Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати [PERSON]\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням\~та примусово зняти останнього з реєстраційного обліку. Вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку №5, який розташований по вулиці Миру у селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який не є її родичем та членом сімї, проте з моменту реєстрації жодного дня у будинку не проживав та не зявляється вже понад рік. Наразі реєстрація відповідача чинить їй певні труднощі у розпорядженні будинком, всі обовязки по оплаті податків та комунальних послуг виконує позивач, яка планує оформити субсидію. Вказані обставини і стали підставою для подання даного позову до суду. Позивач у судове\~засідання не\~зявилась,\~подала до\~суду заяву,\~в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України.Поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив не подно. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення по суті, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 17 липня 2004 року та по господарської книги №1 на 2011-2015 роки, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок №№5, який розташований по вулиці Миру у селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області. (а.с.6, 7-9). [PERSON], [INFO], зареєстрований у будинку №5, який розташований по вулиці Миру у селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, з 02 листопада 2013 року, але фактично за вказаною адресою не проживає з 02 листопада 2013 року, згідно довідки Суботцівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області №64 від 11.01.2019 року (а.с.5). Відповідно до актів не проживання складених [PERSON], [PERSON], [PERSON]І за участю депута Суботцівської сільської ради [PERSON] та посвідченими секретарем сільради, [PERSON], [INFO], у будинку №5, який розташований по вулиці Миру у селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, ніколи не проживав (а.с. 19-31). Факт не проживання відповідача у вищевказаному будинку з моменту реєстрації, також, підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 10-18). Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, на власний розсуд. Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом з'ясовано, що відповідач був зареєстрований в спірному будинку, не являючись членом сім'ї власника, відтак в силу ст.98 ЖК УРСР вважається тимчасовим мешканцем. Відповідно до ст.98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Тому, право користування житлом, в яке вселяються піднаймач та тимчасові мешканці, є похідним від права на нього наймача та членів його сім'ї. Аналогічні вимоги містить ст.818 ЦК України, яка визначає, що наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо втрати відповідачем права на користування належним позивачу будинком №5, який розташований по вулиці Миру у селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, у задоволенні вимог позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК Украпїни з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним та документально підтверджений судовий збір за подання даного позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial