Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 11965,98 грн. за кредитним договором б/н від 30.07.2010 року, а також понесені судові витрати.Посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.07.2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші платежі на умовах, передбачених договором. Станом на 18.10.2017 року відповідач [PERSON] порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору та допустила заборгованість в розмірі 11965,98 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3463,63 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3397,81 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 4058,54 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу процента складова - 546 грн. Відповідач неодноразово повідомлялася про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак вимоги щодо повернення кредитних коштів згідно кредитного договору нею виконані не були. З цих підстав просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору б/н від 30.07.2010 року у вказаному розмірі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково. Визнала наявність у неї заборгованості за кредитом та згідна її погасити, проте в меншому розмірі. Наявність заборгованості пояснила браком коштів. Заслухавши доводи відповідача, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2010 року відповідач [PERSON] здійснила свій особистий підпис в анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, вступивши таким чином із позивачем ПАТ «Приват Банк» в кредитні договірні правовідносини (а.с. 6). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Таким чином, відповідно до укладеного між сторонами вищезгаданого договору б/н від 30.07.2017 року відповідач [PERSON], отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» відповідач [PERSON] зобов'язувалася погашати заборгованість по кредиту, сплачувати нараховані за період користування кредитом відсотки, комісії за користування кредитом, штрафів, інших витрат, а також наслідки та відповідальність у разі порушення взятих позичальником та Банком взятих на себе зобов'язань (а.с. 11, 17, 17 зворот, 18 зворот). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови договору повністю. В свою чергу, відповідач не дотрималася умов передбачених договором. На даний час, [PERSON], істотно порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, відсоткам, комісії, всупереч умов кредитного договору, в результаті чого допустила заборгованість в розмірі 11965,98 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3463,63 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3397,81 грн.; заборгованості за пенею в розмірі 4058,54 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу процента складова - 546 грн., що вбачається із розрахунку (а.с. 5). За вказаних обставин суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 30.07.2010 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3463,63 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3397,81 грн. доведена та підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 4058,54 грн., то суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню з огляду наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до ст. 264 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що при непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків. З копії розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач допустила заборгованість перед банком за тілом кредиту в розмірі 3463,63 гривень, а пеня нарахована банком за прострочення виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення кредиту в розмірі 4058,54 гривень. Тобто, розмір пені перевищує розмір тіла кредиту, що на думку суду, є підставою для застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення суми пені до 2000 гривень. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З огляду на викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, вимоги про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 546 грн. не підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За вказаних обставин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1184 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial