Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири в якому зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. 17.10.2013 року його квартиру було залито водою з квартири [ADDRESS], яка розташована поверхом вище і належить відповідачу. Згідно локального кошторису на будівельні роботи, вартість відновлювальних робіт становить 18 001 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього вказував на те, що у зв'язку із залиттям квартири, він був вимушений оплатити вартість обстеження технічного стану квартири в розмірі 190 грн., 299,73 грн. за складання кошторису на будівельні роботи та за послуги банку в сумі 14,69 грн., які також підлягають стягненню з відповідача. Також відмітив, що у зв'язку із залиттям квартири він зазнав моральних страждань на відшкодування яких, просив стягнути з відповідача 10 000 грн. та вирішити питання про відшкодування судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що його вини у пошкодженні майна позивача немає, оскільки його квартира не пошкоджена та не містить слідів затоплення. Звертав увагу суду на те, що наданий позивачем акт про залиття не можна вважати належним та допустимим доказом його вини, оскільки під час його складання відповідач не запрошувався, його квартира не оглядалася, а комісія прийшла до хибного висновку про причини залиття. Вислухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідачу належить квартира [ADDRESS], яка розташована поверхом вище ніж квартира позивача. 17.10.2013 року сталося залиття квартири позивача. З акту про залиття від 28.10.2013 року затвердженого начальником ЖЕК - 503 вбачається, що 17.10.2013 року в будинку [ADDRESS], з вище розташованої квартири [ADDRESS] трапилося залиття на системі ЦО в результаті чого в квартирі було пошкоджено: кімната №1 - 20,5 кв.м. - стеля якісні шпалери + кольор; 44,5 кв.м. - стіни - якісні шпалери + кольор; кімната №2 - 11,1 кв.м. - стеля якісні шпалери + кольор; 24,4 кв.м. - стіни - якісні шпалери + кольор; 3 кв.м. - підлога, вздуття якісного лінолеум; коридор - 6 кв.м. - стеля, шпалери якісні + кольор; 9,5 кв.м. - стіни - якісні шпалери + кольор; відсутнє нижнє освітлення в малій кімнаті та коридорі. Причиною залиття, що трапилося на системі ЦО є протікання приладу опалення в [ADDRESS] (з вини мешканців) (а.с.12). З наданих представником позивача фотокарток пошкодженої квартири (а.с.75 - 93) вбачається факт пошкодження квартири позивача, шляхом її залиття з вище розташованої квартири. З наданого локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 13.05.2015 року розробленого інженером - проектувальником Пятилітовою О.Д., яка має відповідний кваліфікаційний сертифікат (а.с.96 - 103) вбачається, що вартість відновлювальних робіт внаслідок залиття квартири позивача становить 18 001 грн., які позивач і просить стягнути на свою користь з відповідача. Як на підставу своїх заперечень проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на те, що наданий позивачем акт про залиття квартири, не відповідає приписам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, оскільки не містить відомостей про присутність під час його складання відповідача та відомостей про його особу, не зазначено висновків комісії за результатами проведення обстеження, він не підписувався відповідачем та йому на ознайомлення наданий не був, тому не може бути взятий судом як доказ. Однак з такими твердженнями відповідача, суд погодитися не може, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Враховуючи те, що акт про залиття містить дані щодо предмету доказування, які повинні бути оцінені разом з іншими доказами, суд приходить до висновку про те, що він є належним та допустимим доказом. Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідач взагалі заперечуючи факт завдання ним шкоди позивачу, не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень в тій частині, що залиття сталося не з його вини. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду справи, суд неодноразово роз'яснював сторонам право на звернення до суду із клопотанням про призначення судової експертизи з метою визначення вартості заподіяних збитків та/або можливої причини залиття квартири позивача. Жодний із учасників не скористався вказаним право. Розмір завданих збитків ніким не оспорювався. За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що затоплення квартири позивача сталося з вини відповідача, а розмір завданий залиттям квартири збитків становить 18 001 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Щодо вимог про стягнення з відповідача 190 грн. - вартості обстеження технічного стану квартири зі складанням акту про залиття та 299,73 грн. витрат на складання кошторису, то суд вважає їх обґрунтованими, оскільки вони є похідними від вимоги про відшкодування збитків завданих залиттям квартири. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача 14,69 грн. вартості банківських послуг, оскільки такі витрати позивачем були здійснені шляхом обрання банківської установи на власний розсуд і не відносяться до доказів по справі. Стосовно стягнення з відповідача 10 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. З матеріалів справи вбачається, що позивач обмежений у вільному користуванні його майном, яке було пошкоджено з вини відповідача у зв'язку із чим, вимушений був вчиняти ряд дій на доведення вини відповідача та те, що відповідач всіляко, тривалий час ухилявся від добровільного врегулювання спору, свідчить про наявні душевні хвилювання позивача, з приводу шкоди, яка була завдана відповідачем та подальшим її відшкодуванням. Разом із цим, суд вважає позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. такою, що підлягає задоволенню частково в розмірі 500 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про правомірність задоволення вимог позивача в цій частині в повному обсязі. Надані сторонами докази, висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial