Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 122 440, 67 грн. моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та оплату за юридичні послуги в розмірі 3 000 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що 05.02.2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки Nissan X-Trail, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та BMW 325, номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який втратив керування та здійснив наїзд на автомобіль марки Volkswagen Golf, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вартість ремонтних робіт автомобіля Volkswagen Golf, державний номер [NUMBER] склала 121 240,67 грн. та вартість експертного дослідження 1 200 грн. Проте відповідач завдану шкоду не відшкодував, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року позов задоволено. 19.04.2019 року ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 2 269,61 грн.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2019 року заочне рішення по даній справі скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку із чим в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.02.2017 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки Nissan X-Trail, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та BMW 325, номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який втратив керування та здійснив наїзд на автомобіль марки Volkswagen Golf, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] та інші автомобілі, які були припарковані на автостоянці навпроти будинку № 6 по вул. мала Арнаутська в м. Одесі. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2018 року , залишеною без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 20.07.2018 року [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху та скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль марки Volkswagen Golf, державний номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до експертного дослідження № 5611 від 23.02.2017 року, проведеного СПД [PERSON] власнику автомобілю марки Volkswagen Golf, державний номерний знак [NUMBER] завдано матеріальну шкоду в розмірі 121 240,67 грн.. вартість дослідження становила 1200 грн.. Підставою звернення до суду із даним позовом стали ті обставини, що [PERSON] - винуватицем ДТП, внаслідок якого транспортний засіб, належний позивачу зазнав механічні пошкодження, шкода відшкодована не була. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 22 ч. 1 Закону України « Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних- засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільна відповідальність власника автомобіля «Nissan X-Trail» була застрахована на умовах обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів у страховій компанії «Скайд», згідно полісу № АЕ 7858960 з можливістю регламентних виплат за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн.. Згідно вищезазначеного полісу у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику , з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у випадках передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ), повідомити про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Суд приймає до уваги Постанову Верховного Суду від 16.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц в якій суд вважає необгрунтованим висновок про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, якщо він не виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразку третій особі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивач в позові зазначає, що із офіційного сайту МТСБУ встановлено, що з 31 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України. Підставою припинення членства ПАТ «СК «Скайд» стала заборгованість по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ понад два місяці, однак даний факт не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктниму зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди . Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно із цим договором або Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. З огляду на те, що згідно полісу № АЕ 7858960 ліміт відповідальності страховика становить 100 000 грн., дана сума підлягає стягненню із страхової компанії. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмоівити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6- 2808цс15). Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності . Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року № 755/18006/15). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та матеріальної шкоди. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа та\-кож має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від ха\-рактеру його порушення. Таким чином суд вважає за можливе позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача суму в розмірі 21 240,67 грн., яка перевищила ліміт страхового відшкодування. Щодо вимоги про стягнення вартості експертного дослідження в розмірі 1200 грн.. В матеріалах справи наявне підтвердження про сплату позивачем суми в розмірі 1200 грн. до прибуткового касового ордеру № 166 за проведення експертного дослідження. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того позивач просить суд стягнути на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Відповідно до ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. З наведеного вище суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Крім того позивач просить суд стягнути на його користь оплату за юридичні послуги в розмірі 3 000 грн. За правилами ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8, ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу на те, що представником позивача не надано детального розрахунку - опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку із чим в задоволенні даної вимоги вважає за необхідне відмовити. Також позивач просить суд стягнути на його користь суму сплаченого судового збору, яка становить 2 269,61 грн. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. З огляду на те, що позов задоволено частково суд вважає за можливе стягнути на користь позивача суму судового збору в розмірі 704,80 грн. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial