Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики з [PERSON], посилаючись на те, що 03 серпня 2013 року він позичив відповідачу гроші у розмірі 298 000грн., що стверджується розпискою і зобов'язався повернути отримані кошти до 20 січня 2014 року. На усну претензію повернути кошти [PERSON] відмовив. Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, а саме не повернув позивачу грошові кошти у встановлений термін. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 298 000,00 грн. основного боргу за договором позики, 17 316,66 грн. 3 % річних, 230 519,79 грн. інфляційних витрат, всього 545 836,45 грн. та судові витрати по сплату судового збору в розмірі 5 458,36 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задовольнити з викладених підстав в позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. 03 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики , відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність 298,00 грн. Відповідно до п. 2 Договору позики, зазначену суму грошей 298 000, 00 грн., позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві готівкою в строк до 20 січня 2014 року. Згідно п. 11.1 Договору позики, на підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку. Відповідно до розписки від 10 січня 2014 року, [PERSON] взяв у борг 20 січня 2014 року гроші у сумі 298 000,00 грн. у [PERSON] Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем( у строк та в порядку, що встановлені договором. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 31 січня 2014 року, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Термін повернення позики, який погодили сторони, минув 20 січня 2014 року. Відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув. Оскільки сума боргу відповідачем своєчасно повернута не була, вона підлягає індексації. З урахування індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання та відповідно до роз'яснення Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 6.2.- 97 р. «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» відповідач повинен сплатити позивачу суму інфляційного збільшення за період з 21 січня 2014 року по 28 грудня 2015 року в сумі 230 519,79 грн. Стягненню також підлягає 3 % річних за весь час прострочення виконання боргу. Період прострочки сплати боргу в сумі 298 000,00 грн. складає з 21 січня 2014 року по 28 грудня 2015 року, тобто 707 днів, 3% річних складає 17 316,66 грн. Згідно поданого позивачем розрахунку сума заборгованості за розпискою від 03 серпня 2013 року по грошовій сумі в 298 000,00 грн., яка складається з суми боргу 298 000,00грн. з суми інфляційного збільшення суми боргу - 298 000,00 грн., з суми 3% річних - 17 316,66 грн., з суми інфляційних витрат з простроченої суми процентів - 230 519,79 грн. Таким чином підлягають стягненню з відповідача кошти у розмірі - 545 836,45 грн. Судом вжито заходи для повного та всебічного з'ясування обставин справи, шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи, однак експертиза не була проведена у зв'язку з тим, що відповідач не сплатив кошти за її проведення та не виконав клопотання експерта. Відповідач в супереч ст.60 ЦПК України не надав суду докази, на спростування поданого позивачем розрахунку боргу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, позовна заява є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Outcome: approved