до п. 1.2. договору площа, яка була орендована відповідачем складала 2(два) кв.м. За п.1.3. Договору стан робочого місця визначений як - робочий без зауважень. За п.1.4. Договору недоліки робочого місця що орендуються - відсутні. Згідно до п.2.1. робоче місце було надане в оренду для здійснення відповідачем діяльності «майстера манікюра та педікюра». В силу п. 4.1. строк орендного користування складає 1 рік. Згідно до п. 5.1. розмір орендної плати за робоче місце, що орендується складає 400,00 грн за 1 кв.м. за кожен місяць орендного користування. Пунктом 5.2. договору передбачено, що орендна плата сплачується готівкою Орендодавцю наперед не пізніше 10 числа кожного наступного місяця з моменту прийняття робочого місця, що орендується. Згідно до п.. 11.1 Договору передбачено, що із підписанням даного договору відповідач своїм підписом підтверджує, що з дати підписання даного договору фактично і юридично прийняла у користування робоче місце за договором в звязку з чим складання будь-яких актів приймання передачі тощо., передбачених розділом 3 даного договору не обовязкове. На підтвердження своєї кваліфікації відповідач надав до салону «Амазонка» свою особисту медичну картку від 23.06.2014року. Відповідач також завірив власним підписом та надав примірник паспорту серія КО № 803578 виданого Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 20 жовтня 2009 року. Відтак, починаючиз 20 листопада 2013 року відповідач за договором оренди орендував робоче місце у салоні краси «Амазонка». Термін орендованого користування визначений п. 4.1 договору і склав -1 рік. Протягом строку користування робочим місцем відповідач не сплачував орендну плату. За 1 рік орендного користування( з 20 листопада 2013 року по 20 листопада 2014 року) утворилась заборгованість в сумі 9 600,00 грн.(девять тисяч шістсот грн.) (400,00 грн. х 2 кв.м. х 12 міс = 9600,00 грн.)., яка не сплачена до цього часу. Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на встановлені обставини суд вважє неспроможними твердження відповідача про те, що правовіднисини з позивачем носили трудовий характер як найманого прцівника оскільки як вказала сама відповідачка в судовому засіданні в її трудову книжку ніякі записи про роботу в салоні не вносились та визнала факт, що дійсно підписувала якийсь договір але з його змістом не ознайомлювалась. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved