Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить винести рішення, яким визнати право власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на приміщення магазину № [NUMBER] кафе « [INFO] » загальною площею 193 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 10 лютого 2014 року домовився із відповідачем про купівлю в нього належне йому нерухоме майно - приміщення магазину № [NUMBER] кафе « [INFO] » загальною площею 193 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Сторони домовилися про ціну та інші істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачеві 21000 гривень, а той в свою чергу отримав кошти та передав магазин відповідно акту прийому-передачі та накладної позивачу, а також віддав оригінал «Свідоцтва про право власності». При цьому відповідач зобов`язався нотаріально оформити договір купівлі-продажу після виготовлення сіх необхідних документів. Однак, від зобов`язання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач ухиляється, повідомлення про необхідність з`явитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу ігнорує як по телефону так і письмові. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, вимоги позову підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду розгляд цивільної справи проводився заочно. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. [PERSON] домовився з головою Знам`янського районного споживчого товариства Арутюняном Артуром Рудольфовичем про купівлю належного товариству магазину № [NUMBER] кафе « [INFO] » загальною площею 193 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Приміщення магазину належить продавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.2006, видане на підставі рішення Богданівської сільської ради № 167 від 30.11.2006. Право особистої власності зареєстроване про посвідчене Знам`янським бюро технічної інвентаризації 27.12.2006, записано в реєстрову книгу за №35/1, про що видане реєстраційне посвідчення. Сторони домовилися про всі істотні умови договору. На виконання вказаного договору позивач сплатив продавцеві 21000 (двадцять одну тисячу) гривень, та прийняв вказане приміщення магазину, правовстановлюючі документи. Відповідач в свою чергу отримав гроші та передав приміщення магазину позивачеві, про що між сторонами 10 грудня 2014 року підписано акт приймання-передачі матеріалів та видана накладна. Договір домовилися нотаріально оформити та зареєструвати в установленому законом порядку. Позивач неодноразово як усно так і письмово звертався до відповідача із вимогою нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна, однак вимога залишилася без реагування. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК). Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК). Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 року зазначеним законом скасована. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК). Згідно ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Позивачем доведено існування таких обставин, тому що відмова продавця в період строку домовленості нотаріального посвідчення договору здійснити дії для такого посвідчення та повне ігнорування вимог позивача виключає будь-яку можливість такого посвідчення. Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу приміщення магазину і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з відповідачем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку з ухиленням продавця, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом здійснювалась перевірка реєсру речових прав на нерухоме майно, з витягіів вбачається, що право власності на приміщення магазину № [NUMBER] кафе « [INFO] » розташоване за адресою [ADDRESS] дійсно зареєстроване за Знам`янським районним споживчим товариством , обтяження та обмеження відсутні. Крім того з витягу реєстру юридичних осіб керівником Знам`янського РСТ являється Арутюнян А.Р . На підставі викладеного та

Outcome: approved