Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, з урахуванням уточнень позовних вимог просить витлумачити зміст кредитного договору № 500234818 від 21 жовтня 2011 р., укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], а саме: -чи погоджена сторонами згідно змісту цього договору у відповідності до вимог законодавства України (діючого станом на дату укладання договору) в письмовій формі частина цього договору - «Розділ 2. Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та в якій редакції (змістом); -чи визначена змістом кредитного договору №500234818 від 21 жовтня 2011 р. погоджена домовленість сторін у письмовій формі згідно вимог закону - договір про збільшення позовної давності, згідно якого позовна давність за спорами, що випливають із цього кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) збільшена, на який строк та яка позовна давність має бути застосована при вирішенні спорів між сторонами за цим кредитним договором; -чи погоджені змістом кредитного договору №500234818 від 21 жовтня 2011 р. у письмовій формі перелік видів, предметів та вартість послуг або дій відповідача, які ПАТ «Альфа-Банк» зобов'язаний вчиняти або надавати на користь [PERSON] за суму комісійної винагороди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 жовтня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500234818. Відповідач надав позивачу кредит для власних потреб позивача, а позивач прийняв кредит в сумі 108650,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17,00 % річних до 24.10.2016 року - дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності). В день укладання договору відповідачем надано позивачу для підписання розроблені відповідачем: -договір, який містить в собі та уявляє собою «Розділ №1. Базові умови кредитування»; -додаток № 1 до договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Позивач зазначає, що ніякі інші додатки та/або частини до договору відповідачем в день укладання правочину позивачу не надавалось для ознайомлення та позивачем не підписувались. Попри положення закону, пунктом 6 розділу №1 договору зазначено, що: підписання цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними актами НБУ, які йому роз'ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладання; що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.alfabank.com.ua та які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний». Позивач зазначає, що посилання на електронну адресу, що визначено в договорі, не надає і не створює фізичної та реальної можливості ознайомитися з будь-яким документом, що розміщений в Інтернеті. Тим більше неможливо письмово ознайомитись у такий спосіб. В ході досудового врегулювання спору позивачем за письмовими зверненнями, особистим зверненням до банку, з сайту банку отримано від відповідача три різні редакції/варіанти додатки до договору під назвою «Розділ №2», який є частиною відповідно до змісту всіх умов Розділу № 1 Договору та нероздільно пов'язаний з Розділом №1 та складає єдиний документ; визначає термін «Договорів» у сукупності Розділу №1 та Розділу №2, а також усі додатки до нього, та використовує в подальшому тексті Договору як єдиний документ під назвою «Договір»; є невід'ємною частиною цього договору та визначає інші істотні умови. При цьому, такі три роздруківки додатку та невід'ємної частини Договору, які визначають інші істотні умови - «Розділ №2» не містять найменування та реквізити сторони договору - позичальника, попри наявних надрукованих реквізитів банку на них, підписів сторін договору (печатки банку), логотипу банку, посилання на укладений договір - відсутній номер договору, дата і місце укладання цього договору тощо. Таким чином, позивач заперечує погодження з ним такої частини кредитного договору у письмові формі та посилається на нікчемність Розділу №2, який є невід'ємною частиною Договору та складає єдиний документ разом з Розділом №1 та Додатком №1 до Договору. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 21 жовтня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500234818. Відповідно до якого, відповідач надав позивачу кредит для власних потреб позивача, а позивач прийняв кредит в сумі 108650,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17,00 % річних до 24.10.2016 року - дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності). Як видно зі змісту п. 1 договору, він складається з двох розділів, Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього договору. Пунктом 6 договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними актами НБУ, які йому роз'ясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладання; що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюднені на інтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.alfabank.com.ua та які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Відповідно до п. 7 договору, договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами розділу 1 цього договору та скріплення печаткою банку. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) проставляння підписів сторін. Згідно п. 8.3 договору, з метою уникнення будь-яких непорозумінь, на кожному аркуші договору міститься логотип банку. Саме аркуші з логотипом банку вважаються такими, що дійсно с елементами цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимоги до письмової форми правочину наведено у ст. 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК, стаття 37 ЦПК України) в порядку позовного провадження. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. За таких обставин суд вважає за необхідне розтлумачити умови кредитного договору у такий спосіб, а саме: сторонами не було погоджено у письмовій формі Розділ 2. Договору «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» та в силу закону є нікчемним. З трьох примірників Розділу 2 договору вбачається, що п. 24 Договору, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 років в одному з примірників Розділу 2 договору, а в іншому 3 роки. Вказане застереження до Договору є договором про збільшення позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вимоги до письмової форми правочину наведено у ст. 207 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне розтлумачити кредитний договір, щодо строку позовної давності у такий спосіб, а саме: загальна позовна давність при вирішенні спорів, які виникають після укладення кредитного договору №500234818 від 21 жовтня 2011 р., становить 3 роки, спеціальна позовна давність - 1 рік, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно до пункту 2.8. Розділу №1 договору сторонами визначена комісійна винагорода за послуги «Альфа-Сервіс» (Пакет №7) у розмірі 900 грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту зазначену в п. 2.3. (додається за необхідності, у разі виявлення позичальником бажання користуватись відповідним пакетом послуг «Альфа-Сервіс»). Графою 5.4 Додатку №1 до договору «Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг» банком встановлений щомісячний платіж позивача, до складу якого входить сума «за надані супутні послуги» в сумі 900,00 грн.. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. У відповідності до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. За таких обставин суд вважає за необхідне розтлумачити зазначений кредитний договір у такий спосіб, а саме: відповідно до умов договору № 500234818 від 21 жовтня 2011 р., сторонами не визначені види, предмети та вартість послуг або дій банку, які б банк зобов'язаний вчиняти або надавати на користь позичальника, за суму комісійної винагороди, що визначена п. 2.8. Розділу №1 договору та відповідно до графи 5.4. Додатку №1 до договору «Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг» включена до щомісячного платежу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про тлумачення змісту кредитного договору підлягає частковому задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial