Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 18091,35 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № BLaЖГА00062508, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 5500,00 грн. з терміном повернення кредиту 15 серпня 2014 року, встановленою процентною ставкою на рівні 15% річних та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту. Позивач виконав договірні зобовязання, надавши грошові кошти. Відповідач порушив свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів у встановлені договором строки згідно графіку погашення заборгованості, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредитом. Станом на 13 серпня 2015 року загальна сума заборгованості відповідача становить 18091,35 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 15 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено Договір банківського обслуговування №BLaЖГА00062508, відповідно до якого позивач ([PERSON]) надав відповідачу (Позичальник) кредит на поточні потреби в розмірі 5500,00 грн. з терміном повернення кредиту 15 серпня 2014 року, процентною ставкою на рівні 15% річних та комісією за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту на поточний рахунок №2625450010/040000119255, а позичальник зобовязався поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 29092030810481 у валюті кредиту шляхом внесення коштів /а.с. 9-15/. Сторонами узгоджено графік погашення заборгованості за кредитом та процентами /а.с.16/. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, перерахувавши грошові кошти на рахунок відповідача. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором та законом. У відповідності до ст.546, 547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Договором передбачено, що у випадку прострочення Позичальником обов`язку по сплаті/сплаті не в повному обсязі чергового платежу нараховується пеня в розмірі 0,50 % від суми невиконаних боргових зобов`язань. Так, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 13 серпня 2015 року становить 18 091 (вісімнадцять тисяч девяносто одна) грн. 35 коп., з яких: прострочена сума кредиту 2\~579 грн. 04 коп.; прострочені проценти за користування кредитом 867 грн. 18 коп.; прострочена комісія 1\~443 грн. 75 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 13\~201 грн. 38 коп. /а.с. 7-8/. На підставі викладеного, суд вбачає підстави для задоволення позову та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що у відповідності до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, а отже, з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved