Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] в нього помер брат [PERSON], про що зазначено у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2016 року, та підтверджується рішенням Генічеського районного суду від 15.11.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, заявник, як спадкоємець звернувся до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини, так як у померлого окрім нього більше рідних не має, на підтвердження чого надав до нотаріуса довідку адміністрації м. Ясинувата, ДНР, про те, що померлий [PERSON] проживав один в [ADDRESS], але через те, що вказану довідку видано органом, який не визнано в Україні, нотаріусом йому було повідомлено, що за даних обставин він не зможе оформити спадщину та роз'яснено про його право встановити даний факт в судовому порядку. Тому заявник вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання [PERSON] одного до моменту смерті, а саме до [INFO], з метою оформлення права на спадщину, відповідно до вимог законодавства України, та одержання свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги, просить задовольнити заяву та встановити даний факт, так як він має юридичне значення для нього при оформлені спадщини. Представник заінтересованої особи до судового засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судового виклику. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердила той факт, що померлий [PERSON] був рідним братом її чоловіка [PERSON], заявника у справі, проживав [PERSON] до моменту смерті один у м. Ясинувата, помер у вересні 2016 року. Вислухавши заявника, свідка, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягаєзадоволенню. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: -Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30.12.1949 року, акт. запис №978, батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON]; -Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.12.1951 року, акт. запис № 1012, батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON]; -Відповідно свідоцтву про смерть, серії [NUMBER] від 16.11.2016 року, акт. запис №395, [PERSON] помер [INFO] у віці 64 роки в м. Ясинувата Донецької області; -Рішенням Генічеського районного суду від 15.11.2016 року встановлено факт смерті [PERSON], [INFO]., а саме, що останній помер [INFO] в м. Ясинувата, Донецької області. Рішення набрало законної сили; -З паспортних даних померлого вбачається, що він був зареєстрований за адресою [ADDRESS]; -Згідно довідки, виданої адміністрацією м. Ясинувата, ДНР, № 366 від 11.11.2016 року, [PERSON], проживав до моменту смерті один за адресою [ADDRESS]. Проте такий документ не може вважатися належним, оскільки виданий органом, що є недіючим. Ця обставина і зумовила звернення заявника до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-У11 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсною і не створює правових наслідків. Таким чином, вищевказаними нормами Закону, встановлено, що довідка №366, видана адміністрацією м. Ясинувата Донецької народної Республіки, а саме органом, який створений та діє у порядку не передбаченому Законом, є недійсною і не створює правових наслідків. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає підстави для задоволення вимог заяви. Встановлення даного факту має юридичне значення, бо від нього залежить право [PERSON] на отримання спадщини. Заявник надав суду достатньо доказів того, що його рідний брат [PERSON] проживав один до моменту його смерті [INFO] в [ADDRESS]

Outcome: approved