Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із [PERSON] 826 674,24грн. Позивач посилається на те, що 16 березня 2014 року дав у борг [PERSON] 20000 доларів США, про що 14 квітня 2014 року він написав відповідну розписку, згідно якої зобов'язався повернути зазначену суму до 27 червня 2014 року. Однак, на день розгляду справи відповідач кошти згідно розписки не повернув. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просить суд, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, та не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Також представник відповідача подав заперечення на позовну заву, згідно якої він позовні вимоги не визнає, та просить суд відмовити у задоволені позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Згідно статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що за Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що 16 березня 2014 року [PERSON] дав у борг [PERSON] 20000 доларів США, про що 14 квітня 2014 року він написав відповідну розписку, згідно якої зобов'язався повернути зазначену суму до 27 червня 2014 року. Однак, на день розгляду справи відповідач кошти не повернув, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 859 776грн, яка складається із: -472 972грн. - сума боргу - (відповідно до офіційного курсу НБУ України на 17 листопада 2015 року - 100доларів США= 2364,8624грн.) - 20000дол. США * 2364; -104053 грн. - проценти від суми позики (згідно облікової ставки НБУ України-22%*472 972); -282741 грн. - інфляційні втрати. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, оскільки відповідач порушив умови договору позики.

Outcome: approved