Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся з названим позовом до суду, посилаючись на те, що він являється власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.11.1995 року. З грудня 1996 року по 29.07.2014 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою, але фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися набагато раніше. Після реєстрації шлюбу, відповідачка поселилася, проживала та була зареєстрована на спірній житловій площі. У вересні 2013 року відповідач залишила житлову площу і виїхала у невідомому напрямку. Відповідачка не проживає за вказаною адресою більше року, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, позивач сплачує комунальні послуги і за неї. А тому змушений звернутись до суду з зазначеним позовом, яким просить суд визнати відповідачку особою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить суд позов задовольнити. Відповідач до суду не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення та оголошення у пресі про виклик до суду, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому по справі зі згоди позивача суд постановляє заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, що позивач являється власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 22 листопада 1995 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, що підтверджено копією дублікату відповідного договору. З грудня 1996 року по 29 липня 2014 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], який розірвано заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 29.07.2014 року. Під час перебування у шлюбі відповідач стала на реєстраційний облік за місцем проживання позивача. У вересні 2013 року відповідач перестала проживати за зазначеною адресою та виїхала у невідомому напрямку. З липня місяця 2014 року відповідач не являється членом сім'ї власника житлового будинку. Вищенаведене підтверджується письмовими матеріалами справи. Аналізуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідачка без поважних причин не користується спірним житлом на протязі більше ніж 1 рік, а тому перебуваючи на реєстраційному обліку житлового приміщення позивача чинить йому перешкоди здійснювати своє право на безперешкодне користування власним житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном (в даному випадку - житловим будинком) на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, враховуючи, що відповідач, який не проживає в спірному жилому приміщенні, має інше постійне місце проживання, але залишився перебувати на реєстраційному обліку в будинку, що належить позивачу, порушує права власника, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved