Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати, вказавши, що з 23.07.2012 року, працює на посаді водія навантажувача Комунального підприємства «Облпаливо» Черкаської обласної ради. Роботу виконує сумлінно, дотримуючись всіх покладених обов'язків, не маючи жодних дорікань з боку керівництва. До лютого місяця 2013 року заробітну плату отримував майже вчасно, інколи з невеликим запізненням, але не більше одного місяця. Проте, починаючи в період з 01.02.2013р. по 01.10.2013р., підприємство перестало виплачувати заробітну плату і загальний розмір заборгованості по заробітній платі становить 3312,81грн. Просить стягнути з Комунального підприємства «Облпаливо» Черкаської обласної ради заробітну плату за період з 01.02.2013р. по 01.10.2013р. в сумі 3312,81грн. У судовому засіданні, позивач доводи позову підтримав у повному обсязі та просить стягнути з Комунального підприємства «Облпаливо» Черкаської обласної ради заробітну плату за період з 01.02.2013р. по 01.10.2013р. в сумі 3312,81грн. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, попередньо надіславши клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги визнають в повному обсязі на заявлену суму 3312,81 грн. Суд, заслухавши позивача, врахувавши думку відповідача та вивчивши наявні у матеріалах справи докази приходить до наступного. Відповідно до ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 214 ЦПК України. Згідно ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Встановлено, що 23.07.2012р. [PERSON], позивач у справі, прийнятий водієм навантажувача Городищенського паливного складу (наказ Комунального підприємства «Облпаливо» Черкаської обласної ради № 51-к від 23.07.2012 року), та згідно довідки про заборгованість по заробітній платі від 30.12.2013р. № 587 має нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з лютого 2013р. по жовтень 2013р., і загальна сума заборгованості, на час звернення до суду з позовом, як і на час судового розгляду, становить 3312,81 грн. Згідно ч.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» та ст.115 Кодексу Законів про Працю України України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, обов'язок виплати заробітної плати (заборгованості) покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Відповідно до норм статті 24 КЗпП України, зобов'язання по виконанню роботи та виплати за неї заробітної плати виникають одночасно при укладанні трудового договору. [PERSON], позивач у справі, перебуває в трудових відносинах з Черкаським обласним комунальним підприємством «Облпаливо» з 23.07.2012 року, отже, відповідач по справі, набувши статус роботодавця, мав і зобов'язання щодо виплати заробітної плати за виконану роботу, в тому числі, й за період з 01.02.2013р. по 01.10.2013р., а не лише нарахування такої. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно ст.241-1 КЗпП. З огляду на викладене вище, відповідач порушив норми діючого законодавства та у встановлений Законом строк не виплачував заробітну плату позивачу, допустивши заборгованість, тому, позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 3312,81 грн. - підлягають до повного задоволення, що узгоджується з ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З врахуванням наведеного, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в межах суми заборгованості по заробітній платі за один місяць. Суд приходить до висновку, що на підставі ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судові витрати, а саме, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави, в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved