Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про виселення, посилаючись на те, що 02.02.2007 між ПАТ КБ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z003. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] 02.02.2007р. уклали договір іпотеки № Z003/ Z1 квартири. Згідно з даним договором [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 32,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2007 р. Свої зобов'язання за кредитним договором № Z003 від 02.02.2007 р. ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконав у повному обсязі, надавши третій особі кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Згідно з п. 3.1. та п. 5.3.7 договору іпотеки також передбачено, що іпотекодавець не має права реєструвати будь-яких осіб в квартирі без письмової згоди банку. Під час укладення договору іпотеки, [PERSON] подав заяву, якою зобовязувався не реєструвати неповнолітніх осіб у спірній квартирі. Проте, згідно довідки з місця реєстрації у квартирі [ADDRESS] станом на 29 січня 2018 року зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] та її неповнолітній син, [PERSON]. 01 грудня 2017 року між ним та ПАТ КБ «Всеукраїнський [PERSON]» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 181. Відповідно до якого він став новим кредитором [PERSON], що є боржником за кредитним договором. Так як без згоди банку були зареєстровані відповідачі, вважає, що останніх необхідно виселити оскільки спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, а право користування квартирою у відповідачів виникло після передачі її в іпотеку. У відзиві на позов відповідач [PERSON] позов не визнала з тих підстав, що [PERSON] не являється ні власником ні користувачем ні володільцем зазначеної квартири, а тому позбавлений права звертатися до суду з вимогами про виселення відповідачів із займаного житлового приміщення. Разом з тим позивач по справі не наводить підстав, установлених Законом, для виселення відповідачів із займаного ними житла. Просила у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позов третя особа [PERSON] позов не визнав з тих підстав, що позивач на відміну від нього, не являється ні власником ні користувачем ні володільцем зазначеної квартири, а тому позбавлений права звертатися до суду з вимогами про виселення відповідачів із займаного житлового приміщення. Також відповідачам не було направлено письмової вимоги про звільнення житлового приміщення, не надали в звязку зі зверненням стягнення відповідачам місячного терміну на добровільне виселення. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 травня 2018 року на 10-00 год. в порядку загального провадження. 06 липня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 серпня 2018 року на 10-00 год. В судовому\~засіданні позивач\~та представник\~позивача позовні\~вимоги підтримали\~повністю та\~просили суду\~виселити [PERSON]\~([INFO])\~яка діє\~в інтересах\~малолітнього,\~разом з\~малолітнім [PERSON]\~([INFO])\~з квартири\~№ 11,\~що у\~будинку №\~29\~по вулиці\~Дашкевича в\~місті Черкаси\~баз надання\~іншого житла\~та стягнути\~судові витрати.\~ \~ Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час, місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином. Третя особа та представник третьої особи в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 02 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z003, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 34000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 13 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 01 лютого 2007 року. З метою забезпечення зобовязань за кредитним договором 02 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № Z003/ Z1, відповідно до умов якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну\~квартиру загальною площею 32,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2007 р. 01 грудня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому іпотекодержателю належні банку права вимоги до іпотекодавця [PERSON] за іпотечним договором, посвідченим 02 лютого 2007 року [PERSON] приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу за реєстровим № 824, включаючи права вимоги до правонаступників іпотекодавця, спадкоємців іпотекодавця або інших осіб, до яких перейшли обовязки іпотекодавця за іпотечним договором. Відповідно до п. 2. договору права вимоги за іпотечним договором переходять до нового іпотеко держателя у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги (а. с. 8). Рішенням Соснівського районного суду м. м. Черкаси від 20 квітня 2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною пдощею 32,1 кв. м. із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладанням ПАТ «Всеукраїнським Акцонерним банком» від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час реалізації з наданням Банку всіх повноважень продавця предмету іпотеки в органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, необхідних для продажу предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 448\~142,96 грн. Рішення набрало законної сили 07 червня 2016 року (а. с. 31-33). Відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO] (а. с. 10). Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із наслідків звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до\~ст.39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами 1, 2 цієї статті в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або приміщення. Частиною четвертою\~статті 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Спеціальним правилом, яким визначається порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~ст.109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до\~ст. 109 ЖК України\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до\~статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених\~статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті\~9, статті\~109 Житлового кодексу України,\~статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»\~виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 ЖК України. За змістом статей\~39,\~40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~статті 109 ЖК України\~особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення)\~предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга\~статті 109 ЖК України). Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта\~статті 109 ЖК України). Зі змісту ч. 2\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~випливає, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2\~ст.40 Закону України «Про іпотеку». Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі № 6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16 та постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 303/1590/15-ц. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, позовні вимоги мають бути належним чином сформульовані та доведені саме позивачем, судом цивільні справи розглядаються в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що\~спірна квартира була придбана за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою, позивачем звернуто стягнення на іпотечне майно, позивач не зобовязаний був письмово повідомити мешканців квартири про добровільне звільнення приміщення, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного житла без надання їм іншого постійного жилого приміщення. Також підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача судові витрати у розмірі 3204,80 грн.

Outcome: approved