Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить визнати [PERSON] з неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] Овруцького району Житомирської області з жовтня 2007 року, мотивуючи тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Овруцького району Житомирської області. Після реєстрації шлюбу його сина - [PERSON] з відповідачем, остання, а потім і їх діти були зареєстровані в належному йому будинку. Відносини у відповідача і його сина не склалися і вони в жовтні 2007 року шлюб розірвали. У жовтні 2007 року відповідач з дітьми переїхала на постійне проживання за місцем проживання її матері - [PERSON] у [ADDRESS] де і проживає з дітьми без реєстрації. Реєстрація відповідачів в будинку порушує його законні права на житло, право користування та розпорядження ним. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач (вона ж законний представник неповнолітніх дітей) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Щодо задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що в будинку матері вони проживають тимчасово. Мати не погоджується їх реєструвати на своїй житловій площі. Тим більше, що в будинку матері вона з дітьми проживали не постійно. Проживали і у наданому їй під найм будинку, але він виявився не придатним для проживання, а іншого їй сільська рада не надає, не зважаючи на обіцянки. В будинку з позивачем вони проживати не можуть, так як у його сина інша сім'я. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі. Щодо задоволення позову покладається на погляд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши в судовому засіданні докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] Овруцького району Житомирської області. У вказаному будинку зареєстрована відповідач - [PERSON] з 1998 року та її неповнолітні діти. Вказані обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №832685 від 11.08.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССІ №363960, довідок виконавчого комітету Словечанської сільської ради № 1819 від 04.09.2014 року, №1821 від 04.09.2014 року, №1822 від 04.09.2014 року. Відповідач - [PERSON] вселилася до вказаного будинку як член сім'ї позивача, після реєстрації шлюбу з його сином - [PERSON], що встановлено з пояснень сторін. Після народження і діти відповідача та сина позивача були зареєстровані в будинку саме як члени сім'ї. Ніякий договір найму житла не укладався. Копія рішення Овруцького районного суду від 12.12.2007 року по справі 2-1558/07 свідчить про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Причому, з описової частини рішення вбачається, що на час розгляду справи вони проживали разом, хоча більше півроку не підтримували подружні відносини. Вказане рішення набрало чинності 24.12.2007 року, що підтверджує відмітка на ньому. Згідно з ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.09.2014 року вбачається, що розірвання шлюбу зареєстровано 09.12.2008 року, тобто через рік після винесення рішення. Про вказану обставину свідчить і відмітка в паспорті [PERSON]. Таким чином, зазначеними рішенням суду, свідоцтвом про розірвання шлюбу, відміткою в паспорті [PERSON] спростовуються посилання позивача на факти розірвання шлюбу між його сином та відповідачем в жовтні 2007 року та відповідно переїзду відповідача з дітьми після розірвання шлюбу до своєї матері. Враховуючи пояснення сторін, що відповідач з дітьми переїхали із будинку, належного позивачеві, після розірвання шлюбу, суд вважає, що відповідно відсутні будь-які підстави для визнання відповідача з дітьми втратившими право на житло саме з жовтня 2007 року. Довідка Словечанської сільської ради №1809 від 02.09.2014 року свідчить, що [PERSON] разом з дітьми проживає без реєстрації в будинку своєї матері [PERSON]. Довідки ж Словечанської сільської ради №№116,117 від 19.01.2015 року свідчать в свою чергу, що житловий будинок [ADDRESS] Овруцького району належить [PERSON] на праві приватної власності. В ньому вона зареєстрована та проживає одна. З довідки Словечанської сільської ради №2204 від 03.12.2014 року вбачається, що відповідач не перебуває на квартирному обліку по Словечанській сільській раді. Копія рішення виконавчого комітету Словечанської сільської ради №3 від 20.01.2015 року свідчить про відмову [PERSON] - відповідачу у наданні житла в оренду в зв'язку з відсутністю в комунальній власності сільської ради житла придатного для проживання. Беручи до уваги пояснення відповідача, яка пояснила, що вона не постійно проживала з дітьми в будинку матері, а лише півроку, потім проживала на найманій квартирі, а на даний час знову у матері, та оцінюючи їх в сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що наданими доказами не доведено факту вибуття відповідача з дітьми на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення, а саме до будинку матері. Причому, як встановлено в судовому засіданні, що не заперечується і [PERSON], діти: [PERSON] та [PERSON] в серпні 2014 року проживали у будинку власника три тижні, допомагали батьку по господарству, так як його друга дружина була в лікарні в зв'язку з народженням дітей. Вказана обставина свідчить, що діти не втратили зв'язок з житлом, як члени сім'ї власника. Статтею 167 ЖК України, на яку як на підставу вимог посилається позивач, передбачено, що наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно ж до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу ( дружина, діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають з ним і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі і норми Конвенції про права дитини, враховуючи, що відповідач з дітьми вселилася та проживала в будинку, як член сім'ї власника, а не наймача, не доведено факту вибуття їх на постійне проживання до будинку матері, беручи до уваги, що позивач на даний час не проживає у вказаному будинку, так як після смерті дружини перейшов проживати до будинку іншої жінки, про що повідомив його син, представник - [PERSON], відповідно не доведено порушення його прав на користування та розпорядження будинком, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн.60 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed