Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по вул. Ольгінській, №54 у м. Харкові, укладений між сторонами, та зареєстрований на Біржі «Право-Ріелтер» 14.10.1996 року №10-14-05 дійсним та визнати, що вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належить позивачу на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 14.10.1996 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. 14.10.1996 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу приватного домоволодіння, який розташований по вул. Ольгінській, №54 в м. Харкові. Даний договір був підписаний та зареєстрований на Біржі «Право-Ріелтер». Відповідно до даного договору, відповідач продав, а позивач купив домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Ольгінська, 54. Всі умови договору сторонами були виконані. Однак, зазначений договір не був нотаріально посвідчений, оскільки згідно ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі» не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Право власності було зареєстровано за позивачем в КП «ХМБТІ» під реєстр. №452. Але, на даний час позивач бажає відчужити належний йому будинок, однак для цього позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним, оскільки біржа «Право-Ріелтер» вже не існує. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином та своєчасно, надала заяву про проведення судового засідання без своєї участі та участі позивача, позовні вимоги просила задовольнити, та ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і правовідносини: 14.10.1996 року між сторонами було укладено договір №10-14-05 купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у відповідача приватне домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Ольгінська, буд. 54. Договір було зареєстровано на біржі «Право-Ріелтер» 14.10.1996 року під №10-14-05, та зареєстрований в БТІ 14.10.1996 року за ;452. (а.с. 15). Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог частини 2 статті 227 ЦК УРСР (1963 року) 14 жовтня 1996 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Харківському міському БТІ. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачалася обовязкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Харківським міським бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 1996 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєктив нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітет України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржею. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за\~№1952-IV\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визначаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) майна. Оскільки покупець, тобто позивач, повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно 8300 грн., зареєструвався в спірному будинку, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований в ХМБТІ, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на спірний будинок і правомірно володіє ним. Згідно зі ст.392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У звязку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, а іншого способу для поновлення порушеного права, ніж звернення до суду з позовом про визнання права власності, законом не передбачено. У п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст.\~15\~та ст.\~392 ЦК України\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З огляду на зазначені обставини суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, оскільки відповідач відмовляється врегулювати дане питання в добровільному порядку. З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved