Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача Донецької міської ради, третьої особи [PERSON] про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно, що розташоване за адресою [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2003 року вона є власницею 43/100 частки індивідуального (садибного) житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. У 2003 році та у 2011 році у зв'язку із необхідністю поліпшення житлових умов нею за власний рахунок без згоди іншої співвласниці були зроблені прибудови до належної їй квартири - прибудова під літ.а4 та прибудова під літ.а7. Однак вона не набула права власності на ці прибудови через те, що нею не буди виконані всі умови набуття права власності на здійснення прибудови, а саме не отримані необхідні документи, що надають право на виконання відповідних будівельних робіт. Крім того зведена прибудова під літ. а4 та під літ. а7 було здійснено нею на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] взагалі не відведена в установленому порядку у її та [PERSON] власність чи користування, тому вона змушена звернутися до суду для визнання за нею права власності на прибудову під літ. а4 загальною площею 13,6 кв.м. та прибудову а7 загальною площею 9,00 кв.м. житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, надали аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві та додали, що саме відповідач не порушував їх прав, але на цей час у позивача не має іншої процесуальної можливості вирішити питання щодо узаконення прибудови під літ.а4 та прибудови під літ.а7 за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача Донецької міської ради належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини своєї не явки суд не повідомив, тому суд з'ясувавши думку учасників процесу вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд заслухавши позивача та її представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали данної цивільної справи вважає, що позов [PERSON] до Донецької міської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-2195, є власником 43/100 частки житлового будинку з житловою прибудовою [ADDRESS] (а.с.13,14). Відповідно до технічного паспорту КП БТІ м. Донецька, виготовленого позивачкою, встановлено факт самовільної побудови в основній будівлі літ. а4 загальною площею 13,6 кв.м. та літ. а7 загальною площею 9,00 кв.м (а.с.15-18). Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 06 січня 2014 року №138/13 зведення прибудов літ. а4, літ. а7 квартири [ADDRESS] обумовлено необхідністю поліпшення житлових умов в тому числі установки газового опалення і приведення будинку відповідно до вимог будівельних норм. Відповідно візуальному обстеженню виконані прибудови відповідають вимогам наведених будівельних норм і можуть експлуатуватися за призначенням при дотриманні експлуатаційних, санітарних та протипожежних вимог (а.с.24-29). Виходячи з положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорю ванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної безпеки такого порушення. Як правило, особа права якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з право чинів. Згідно ст. 329 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його права власності. Як вбачається із матеріалів справи, суті позовної заяви, а також поясненням Надиним позивачкою та її представником безпосередньо в судовому засіданні, позивачкою не наведено та не додано ніяких належних доказів, про звернення до компетентних органів за вирішенням питання про надання дозволу на проведення будівельних робіт і їй було в цьому відмовлено, що саме Донецька міська рада порушує, оспорює або перешкоджає в реалізації її права власності на самочинно збудовані об'єкти нерухомості, тобто, що є підстави вважати про наявність спору про право. Крім того, згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи держави влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих комітетів міських рад належать делеговані повноваження щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленого законодавством, а також видача забудовникам технічних умов на проектування, будівництво, реконструкцію будинків та споруд. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до п.2ч2,ч3 ст. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо прийняття цього майна до експлуатації передбачено договором або законом. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно ст.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. №1243 (діючого на момент закінчення будівництва, а саме прибудови під літ. а4, рік побудови 2003), цей Порядок визначає основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена їй для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як вбачається з вимог ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року (який був чинним на день виникнення правовідносин) (далі Закон), дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ст. 30-1 вищевказаного Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, для одержання якого замовник або уповноважена ним особа подає до інспекції заяву і відповідні документи. Судом встановлено, що позивачем дозволу на будівництво прибудови до будинку не отримано як і не отримано для цієї мети земельної ділянки, порядок прийняття в експлуатацію переобладнаного приміщення недодержаний. Крім того, відповідно до ст.26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. З огляду на вказане звернення до суду з позовом повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Що стосується вимоги позивача в частині прибудови під літ. а7, рік побудови 2011 року, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст.ст.9, 28 Закону України від 20.05.1999 року № 687-Х1V «Про архітектурну діяльність», ст.34, 37 Закону України від 17.02.2011 року № 3038-V1 «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єктів архітектури здійснюється відповідно до затвердженої документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом. Власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законом порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури; Замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції України або її територіального органу або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва затверджених КМ України. Дозвіл на виконання будівельних робіт видається відповідними інспекціями державного архітектурно - будівельного контролю на безоплатній основі. Дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації; Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється. Основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені Законом України № 3038 - VІ від 17.02.2011 року та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, відповідно до якого прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, залежно від категорії складності, полягає у реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифіката. Рішення про відмову у видачі сертифіката може бути оскаржено до суду. Однак у порушення зазначених норм а ні позивач, а ні її представник не надали доказу того, що позивачці видавався інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області дозвіл на виконання будівельних робіт, чи приймався переобладнаний об'єкт нерухомості згідно діючого законодавства в експлуатацію, чи є затверджена в установленому порядку проектна документація, що підтверджується матеріалами справи. Даних про те, що позивачці передавалась на праві власності або в оренду земельна ділянка, на якій знаходиться самовільно зведена прибудова, матеріали справи не містять. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не навів у позовній заяві та не надав ніяких належних документів про звернення до компетентних органів за вирішенням питання про надання дозволу на проведення будівельних робіт, про відмову у прийнятті самочинно збудованого приміщення в експлуатацію. У позовній заяві також позивач не навів обставин ким порушені, невизнані чи оспорені її права та інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду і в чому ці порушення виражаються. В матеріалах справи також відсутні висновки відповідних державних органів: відділу архітектури та будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду, органів енергонагляду тощо з питань відповідності самочинно переобладнаного та збудованого майна державним нормам та стандартам, вимогам пожежної безпеки, санітарним та іншим нормам. Наданий до матеріалів справи висновок експертного дослідження, згідно якого зведення прибудов літ. а4, літ. а7 квартири [ADDRESS] обумовлено необхідністю поліпшення житлових умов в тому числі установки газового опалення і приведення будинку відповідно до вимог будівельних норм. Відповідно візуальному обстеженню виконані прибудови відповідають вимогам наведених будівельних норм і можуть експлуатуватися за призначенням при дотриманні експлуатаційних, санітарних та протипожежних вимог (а.с.24-29), не є допустимим доказом, та не може свідчити про те, що зведено приміщення відповідає технічним умовам, вимогам пожежної безпеки, санітарним нормам. Таким чином суд приходить до висновку що, позивачем суду не доведено, що спірне майно не порушує архітектурних, санітарних та інших норм, земельна ділянка використовується за призначенням, крім того в судовому засіданні безперечно встановлено, що порушене позивачем у суді питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed