Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить виселити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Мотивуючи тим, що на підставі розпорядження Дніпровської РДА від 13.02.2015 року №61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», будинок [ADDRESS], 16.02.2015 року був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Предметом спору є квартира [ADDRESS], житловою площею 29,90 кв.м., загальною площею 46,60 кв.м., яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Наймачем квартири та власником особового рахунку був [PERSON], який помер [INFO] та знятий з реєстраційного обліку 10 вересня 2013 року. Відповідачі по справі більше трьох років після смерті [PERSON] без законних підстав проживають у квартирі №65 вказаного будинку, хоча зареєстровані у квартирі [ADDRESS], житловою площею 29,70 кв.м., загальною площею 46,30 кв.м., яка теж належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON], поданий в особі представника [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про зобов'язання вчинити певні дії до спільного розгляду з первісним позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення із жилого приміщення. Звертаючись із зустрічним позовом [PERSON] просить суд зобов'язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заключити з нею договір найму та зареєструвати її власником особового рахунку спірної квартири. А також стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору. Мотивуючи вимоги тим, що починаючи з 13 вересня 1965 року сім'я [PERSON] (бабуся [PERSON] та мати [PERSON]) були наймачами квартири [ADDRESS]. 04 червня 1993 року договір найму квартири було укладеного із [PERSON] З 1993 року [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах із її матір'ю - [PERSON], від якого народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З моменту народження позивача та [PERSON] по день смерті батька - [PERSON] - [INFO], вся сім'я у складі чотирьох осіб проживала у спірній квартирі, що підтверджується відповідними довідками. У спірній квартирі, після смерті батька, зареєстрованих осіб не має, проте проживає вона, брат, їх матір, та двоє її малолітніх дітей. Оскільки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» відмовляє в укладанні з нею договору найму, проте позивач вважає, що має право на проживання у спірній квартирі, так як проживає в ній з моменту свого народження і іншого житла не має, [PERSON] просить про задоволення зустрічних позовних вимог. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 20107 року у якості третьої особи за первісним та зустрічним позовом залучено Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, а також у якості третіх осіб за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просила позов задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні, вважаючи необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам діючого житлового законодавства України. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Мотивуючи свої заперечення тим, що вони проживають у квартирі [ADDRESS] на законних підставах як члени сім'ї наймача [PERSON] Доводи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про реєстрацію їх місця проживання за іншою адресою не мають відношення до даного спору та не доводять того, що відповідачі проживали у квартирі [ADDRESS]. Факт проживання всієї сім'ї [PERSON] у спірній квартирі підтверджується відповідними письмовими доказами та поясненнями свідків. Крім того, позивач дізнався або міг дізнатися про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] після його смерті [INFO], а з позовною заявою звернувся до суду лише 05 жовтня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач за первісним позовом [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зі змісту якої убачається, що він проти первісного позову заперечує, а зустрічну позовну заяву підтримує. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації направив до суду заяву з проханням розглядати справи у відсутність представника Служби та прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON], 2016 року народження та вимог чинного законодавства України. Представник третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», [PERSON], [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову та залишення без задоволення зустрічних позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» житловий будинок [ADDRESS] закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», що підтверджується актом приймання-передачі житлових будинків, затвердженого 01 квітня 2015 року (а.с. 4, 5-6). Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення виданого 24 вересня 1965 року виконавчим комітетом Київської міської ради, квартира [ADDRESS] була отримана [PERSON] разом із членами сім'ї наймача: чоловік - [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 92). Відповідно до витягу з розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 04.06.1993 року № 422 було змінено договір найму вказаної квартири та укладено його із [PERSON], склад сім'ї 2 особи: батько - [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.94,95) Згідно даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві [PERSON], помер [INFO], про що зроблено запис № 9489 (а.с. 89). Як було встановлено під час судового розгляду [PERSON] та [PERSON] також померли. Квартира [ADDRESS], житловою площею 29,90 кв.м., загальною площею 46,60 кв.м., належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва. За даними довідки форми 3 КК «Центр комунального сервісу» від 05.10.2013 року №994 у квартирі [ADDRESS] зареєстрованих осіб не має. (а.с. 8). За таких обставин, суд приходить до висновку, що «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є належним позивачем у даній справі. Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові суд виходить з наступного. За положеннями ч.ч. 1-2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Під час судового розгляду було встановлено, що у вказаній квартирі проживають без реєстрації відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також малолітні діти [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дані обставини визнаються сторонами, а тому у розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають, оскільки не викликають у суду обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання. Не заперечується сторонами та підтверджується допитаними у судовому засіданні показами свідків обставина того, що [PERSON] та [PERSON] з 1993 року проживали спільно у квартирі [ADDRESS], в результаті чого у них народилось двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON], відповідачі за первісним позовом, із малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] продовжили проживати у вказаній квартирі де мешкають по даний час. Разом з тим, як було встановлено під час судового розгляду, [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим [INFO] [PERSON], рішення суду, яким було б встановлено факт їх спільного проживання також не має, оскільки із відповідним позовом [PERSON] до суду не зверталась. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1.2 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. А відтак, суд відхиляє твердження відповідача [PERSON], що вона являється членом сім'ї наймача і відповідно має право користування нарівні з наймачем усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення, оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надано, хоча обов'язок по доведенню обставин, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони. Щодо права на проживання у квартирі [PERSON] та [PERSON], які являються дітьми померлого [INFO] [PERSON], а також зобов'язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заключити договір найму та зареєструвати власником особового рахунку [PERSON], то слід зазначити наступне. Згідно із ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. 02 вересня 2016 року представником ЖЕД №408 направлено на адресу відповідачів припис про необхідність звільнити двокімнатну квартири [ADDRESS] до 09 вересня 2016 року або надати дозвільні документи на проживання за даною адресою (а.с. 10). Проте добровільно звільняти займане житлове приміщення: квартиру [ADDRESS] відповідачі відмовляються. Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 1 ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Як убачається із довідки КК «Центр комунального сервісу» від 05 жовтня 2016 року №995, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS], яка на підставі ордеру на житлове приміщення, виданого 24 вересня 1965 року виконавчим комітетом Київської міської ради надана для проживання [PERSON] та членам її сім'ї: чоловіку - [PERSON], сину - [PERSON] та дочці - [PERSON] Власником особового рахунку вказаної квартири є [PERSON] - відповідач за первісним позовом (а.с. 12, 13). Зазначене свідчить про те, що відповідачі за первісним позовом мають інше житло, придатне для проживання, окрім спірної квартири. Відповідно до П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судом установлено, що спірна квартира є квартирою державного житлового фонду, наймач якої помер [INFO]. Зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] не має. Відповідач [PERSON] у 1993 році, а відповідачі [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], 1999 року народження, з моменту народження вселилися в спірну квартиру, одночасно зберігаючи за собою право користування іншою квартирою, в якій відповідач [PERSON] зареєстрована з 1965 року, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] з моменту народження. Таким чином, при вселенні відповідачів за первісним позовом в спірну квартиру між ними та наймачем квартири - [PERSON] було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою вони не набувають. А відтак, права на проживання у квартирі після смерті набувача у відповідачів не має, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Виходячи з того, що відповідачі за первісним позовом зберігають за собою право користування квартирою [ADDRESS], суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про зобов'язання КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заключити договір найму та зареєструвати власником особового рахунку [PERSON] квартири [ADDRESS]. Надаючи оцінку довідкам КНП «ЦПМСД №1 Дніпровського району м. Києва» та середньої загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів №201 м. Києва, на підтвердження обставин проживання в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 98-100), то суд звертає увагу, що дані докази не спростовують обставин того, що при вселенні відповідачів за первісним позовом в спірну квартиру між ними та наймачем квартири - [PERSON] було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою вони не набувають. Аналогічного висновку щодо застосування норм правадійшов Верховний Суд України у рішенні від 17.11.2010 року у цивільній справі № 6-38364св10. Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні відповідачами не надано доказів на підтвердження їх права проживання у квартирі [ADDRESS] та не спростовано доводи позивача якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. За таких обставин, оцінючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку щопозовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за первісним позовом за подання позову до суду підлягає стягненню в рівних частках по 459,33 грн. з кожного. Витрати по оплаті судового збору понесені позивачем за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved