Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказує, що працював у ПрАТ «Рівнеазот» з 22 липня 2010 року по 30.06.2017 року. На час звільнення [PERSON] 30.06.2017 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України заробітна плата виплачена йому не була та становила 31946 гривень. Судовим наказом від 24.07.2017 року з відповідача на його користь було стягнуто 87276,82 гривень виплату за яким проведено 13.09.2017 року без нарахування середнього заробітку за час затримки виплати коштів та компенсації втрати частини заробітку. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.11.2017 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15.02.2018 року із відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість з виплати компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.07.2017 року по 12.09.2017 року. Кошти за вказаним судовим рішенням були виплачені 03 квітня 2018 року на його картковий рахунок. Просить стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за судовим рішенням від 17.11.2017 року за період з 13.09.2017 року по 03 квітня 2018 року в розмірі 97839,32 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовільнити Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду відзив на позов, вказує, що заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 13.09.2017 року, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен розраховуватись до дати виплати заборгованості по заробітній платі, а не до дати компенсації втрати частини заробітку. Просила відмовити в задоволенні позову з цих підстав. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом із Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з 22 липня 2010 року по 30 червня 2017 року. Розрахункові кошти отримав 13.09.2017 року. Згаданим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17.11.2017 року задоволено позовні вимоги [PERSON], стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35\~897 гривень та заборгованість із виплати компенсації втрати частини доходу у розмірі 1184, 83 грн. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. А отже, суд приходить до висновку, що відповідач у зв»язку з невчасною виплатою [PERSON] заробітної плати поніс відповідальність встановлену законом, на його користь рішенням суду від 17.11.2017 року уже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Як вказує позивач, заборгованість за даним судовим рішенням виплачена позивачу 03 квітня 2018 року. Однак як зазначає у відповіді на відзив представник відповідача він не погоджується із твердженням позивача про те, що датою виплати розрахункових коштів є 03.04.2018 року, вважає такою датою 13.09.2017 року. А отже, дата здійснення фактичного розрахунку є предметом доказування у справі. Відповідно до ч. 1,3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У постанові від 27.04.2016 року (справа № 6-113цс16) Верховний Суд України сформулював правовий висновок про те, що при розгляді справи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. В силу положень цивільно-процесуального законодавства \~вказаний правовий висновок Верховного Суду України підлягає застосуванню усіма загальними судами України. Відповідно до ч. 1,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У матеріалах цивільної справи відсутні докази фактичної виплати [PERSON] коштів. У зв»язку з чим у суду відсутня можливість встановити дату фактичного розрахунку з позивачем, суму виплачених коштів компенсації втрати частини заробітку та вирішити справу із застосуванням принцип справедливості та пропорційності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed