Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача про стягнення суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми, та пені, а всього 2099,42 грн. В обґрунтування позову вказав, що за рішенням суду від 28.11.2019, яке набрало законної сили 08.01.2020 (а.с. 5-8) визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та [PERSON] , в редакції Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Згідно до п.3.3 вказаного договору замовник сплачує 20% попереднього розміру пайового внеску у сумі 2003,14 грн. протягом тридцяти робочих днів з моменту реєстрації договору. 16.01.2020 вказаний договір було зареєстровано (а.с. 12-13). При цьому замовник умови договору щодо сплати не виконав, на претензію не відреагував. Позивач вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити повністю, справу розглядати без участі представника, про що подана відповідна заява. Сторона відповідача будучи повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи в судове засідання не прибула, правом на відзив не скористалася. Представники третьої особи судове засідання не з`явились, хоча повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.11.2019 в справі №344/18756/19, яке набрало законної сили 08.01.2020 (а.с. 5-8) визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та [PERSON] , в редакції Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Згідно до п.3.3 вказаного договору замовник сплачує 20% попереднього розміру пайового внеску у сумі 2003,14 грн. протягом тридцяти робочих днів з моменту реєстрації договору. Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Набрання вказаним рішенням суду законної сили 08.01.2020 підтверджено відомостями з відкритих джерел інформації (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86149395 ) Таким чином, саме з 08.01.2020 набрало законної сили судове рішення, а договір є укладеним. Отож у відповідача виник обов`язок, а у позивача право вимоги, за договором у якому вони виступають сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, в обґрунтування своїх вимог позивач вказав що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Зокрема, позивач просив стягнути 2003,14 грн. - основного боргу, 55,56 грн- пені, 26,24 грн. - інфляційних втрат, 14,17 грн. - 3% річних. Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то слід вказати наступне. Відповідно до ч1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції ЦК України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. У відповідності до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Стаття 18 ЦПК України (обов`язковість судових рішень) вказує, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,- і за її межами (ч.1 вказаної норми). Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.2 ст. 18 ЦПК України). Практика Європейського суду з прав людини вказує, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6»( «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява №18357/91, п. 40). Враховуючи, що стороною відповідача розрахунок позивача жодним чином не спростований, та обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а судові витрати розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved