Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 30 177,15 доларів США, що в еквіваленті становить 395 622,43 грн., а також стягнути із відповідачів 3 775,80 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 21.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір з додатками, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 35 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 21.02.2018 року зі сплатою за користування кредитом 12% річних. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав та надав у користування позичальнику зазначений розмір коштів. Крім того, 31.05.2012 року між банком та [PERSON], в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір поруки. Відтак, оскільки [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок цього у неї виникла перед банком заборгованість у загальному розмірі 30 177,15 доларів США, що станом на дату, коли банк проводить свої розрахунки, еквівалентно 395 622,43 грн. Банк намагався у позасудовому порядку вирішити спір між сторонами що виник, шляхом надсилання позичальнику та поручителю, тобто відповідачам у справі, вимоги про повернення боргу за вказаним кредитним договором, проте, оскільки борг повернуто не було, позивач змушений звернутись в суд для захисту свого права та інтересу. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, позов просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте з'явився їх представник [PERSON], який у судовому засіданні заперечив проти допущення до участі у справі представника позивача ПАТ «ВіЕс Банк» [PERSON], оскільки повноваження останньої підтверджено лише копією відповідної довіреності, а оригіналу перед судом не представлено. Проте, оскільки зазначена справа попередньо перебувала на розгляді у Апеляційному суді Львівської області, де у судовому засіданні представником позивача було подано аналогічну копію спірної довіреності, судом першої інстанції вказане заперечення відхилено та допущено до участі у справі представника позивача, так як не виникає сумніву, що суд апеляційної інстанції оглянув оригінал такої, а тому ця довіреність є належним доказом повноважень представника на представлення інтересів позивача у суді. Також відхилено судом клопотання представника [PERSON] про залучення у справі в якості третьої особи голови правління ПАТ «ВіЕс Банк» [PERSON], оскільки прийняте судом рішення жодним чином не вплине на права та інтереси останньої. Крім того, представник [PERSON], у судовому засіданні зазначив, що у відповідачів існує заборгованість перед позивачем ПАТ «ВіЕс Банк», а не перед головою правління банку [PERSON], яка уповноважувала [PERSON] на представництво інтересів позивача у суді, тому із зазначених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також надав пояснення про те, що відповідачі були готові сплачувати борг за кредитним договором у валюті кредиту, тобто у доларах США, проте, оскільки позивач у позові визначив еквівалент валютної заборгованості у гривнях, то позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № КF 47268 з додатками, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 35 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 21.02.2018 року (пункт 1.1, 1.2, 1.3 Кредитного договору) під 12,00% річних. Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит в сумі 35 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1295_24 від 22.02.2008 року. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Окрім цього, згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Окрім цього, відповідно до умов кредитного договору № KF 47268 від 21.02.2008 року, а саме до п. 5.2.9. позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані процент також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами. Також згідно п. 5.3.1. кредитного договору, банк має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором списати з рахунку позичальника суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов'язання, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов'язання за кредитним договором від поручителя (гаранта). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 47268 від 21.02.2008 року з [PERSON] було укладено Договір поруки №KF 47268/S-2 від 31.05.2012 року, згідно з умовами якого відповідач [PERSON] являється поручителем по зобов'язаннях [PERSON]. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інших витрат. Межі відповідальності поручителя передбачені також і в п. 2.2. укладеного договору поруки №KF 47268/S-2 від 31.05.2012 року. Згідно п.1.2. договору поруки поручитель зобов'язується у випадку порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором. Боржник і поручитель згідно цього договору відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відтак, позивачем на підставі ч.2 ст. 1050 та ст. 1048 ЦК України та умов зазначених договорів, 25.07.2014 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] надіслано повідомлення-вимоги вих. № 09-3/16298 та вих. № 09-3/16300 з вимогою про сплату заборгованості, яка виникла у зв'язку із порушенням умов кредитного договору, проте такі вимоги відповідачами не виконані. Згідно п. 6.2 та 6.3 кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Відтак, відповідачі своїх договірних зобов'язань не виконали, а саме, згідно розрахунку долученого позивачем до матеріалів справи, заборгували позивачу кошти в загальній сумі 30 177,15 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 395 622,43 грн, (курс НБУ станом на 02.09.2014 року, тобто на дату, станом на яку банк проводить свої розрахунки, становить 13,11 грн. за 1 долар США), з яких 26 810,06 доларів США, що еквівалентно 351 479,89 грн. - заборгованість по кредиту, 1 879,11 доларів США, що еквівалентно 24 635,13 грн. заборгованість по відсотках, а також пеня 1 487,98 доларів США, що еквівалентно 19 507,42 грн. Беручи до уваги те, що із зазначеного вище розрахунку заборгованості не вбачається за який саме період нараховано пеню по вказаному борговому зобов'язанні, а також беручи до уваги те, що стороною відповідачів не заявлено клопотання про застосування передбаченого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціального строку позовної давності тривалістю в один рік до вимог про стягнення неустойки, зокрема пені, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідачів, згідно поданого розрахунку, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а тому підлягають до задоволення. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обов'язку, який встановлений законом або договором. В свою чергу, у ст. 88 ЦПК України не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов'язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають стягненню з кількох відповідачів у відповідній частині, що у даному випадку становить по 1 827, 00 грн. з кожного із двох відповідачів (3 654,00 / 2). Проте заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки із відповідачів в корить позивача не підлягають стягненню витрати у розмірі 121,80 грн. сплачені позивачем як судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову, оскільки в матеріалах справи міститься ухвала суду, якою позивачу у забезпеченні позову відмовлено. Окрім наведеного, представником відповідачів було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи, яка перебуває на розгляді у Пустомитівському районному суді Львівської області та предметом спору у якій є оскарження вказаного вище кредитного договору. Проти задоволення зазначеного клопотання представник позивача заперечила, оскільки у цивільній справі, на яку, як на підставу для зупинення провадження, посилався [PERSON], вже прийнято кінцеве рішення, яке набрало законної сили. Беручи до уваги наведене, судом відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження, оскільки представником, який таке клопотання заявив, не долучено жодного доказу на підтвердження заявлених вимог (зокрема ухвали про відкриття провадження).

Outcome: partial