Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача посилаючись на те, що в результаті зіткнення належного йому автомобіля [NUMBER] з мотоциклом [NUMBER] під час обгону автомобіля, який рухався попереду мотоцикла в попутному напрямку. Водій мотоцикла [PERSON] недотримався безпечного інтервалу та порушуючи вимоги п.13.3 ПДР України, здійснив дорожньо транспортну пригоду, в результаті ДТП автомобіль під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. За наслідками ДТП відносно відповідача співробітниками Новоукраїнського ВДАІ був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Згідно постанови Ново українського районного суду від 22.04.2014 року, відповідач [PERSON] визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та порушенні вимог п.13.3 ПДР України та призначено відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР069852 власником автомобіля «VOLKSWAGEN BORA» є [PERSON]. В добровільному порядку відповідач збитки не відшкодував, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні змінені позовні вимоги від 10.09.2015 року підтримав в повному обсязі, пояснивши, що відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN BORA» належного позивачу на момент спричинення шкоди складає 13\~464, 4 грн., які на даний час відповідачем невідшкодовані, щоє підставою для судового захисту порешних прав позивача. Також просив стягнути моральну шкоду, враховуючи тривалість спірних правовідносин та ступінь душевних страждань позивача. Представник відповідача [PERSON], та відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення. Представник відповідача пояснив, що [PERSON] під час керування автомобіля був в стані алкогольного спяніння, навіть відмовився їхати до лікарні на встановлення факту алкогольного спяніння, отже ДТП сталося лише з вини третьої особи. Тому просить суд відмовити у позові в повному обсязі. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], суду пояснив, що в момент, коли сталося ДТП, був тверезий. Висновки представника відповідача є його субєктивною думкою, яка непідтверджена жодним письмовим доказом і його заперечення позову ґрунтуються лише на припущеннях. Тому вважає їх необґрунтованими та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 28 березня 2014 року о 22.10 год., відповідач [PERSON] керуючи мотоциклом [NUMBER], під час обгону автомобіля [NUMBER], який рухався попереду мотоцикла в попутному напрямку не дотримався безпечного інтервалу та порушив вимоги п.13.3 ПДР України, здійснив дорожньо транспортну пригоду, в результаті ДТП автомобіль «VOLKSWAGEN BORA» під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР069852 власником автомобіля «VOLKSWAGEN BORA» є [PERSON] (а.с.10). Судом встановлено, що за наслідками ДТП відносно відповідача [PERSON], співробітниками Новоукраїнського ВДАІ був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Постановою Новоукраїнського районного суду від 22.04.2014 року, відповідач [PERSON], визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та призначено відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. Постанова суду \~набула законної сили, що підтверджується (а.с.14-15). Статтею 11 ч.1 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з вимогами \~ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини \~встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії \~та чи вчинені вони \~цією особою. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року „ Про судове рішення у цивільній справі \~- відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обовязкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішити питання лише про розмір відшкодування. Як встановлено судом та не заперечувалось жодним із учасників судового розгляду, 22 .04.2015 року відповідач [PERSON], був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили. Цивільно-правова\~відповідальність [PERSON], на користь третіх осіб була застрахована, згідно Поліса №АС/7419795 (а.с.40), але відповідач не скористався своїм правом та вчасно не звернувся до страхової компанії для відшкодування витрат після ДТП. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 3 ст.22 ЦК України \~передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в повному обсязі \~особою, яка її завдала, а ч.2 ст.1192\~ЦК України передбачає, що розмір \~\~збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається\~відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається з висновку судової авто-товарознавчої експертизи №875 від 31.07.2015 року, здійсненого на підставі ухвали суду, ринкова вартість належного позивачу автомобіля \~[NUMBER], станом на момент проведення дослідження складає 199 341,45 грн., вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу складає 13\~464,40 грн. (а.с.106-115). Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 2 «Про узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у 2010-2011 роках» передбачено, що тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП . Згідно ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, судом встановлено вину відповідача у нанесенні матеріальної шкоди позивачу, також визначено суму матеріальної шкоди завданої власникові транспортного засобу позивачу, а тому вимоги позивача, в частині стягнення матеріальної шкоди, є законними та обґрунтованими, а тому в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 13 464 грн. 40 коп. які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні на цю суму. Оскільки представником позивача під час судового розгляду справи не доведено факт того, що відповідач поніс моральні страждання, так як не надано жодних підтверджуючи х доказів, тому суд вважає, що у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Згідно п.1-4 ч.3 та ч.1 ст.79 ЦПК України, до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать судовий збір та витрати правову допомогу та пов'язані з проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач [PERSON], поніс витрат на сплату судового збору 1626 грн., та витрати на правову допомогу 2500, які підтверджені відповідними розрахунковими квитанціями (а.с.4, 125, 142). Тому суд вважає обґрунтованими вимоги, щодо сплати відповідачем витрат, понесених позивачем на сплату судового збору та витрат на правову допомогу, на користь позивача в розмірі 1626 грн., та 2500 грн.

Outcome: partial