Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.04.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним укладено кредитний договір № SUC0GK00000057. Відповідачем строкову відсоткову ставку за користування кредитними коштами збільшено з 25.11.2008 р. з 10,08 % до 12,12 %, тобто на 2,04, при цьому письмове повідомлення про підвищення строкової відсоткової ставки на 2,04 % ним не отримано та взагалі підвищення строкової відсоткової відбулося з порушенням п. 2.3.1 кредитного договору, оскільки повідомлення було направлено до вступу нової процентної ставки, а повинно направлятися після підвищення процентної ставки. Відповідачем порушено вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» договору в частині реалізації свого рішення - неналежне повідомлення боржника про зміну процентної ставки. Відсоткову ставку за користування кредитними коштами понад встановлений строк, тобто прострочену відсоткову ставку збільшено з 28.01.2008 р. підвищено до розміру 26,28 %, а з 25.11.2008 р. встановлено прострочену відсоткову ставку збільшено до 30,36 %, що вбачається з нового розрахунку заборгованості. Крім того, про підвищення саме простроченої відсоткової ставки до 30,36 % річних не повідомлено його письмово з зазначенням збільшення на 4,08 % з 25.08.2008 р. Кредитним договором не передбачено умову проте те, що сплата заборгованості по відсоткам ним означає прийняття пропозиції на внесення змін до кредитного договору та відповідно зміну кредитного договору, тому зміни щодо збільшення простроченої відсоткової ставки повинні бути здійснені в двосторонньому порядку шляхом укладення додаткової угоди. Оскільки він сплачував заборгованість у більшому розмірі, ніж передбачено умовами кредитного договору, то розрахунок заборгованості проведений невірно, оскільки якщо провести перерахунок відсотків за ставкою 26,28 %, то зменшиться розмір тіла кредиту, відсотків, комісії, пені, так як умовами кредитного договору передбаченого черговість розподілення коштів при їх надходженні. Розрахунок заборгованості по кредитному договору № SUC0GK00000057 від 24.04.2007 р. наданий відповідачем невірний. Просить суд: визнати незаконними дії відповідача щодо підвищення процентних ставок за кредитним договором від 24.04.2007 р. № SUC0GK00000057 до 12,12 % на строкову суму заборгованості по кредиту та 30,36 % річних на прострочену суму заборгованості по кредиту; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок відсотків за кредитним договором № SUC0GK00000057 від 24.04.2007 р. на строкову суму заборгованості по кредиту за ставкою 10,08 % річних та на прострочену суму заборгованості за ставкою 26,28 % річних; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок здійснених платежів відповідно до черговості, встановленої кредитним договором № SUC0GK00000057 від 24.04.2007 р.; розірвати кредитний договір № SUC0GK00000057 від 24.04.2007 р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гакаль Р.В. проти задоволення позову заперечував. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.04.2007 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № SUC0GK00000057, за умовами якого позивач отримав кредит готівкою на строк з 24.04.2007 р. по 22.04.2022 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 36800 доларів США на наступні цілі: 32000 доларів США на купівлю квартири, а також у розмірі 4800 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3.2.2.7 даного договору , зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.28-40/. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Розділом 4 Кредитного договору передбачено порядок розрахунків. Позивач ознайомлений з умовами кредитування, орієнтовними витратами при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на придбання об'єкта нерухомості (Додаток № 1 та Додаток № 2 до Кредитного договору) та сукупною вартістю кредиту; з орієнтовним графіком щомісячних платежів по кредиту, а також, з тарифами, комісіями, іншими платежами, які підлягають сплаті позичальником за кредитним договором. Таким чином позивач, перед укладенням кредитного договору був достеменно ознайомлений із загальними умовами кредитування і погодився на них, наслідком чого стало підписання ним Кредитного договору № SUC0GK00000057 від 24.04.2007 р. Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Такі випадки, а також порядок підвищення процентних ставок, були визначені сторонами при укладенні кредитного договору. Отже на час укладення кредитного договору, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, інформацією, зазначеною ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами по справі, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Згідно п.п. 2.3.1 п. 2.3 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом у випадку: - при зміні кон'юктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом дол. США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору: зміні облікової ставки НБУ: зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Таким чином відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» скориставшись своїм правом, збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку за вищезазначеним кредитним договором, а саме з 10,08 % на рік (0,84 % на місяць) до 12,12 % на рік (1,01 % на місяць) та відповідно і розмір відсотків за порушення зобов'язань із погашенням кредиту з 26,28 % на рік (2,19 % на місяць) до 30,36 % на рік (2,53 % на місяць), у зв'язку з чим збільшився розмір щомісячного платежу передбаченого кредитним договором з 412,19 доларів США до 451,60 доларів США. Згідно з умовами зазначеного кредитного договору зміна відсоткової ставки відбулася без укладення додаткової угоди шляхом направлення відповідного повідомлення. Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо): дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Посилання позивача на те, що вищевказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства є безпідставними, оскільки під час укладення кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов цього договору точно в договорі визначили свої наміри. Особистий підпис позивача свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі. Отже на момент укладення Кредитного договору № SUC0GK00000057 від 24.04.2007 р. волевиявлення позивача [PERSON] було вільним і відповідало його внутрішній волі, тому укладений кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України та відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.01.2013 р. № 10-70/0/4-13 встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed