Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом , пояснює свої вимоги тим, що 15 листопада 2016 року між та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено Договір № 1903 фінансового лізингу, предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки Белорус модель 892 на суму 19 201,52 дол. СІЛА, що еквівалентно 505 000,00 гривнам. Предметом Договору № 1903 є надання особі предмета лізингу автомобіля марки Беларус модель 892 . З метою отримання автомобіля марки Беларус модель 892 на суму 19 201,52дол.США, що еквівалентно 505 000,00 гривнам. Позивач перерахував Відповідачу 50 500,00 гривен. Оскільки, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно дост. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», предмет договору фінансового лізингу є не конкретизованим, при укладенні договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору, то такий договір підлягає визнанню недійсним. Позивач вважає, що укладений 15.11.2016 року Договір № 1903 з Відповідачем, був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вважає, що він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного Договору, дії Відповідача є забороненими. Він зазначає, що при умові належного роз'яснення йому усіх умов та наслідків даного Договору, Позивач не погодився б на його укладення. Вважає, що укладений Договор таким, що не відповідаює чинному законодавству України, грубо порушує права Позивача як громадянина України, Договор не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та не відповідає внутрішній волі Позивача на момент укладення Договору та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсними . Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним . Відповідач (представники) до суду не з*явились, надано письмові заперечення в яких пояснено, що з позовом не згодні з наступних підстав- Позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, комісії за супроводження договору та витрат на реєстрацію ТЗ в Національній поліції, як це передбачено умовами договору, тому транспортний засіб позивачу поставлено ще не було. Закон України «Про фінансовий лізинг» не передбачає визначення предмету лізингу індивідуальними ознаками, оскільки річ буде куплено у майбутньому і за умовами договору, річ може бути змінено. На момент укладання договору невідомий код та номерний знак. Це можливо зробити тільки при прямому лізингу.Відповідач не є продавцем, а тому, відповідно до ст. 808 ЦКУ за якість речі відповідає продавець, а не лізингодавець, що є покупцем речі.Лізингові платежі були передбачені у додатку № 1. Відповідач відмовився від комісій, що могли б бути у до датку № 3. Положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу та додатки до договору відповідають, Договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу.Підтвердженням отримання Позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору е особисте підписання Позивачем кожної сторінки самого Договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах.Правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано Позивачем та повноважною особою Відповідача. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.ст. 202 та 203 ЦК України) до чинності правочину. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 15 листопада 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайфбуло укладено Договір № 1903 фінансового лізингу, предметом якого є надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки Белорус модель 892 на суму 19 201,52 дол. СІЛА, що еквівалентно 505 000,00 гривнам. З метою отримання автомобіля марки Беларус модель 892 на суму 19 201,52 дол. США, що еквівалентно 505 000,00 гривнам Позивач перерахував Відповідачу 50 500,00 гривен.(про що сторони не заперечують). Відповідно до п.1.2 договору вартість предменту лізінгу на момент укладання договору зазначається у договорі та додатку №1 до нього. Відповідно до п.1.3 договору лізінгодавець бере на себе зобов*язання придбати предмет лізінгу у власність та передати предмет лізінгу у користування лізингоодержувачу на умовах договору. 15.11.2016 року [PERSON]оплатив на користь відповідача 50 500 грн, про що свідчить копія квитанції ПриватБанку від 15.11.2016 року Назва послуги - комісія за організацію договору лізінгу. (а.с.30,31) . Відповідно до п.1.7 ,4.1 Договору - предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачу протягом не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем : комісії за організацію угоди, авансового платежу, комісії за передачу лізингу .Термін передачи предмету лізингу в користування може бути збільшено з причин незалежних від лізингодавця. Відповідно до п.8.2 Договору сторони домовились, що вартість предмету лізингу складає 19201,52 доларів США , що становить 505 000 гривень . Договір укладено в протій письмовій формі. Предмет лізингу позивач не отримав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). В даному випадку нотаріально договір не посвідчений. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом встановлено, що оспорюваний договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору, а умови договору про неповернення адміністративного платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, наносять шкоду споживачеві. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга за комісію за організацію угоди (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») є такою послугою, яка потребує отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізінгу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року справа № 6-2766цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб*єктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Статтею 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено права та обов'язки лізингоодержувача. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, крім того це в своїх запереченнях пояснюють представники відповідача. Крім цього, доказів того, що договір фінансового лізингу від 15.11.2016 року №1903, укладений між сторонами, було нотаріально посвідчено, матеріали справи також не містять. Відповідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязанні з його недійсністю. Оскільки на виконання даного правочину позивач передав відповідачу 50500 гривень, предмет лізингу позивачу не передавався, то з відповідача слід стягнути на користь позивача кошти, сплачені відповідачу на виконання цього договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, так як позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про захист прав споживача, тому судовий збір підлягає стягненню в дохід держави.

Outcome: approved