Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що з відповідачкою вони проживали до листопада 2017 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від проживання однією сім`єю мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім та доньку [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою. На початку 2017 року сімейні стосунки припинились, оскільки відповідач створила нову сім`ю, та переїхала жити до іншого чоловіка. Оскільки на момент народження спільних дітей, позивач вже мав дитину від першого шлюбу та обов`язок сплачувати аліменти на її утримання, відповідачка звернулася до суду про стягнення аліментів на утримання їх спільних дітей та отримавши виконавчі листи, змусила його звернутись до суду про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу. Після того, як спільне проживання між ними було припинено, відповідачка звернулася до виконавчої служби про стягнення аліментів з відповідача за раніше отриманими виконавчими листами. Враховуючи наведене та оскільки спільні з відповідачкою діти фактично проживають з ним та знаходяться на його утриманні, позивач просив суд: звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідачки за період з 01.01.2013 року по 01.12.2017 роки в розмірі 29 050,47 грн.; звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідачки за період з 01.01.2013 року по 31.12.2017 роки в розмірі 29 666,84 грн. Також, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та звільнення від сплати аліментів, де посилаючись на ту обставину, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] проживає з ним та знаходиться на його утриманні, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просив суд: звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] за виконавчим листом № 2-497 від 18.11.2008 року, виданим Казанківським районним судом Миколаївської області 18.11.2008 року з 01.05.2018 року; стягнути із [PERSON] , [INFO] на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 20.12.2018 року вказані провадження за позовами [PERSON] до [PERSON] були об`єднанні в одне провадження. 10 січня 2019 року на адресу суду надійшов зустрічний позов, [PERSON] [PERSON] посилаючись на припинення [PERSON] сплати аліментів з 01.05.2012 року присуджених судом на користь доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , просила суд: - стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати (несплату) аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] по виконавчому листу № 2-497, яка виникла станом на травень 2018 року (залишилась незмінною до дня складання цього позову через несплату) за період з 01.06.2018 року по 25.12.2018 року в розмірі 100% заборгованості, а саме 32\~309,86 грн.; - стягнути пеню за прострочення сплати (несплату) аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , по виконавчому листу № 2-198, яка склалася на грудень 2017 року (залишилась незмінною до дня складання цього позову через несплату) за період (в межах річного строку позовної давності) 01.01.2018 року по 25.12.2018 року в розмірі 100% заборгованості, а саме 36\~786,00 грн. Також, 10 січня 2019 року відповідачем [PERSON] було надано суду відзив, відповідно до якого, позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про стягнення з неї аліментів на утримання доньки та щодо звільнення від сплати аліментів з дня подання позову [PERSON] визнано в повному обсязі. Проти задоволення іншої частини вимог заперечувалось. Надано клопотання щодо застосування до інших заявлених вимог строку позовної давності. Ухвалою суду від 23.01.2019 року зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 15 лютого 2019 року позивачем за первісним позовом було подано відзив, де зустрічний позов не визнано з підстав викладених в первинній позовній заяві. Ухвалою суду від 16.05.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. В ході судового розгляду справи по суті позивач та його представник за первинними позовами позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник відповідача за первинним позовом визнав їх в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , не заперечував проти звільнення від сплати аліментів на утримання доньки з дня подання позову [PERSON] . В іншій частині позовних вимог заперечував, просив застосувати до них строки позовної давності. В судове засідання, призначене на 08.07.2019 року учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. Згідно поданих заяв, позивач та представник відповідача просили суд здійснити розгляд справи без їх участі. На думку суду, неявка в судове засідання учасників процесу не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухваленню судового рішення. Оскільки учасники процесу у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Так, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, в провадженні Казанківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження № 18923142 з примусового виконання виконавчого листа № 2-497 виданого 01.12.2008 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.10.2008 року до досягнення дитиною повноліття. Дане виконавче провадження було відкрито 05.12.2008 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та даними автоматизованої системи виконавчого провадження розміщеного на сайті Міністерства юстиції України за посиланням: https://asvpweb.minjust.gov.ua. Також, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Казанківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №18923157 з примусового виконання виконавчого листа № 2-198 виданого 28.03.2008 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2008 року до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця органу ДВС від 05.04.2008 року відкрито виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.11.2017 року, заборгованість позивача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки складає 29\~666,84 грн., а заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина складає 29\~050,47 грн. Також, з розрахунку від 19.12.2018 року № 7076 вбачається, що станом на 19.12. 2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина складає 32\~309,86 грн., а з розрахунку від 19.12.2018 року № 7077 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки станом на 19.12.2018 року складає 36\~786,00 грн. Позивач за первісним позовом частково сплачував аліменти, про що свідчать досліджені судом матеріали виконавчих проваджень. З дослідженої довідки Новолазарівської сільської ради від 02.01.2018 року № 02, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять син та донька. Відповідач [PERSON] з 03.11.2017 року вибула із вказаного місця проживання. Також, згідно з довідкою від 05.12.2018 року № 480 Новолазарівської сільської ради [PERSON] фактично була зареєстрована та проживала до 03.11.2017 [INFO] за адресою позивача: [ADDRESS] , звідки вибула з донькою з 03.11.2017 року по 03.05.2018 роки. З дослідженої судом довідки Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 12.03.2018 року № 822 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять чоловік та донька. Як вбачається з довідки Покровської ЗОШ І-ІІІ ступенів, [PERSON] , 16.03.2008 року навчалася в 4-А класі з 01.12.2017 року по 01.05.2018 роки. З довідки Новолазарівської сільської ради від 29.05.2018 року № 145, судом встановлено, що донька позивача за первісним позовом [PERSON] проживала із своїми батьками за адресою: [ADDRESS] з моменту народження, до 04.11.2017 року. З 01.05.2018 року [PERSON] проживає з батьком. З огляду на довідку від 10.12.2018 року № 486, [PERSON] проживає з батьком. Згідно дослідженого судом акту про проживання за адресою, вбачається, що син позивача за первісним позовом [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Допитані під час судового розгляду свідки, повідомили суд про наступні обставини. Так, допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що до 2015 року проживав з батьками спільно, після чого почав навчання в Медичному коледжі м. Кривий ріг. Батьки проживали спільно до листопада 2017 року. Під час навчання йому надавав допомогу батько. Під час навчання в м. Кривий ріг фактично проживав та проживає у батьків позивача за первісним позовом. Після розлучення батьків він перебуває на утриманні батька. Мати допомогу не надає. Свідок [PERSON] , повідомив суд, що проживав та проживає по сусідству із родинною [PERSON] знає, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно до листопада 2017 року. [PERSON] працював, він займався овочами, тримав корову та пасику. Після того як [PERSON] пішла від [PERSON] то забрала із собою доньку. Потім [PERSON] її повернув додому та вони почали проживати разом. Свідок [PERSON] повідомила суд, що [PERSON] є її рідним братом. Приблизно в 1999 році він придбав будинок в с. Новолазарівка, там почав проживати разом із [PERSON] Потім у них народилися син [PERSON] та донька [PERSON] . В листопаді 2017 року [PERSON] пішла з дому та більше не поверталася. Потім забрала до себе доньку. До цих обставин, відносини [PERSON] з [PERSON] були добрими, вони були дружньою родиною. Оцінюючи встановлені судом обставини на підставі досліджених доказів та отриманих показів свідків, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно. Від спільного проживання у них народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] з 2015 року навчається в м. Кривий Ріг та проживає окремо від батьків. В листопаді 2017 року шлюбні відносини між сторонами припинились. Донька [PERSON] проживала спільно з батьками до листопада 2017 року, а потім в травні 2018 року почала проживати з батьком. В 2008 році [PERSON] звернулась до суду про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей, та отримавши виконавчі листи суду, звернулась до органу виконавчої служби для проведення стягнення з [PERSON] аліментів. 05 квітня 2008 року та 05 грудня 2008 року за виконавчими листами Казанківського районного суду Миколаївської області були відкриті виконавчі провадження та розпочато процедуру примусового виконання судових рішень про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина та доньки. Примусове стягнення проводилось на підставі розпоряджень органу ДВС адресованих: за місцем роботи [PERSON] ; органу, в якому він перебував на обліку як безробітній; за власними заявами [PERSON] до установ, де він працював тимчасово або сезонно. Враховуючи не постійні доходи [PERSON] виплати по аліментам погашались частково, в результаті чого виникла заборгованість із їх сплати. Станом на 29.11.2017 року, заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання доньки складає 29\~666,84 грн., а заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина складає 29\~050,47 грн. З розрахунку від 19.12.2018 року № 7076 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина складає 32\~309,86 грн., а з розрахунку від 19.12.2018 року № 7077 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки складає 36\~786,00 грн. Відповідно до досліджених розрахунків заборгованості [PERSON] по аліментам судом встановлено, що розрахунок заборгованості наданий [PERSON] до первісного позову проводиться з 2013 року на утримання доньки та сина по листопад 2017 року. Відповідно до наданого розрахунку [PERSON] від 19.12.2018 року, розрахунок заборгованості проведено з липня 2010 року по травень 2018 року на доньку та з липня 2010 року по листопад 2018 року на сина. Розмір заборгованості за наданими сторонами розрахунками не збігається. В ході судового розгляду на адресу суду надійшов розрахунок заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки від 10.06.2019 року, складений державним виконавцем Казанківського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, з якого розраховано розмір заборгованості по аліментам [PERSON] за період з жовтня 2008 року по травень 2019 року. Загальна сума заборгованості по аліментам складає 58\~438,97 грн. Також, в ході судового розгляду на адресу суду надійшов розрахунок заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина від 10.06.2019 року, складений державним виконавцем Казанківського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, з якого розраховано розмір заборгованості по аліментам [PERSON] за період з лютого 2008 року по листопад 2018 року. Загальна сума заборгованості по аліментам складає 53\~248,61 грн. Враховуючи встановлені судом розбіжності в розмірі реальної заборгованості [PERSON] по аліментам на утримання доньки та сина, суд вирішує справу відповідно до принципу диспозитивності, в межах заявлених сторонами вимог, забезпечуючи можливість сторін самостійно та на власний розсуд розпоряджатися своїми суб`єктивними правами. Таким чином, суд враховує заявлені вимоги [PERSON] в розмірі викладеному в позові та відповідно, заявлені зустрічні позовні вимоги [PERSON] в розмірі зустрічної позовної заяви. Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2\~ст.51 Конституції України. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ч.8 ст.7, ч.2 ст.150, ч.1 ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст.18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст.180 СК України, встановлено обов`язок утримання дітей до досягнення ними повноліття, який є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.4\~ст.223\~ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Розглядаючи вимоги [PERSON] щодо звільнення від заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та припинення сплати аліментів на її утримання, суд приходить до наступного висновку. Спираючись на досліджені матеріали справи та встановлені обставини, судом встановлено, що саме з 01 травня 2018 року відбулись суттєві зміни в обставинах, які були підставою для стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки, позаяк з цієї дати його донька почала проживати спільно з ним та знаходитися на його утриманні. Будь-яких обставин, що свідчать про обставини виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з вини [PERSON] судом не встановлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки з 01.01.2013 року по 31.12.2017 роки не підлягають задоволенню. В той же час, враховуючи встановлений судом факт спільного проживання [PERSON] із своєю донькою з травня 2018 року, що визнається [PERSON] та її представниками, суд вважає, що подальше стягнення з [PERSON] аліментів на утримання своєї доньки є безпідставним та підлягає припиненню. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині припинення сплати аліментів на утримання [PERSON] з моменту початку їх спільного проживання, тобто з 3 травня 2018 року. Щодо звільнення позивача за первісним позовом від заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Суд враховує, що обов`язок сплачувати аліменти на сина у [PERSON] припинено у зв`язку із настанням повноліття [PERSON] , що відбулось 29 листопада 2017 року. Саме в листопаді 2017 року були припинені сімейні відносини між позивачем та відповідачем. Отже, обставини, за яких з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина не змінювались до досягнення дитиною повноліття. Факт проживання [PERSON] , [INFO] з батьками позивача за первісним позовом, підтверджується актом від 14.01.2018 року та його особистими показами в судовому засіданні, проте не змінює тих обставин, що [PERSON] не виконував обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина з поважних причин або з причин, які не залежали від нього, як протягом спільного проживання з сином, так і під час проживання сина окремо в період навчання. Таким чином, судом не встановлено виникнення суттєвих змін в обставинах, які були підставою для стягнення аліментів з позивача за первісним позовом на утримання сина на період судового розгляду даної справи. Оцінюючи встановлені\~обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~щодо відсутності\~підстав для\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] \~в частині\~звільнення від\~сплати заборгованості\~по аліментах\~на утримання\~сина до\~досягнення ним\~повноліття.\~ Вирішуючи позовні вимоги первинного позову в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] суд вважає можливим їх задовольнити. Так,\~як вже зазначалось вище, ст. 180 СК України \~передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з яким проживає дитина (ч.ч.1,3\~ст.181 СК України). Згідно з ч.1\~ст.182 СК України,\~вирішуючи питання\~щодо розміру\~аліментів,\~суд враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на ст.ст.183,\~191 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред`явлення позову. Суд також враховує, що [PERSON] визнано вимоги [PERSON] в цій частині. Аналізуючи наведене та зібрані по справі докази, суд вважає, що з відповідача - [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів її заробітку/доходу/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Щодо зустрічних позовних вимог. Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно із ч.1\~ст.196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~та\~ст.196 СК України\~неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що передбачена\~ст.196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням. Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже позивач за первісним позовом [PERSON] був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був вживати заходи для своєчасного перерахування аліментів. Внаслідок невиконання аліментних зобов`язань, станом на 29.11.2017 року (на момент досягнення [PERSON] повноліття та припинення сплати аліментів) заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина складала - 32\~309,86 грн., що підтверджується наданим [PERSON] розрахунком заборгованості аліментів у виконавчому провадженню № 2-497, а станом на травень 2018 року, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання доньки складала 36 786,00 грн. Розраховуючи розмір пені згідно з положеннями\~ст.196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Таким чином, для здійснення нарахування пені повинен існувати факт несплати нарахованого розміру аліментів в певному місяці. Як вбачається з матеріалів справи, остання сума нарахованих аліментів на утримання сина [PERSON] була здійснена в жовтні 2018 року, та з листопада 2018 року у [PERSON] повинна була виникнути заборгованість за попередній місяць, а у [PERSON] право на нарахування та отримання пені на розмір заборгованості по сплаті аліментів за жовтень 2018 року. В той же час, в листопаді 2018 року, зобов`язання [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина були припинені та заборгованість по їх сплаті за відповідний місяць відсутня. В такому разі, суд приходить до висновку, що для обрахування пені за несвоєчасну сплату аліментів в періодах, після припинення аліментних зобов`язань (з 01.01.2018 року по 25.12.2018 рік) є необґрунтованим, оскільки в заявленому періоді [PERSON] не здійснювалось нарахування аліментів, не визначався їх розмір, відсутня заборгованість з її сплати, що підтверджується трьома розрахунками державного виконавця, отриманих судом в ході судового розгляду справи як від сторін так і безпосередньо. Аналогічно суд розцінює можливість розрахунку пені [PERSON] за період з липня по грудень 2018 року. Розцінюючи можливість розрахунку та стягнення із [PERSON] пені на заборгованість, яка виникла в травні 2018 року, то суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для її нарахування та стягнення через те, що починаючи із вказаного періоду нарахування заборгованості та пені підлягає припиненню у зв`язку із спільним проживанням [PERSON] з донькою. Таким чином, заявлені вимоги за зустрічним позовом щодо стягнення пені з [PERSON] на утримання сина розраховану за період з 01.06.2018 року по 25.12.2018 рік, а також щодо стягнення пені з [PERSON] на утримання донки розраховану за період з 01.01.2018 року по 25.12.2018 рік не можуть бути задоволенні. Крім того, не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог позивача за первісним позовом, враховуючи, що ч.1\~ст.20 СК України\~передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті\~72 (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя), частиною другою статті\~129 (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини), частиною третьою статті\~138 (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка), частиною третьою статті\~139 (спір про материнство) цього\~Кодексу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України та ст.ст.3 - 5 Закону України «Про судовий збір» враховує наступне. При зверненні до суду з позовними вимогами про звільнення від заборгованості за аліментами, позивачем за первісним позовом було сплачено суму судового збору в розмірі 704,80 грн. При зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та припинення стягнення аліментів судовий збір позивачем за первісним позовом не сплачувався. В той же час, з огляду на Закон України «Про судовий збір», позовні заяви з приводу припинення стягнення аліментів не відносяться до пільгової категорії позовів, які не звільняються від сплати судового збору. За таких обставин з позивача за первісним позовом слід додатково стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути\~на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. за фактично задоволені судом позовні вимоги щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] . Враховуючи витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору та з урахуванням частини задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1409,60 грн. Крім того, у зв`язку з відмовою в задоволенні вимог зустрічного позову про стягнення пені, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial