Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 72 в будинку 6 по вул. Карбишева в м. Херсоні, в якому вказує, що вона є власником вказаної квартири, в якій залишилися зареєстрованими, але не проживають відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]. У звязку з наведеним просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали заяви відповідно яких не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №403 власником квартири [ADDRESS] є позивач по справі [PERSON] Один відповідач є колишнім власником квартири, а інший членом його родини. Відповідно до довідки від 20.05.2017 року за №205 року встановлено що за адресою в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими відповідачі по справі [PERSON] Миколаївна1949 р.н., та [PERSON], 1982р.н., у вказаній квартирі не проживають, що також підтверджується наданими та нотаріально завіреними заявами від 16.05.2017 року та від 03.06.2017 року відповідачів [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що дійсно зареєстровані за адресою: [INFO] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved