Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути з останнього на його користь 38568 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданих внаслідок вчиненої дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивує тим, що 04.04.2015 о 18.45 год. на перехресті вул. Короленка-Личаківська з вул. Філатова у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мало місце зіткнення між автомобілями під керуванням відповідача [PERSON] (автомобіль [NUMBER]) та позивача (автомобіль марки «Renault 21», д.н.з. 41892ТС), внаслідок чого автомобіль позивача зазнав технічних пошкоджень. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 24.04.2015р. встановлена винність водія [PERSON] у вказаній ДТП. Крім того, постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 20.07.2017 закрито кримінальне провадження за фактом вказаного ДТП, під час якого встановлено факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень. Зокрема, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 178/2015 у [PERSON] виявлено наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, забій мяких тканин голови, закритий перелом основи 2-ї пясної кістки лівої кисті, які могли утворитись 04.04.2015 в момент ДТП. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2005 від 02.07.2015, який підтверджує розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди, така становить 38568 грн. Крім того, йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у фізичному болі, тривалому лікуванні, необхідності змінити звичний йому уклад життя. Належне відшкодування моральної шкоди він оцінює в розмірі 5000 грн., яку слід стягнути із відповідача як особи винної у ДТП. В обґрунтування позовних вимог до відповідача посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15. У відзиві на позов від 24.05.2018 та від 26.10.2018 представники відповідача проти позову заперечили, зазначивши, що позов у частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставним, оскільки відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» позивач взамін відшкодування матеріальної шкоди повинен передати відповідачу пошкоджений транспортний засіб, який визнано фізично знищеним, однак такий позивачем вже відчужений, а вартість транспортного засобу після ДТП, на яку повинен бути зменшений розмір відшкодування майнової шкоди, не встановлювалась. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є недоведеними, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження заявлених у позовній заяві обставин щодо його лікування, пригніченого стану і т.п. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзивах на позов. Позовна заява надійшла до суду 03.03.2018р. Ухвалою суду від 04.04.2018р. відкрито провадження у справі. Представником відповідачем відзив на позов подано 24.05.2018 та 26.10.2018. Всі наявні у справі докази були надані сторонами. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з Постанови Сихівського районного суду м. Львова від 24.04.2015р., 04.04.2015 о 18.45 год. на перехресті вул. Короленка-Личаківська з вул. Філатова у м. Львові відповідач [PERSON]О, керуючи автомобілем [NUMBER], не виконав вимогу дорожнього знаку «дати дорогу» та не пропустив транспортний засіб, що рухався по головній дорозі, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault 21», д.н.з. 41892ТС, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Таким чином, винність водія [PERSON] у вказаній ДТП встановлена. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2005 від 02.07.2015 розмір заподіяного позивачу матеріального збитку становить 38568 грн. При цьому спеціаліст прийшов до висновку, що вартість відновлювального ремонту на момент оцінки (103368,59 грн.) перевищує ринкову вартість транспортного засобу до пошкодження (38568 грн.). При цьому вартість транспортного засобу після пошкодження спеціалістом не встановлювалась. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. З врахування пояснень представника позивача з приводу того, що фізично знищений транспортний засіб позивачем відчужено, й такий не може бути переданий відповідачу після відшкодування ним майнової шкоди, а також тієї обставини, що вартість транспортного засобу після ДТП не встановлювалась, у звязку з чим неможливо визначити суму, на яку повинен бути зменшений належний до відшкодування розмір спричиненої майнової шкоди. Із полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0885747 власника транспортного засобу марки «Volkswagen caddy», д.н.з. [NUMBER], вбачається, що цивільно-правову відповідальність власника т/з, яким керував відповідач [PERSON], було застраховано у СТ з ДВ «Гарантія», й останній вчасно після ДТП повідомив страховика про настання страхового випадку. Відповідно до\~п.\~22.1\~ст.\~22\~Закону України\~«Про обовязкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» при\~настанні страхового\~випадку страховик\~відповідно до\~лімітів відповідальності\~страховика відшкодовує\~у встановленому\~цим Законом\~порядку оцінену\~шкоду,\~яка була\~заподіяна в\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди життю,\~здоровю,\~майну третьої\~особи.\~Відповідно до\~ст.\~29\~Закону України\~«Про обовязкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»,\~у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, здійснює відшкодування шкоди потерпілому у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди, в розмірі різниці між виплаченою страховою компанією сумою страхового відшкодування та фактичним розміром заподіяної шкоди. 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц [PERSON] Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій міститься правовий висновок щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність, яким відступив від раніше викладеної правової позиції Верховного Суду України, в тому числі викладеної у Постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, на яку позивач посилається в обгрутування позовних вимог. Зокрема, [PERSON] Палатою Верховного Суду констатовано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, [PERSON] Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. За цих умов, оскільки розмір заподіяної позивачу майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика (50000 грн.) й франшиза за договором становить 0 грн., а тому в позові до винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, слід відмовити, що не перешкоджає позивачу звернутися із відповідним позовом про стягнення страхового відшкодування до страховика. У частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Із постанови слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 20.07.2017 вбачається, що кримінальне провадження за фактом вказаного ДТП за ст. 286 КК України закрито у звязку не отриманням потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Разом із тим, із висновків судово-медичної експертизи № 178/2015, 287/2015, на які наявне посилання в постанові про закриття кримінального провадження, вбачається факт отримання потерпілим [PERSON] тілесних ушкоджень, які не досягають середнього ступеня тяжкості. Таким чином, суд вважає доведеним як факт тілесних ушкоджень, так і душевних, і фізичних переживань, викликаних внаслідок отриманих позивачем фізичних травм. Інші доводи позовної заяви щодо спричиненої моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як не підтверджуються відповідними доказами. З врахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає справедливою сатисфакцією спричиненої позивачу моральної шкоди грошове відшкодування в розмірі 5000 грн. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом із врахуванням (понад граничний розмір) відшкодування моральної шкоди потерпілому страховиком, який визначений у ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також з відповідача на користь держави слід стягнути 1/2 належного до сплати судового збору (352,40 грн.) в частині вимог немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди, оскільки такий задоволено судом частково.

Outcome: partial