Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управління ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про зобовязання виконати належним чином умови договору, визнання іпотечних договорів недійсними. В судове засідання зявився позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, на задоволенні позову наполягав. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від відповідача [PERSON] до канцелярії суду надійшли заперечення проти позову, якими відповідач визнав позов частково, заперечував проти його задоволення в частині вимог позивача про зобовязання виконати умови договору позики від 10.01.2007 року та додаткової угоди № 1 від 13.01.2012 року, укладених між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] щодо укладення правочину про безоплатну передачу на користь позивача будинку № 260 по вул. Комсомольська в селі Молога Білгород-Дністровського району Одеської області, посилаючись на відсутність у нього та [PERSON] права власності на такий обєкт, оскільки придбаний ними він не був. Проти задоволення решти позовних вимог відповідач не заперечував. Від відповідачки [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, якими позов вона частково визнала та пояснила, що грошові кошти за договором позики від 10.01.2007 року, були витрачені по придбання лише двох обєктів нерухомого майна квартири під № 16 в будинку під № 25 по вулиці Катерининській в м. Одеса та нежитлового приміщення будинку під № 23 по вулиці Грецька в м. Одеса, щодо будинку під № 260 по вул. Комсомольська, с. Молога, Білгород-Дністровського району Одеської області, то він придбаний нею не був. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 10.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], укладено Договір грошової позики на суму 1\~000\~000 (один мільйон) доларів США з відсотковою ставкою 12 % річних строком на пять років, до 10.01.2012 року. Позивачем умови Договору виконані в повному обсязі, передано відповідачам грошові кошти в сумі 1\~000\~000 доларів США, про що свідчить розписка від 10.01.2007 року оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, до обовязків позичальника входить повернути позикодавцеві позики (грошові кошти у тій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, того ж роду та тої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, встановлених договором. Відповідно до п. 1.1. Договору, грошові кошти в сумі 1\~000\~000 доларів США надані позичальникам для придбання трьох обєктів нерухомого майна, а саме: ізольованої квартири, загальною площею 489, 6 кв. м., в тому числі житловою 288, 7 кв. м., під номером 16, що знаходиться по вулиці Катерининська, буд. 25 в м. Одеса, нежилого приміщення, загальною площею 216, 6 кв. м. в буд. 23 по вул. Грецька в м. Одеса та будинку № 260 по вул. Комсомольська в селі Молога Білгород-Дністровського району Одеської області. Відповідно до п. 3.3. Договору, у разі неповернення суми позики та відсотків за користування грошовими коштами в зазначеним Договором термін, позичальники зобов'язані здійснити безоплатну передачу належного їм нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 216 , 6 кв. м. по вул. Грецька, 23 у м. Одеса і квартири під номером 16 в будинку 25 по вул. Катерининська у м. Одеса, загальною площею 489 , 6 кв.м., житловою - 288 , 7 кв. м., будинку № 260 по вул. Комсомольська в селі Молога Білгород-Дністровського району Одеської області, шляхом укладення відповідної угоди. 13.01.2012 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору від 10.01.2007 року, якою, сторони дійшли згоди про те, що у зв'язку з невиконанням Позичальниками умов п. 2.2 Договору, сторони продовжують термін, зазначений у п. 2.2 договору до 13 січня 2014 року та залишок по процентах станом на 13.01.2012 року становить 30\~000 доларів США ( п. 4 додаткової угоди). 10.09.2012 року [PERSON] сплатив на користь позивача борг по процентах за договором позики від 10.01.2007 року в сумі 30\~000 доларів США, що підтверджується розпискою, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. 10.09.2013 року [PERSON] сплатив на користь позивача борг по процентах за договором позики від 10.01.2007 року в сумі 120\~000 доларів США, що підтверджується розпискою, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні. Станом на 01.09.2015 року заборгованість за договором позики від 10.01.2007 року складає 1\~200\~000 доларів США, з яких 200\~000 доларів США залишок по процентах та 1\~000\~000 доларів США тіло кредиту. Позивачем неодноразово, а саме: 15.02.2014 року, 16.05.2014 року, 25.01.2015 року надсилались претензії відповідачам про повернення боргу, які були ними отримані, що підтверджується матеріалами справи, але зобовязання відповідачами не виконано. Відповідно до вимог статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 526 ЦК України встановлено, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, реалізація учасниками цивільних відносин свободи укладення договору, як правило, має наслідком виникнення цивільно-правового договору. Після того, як договір виник, тобто договір укладено, щодо нього автоматично починає діяти принцип цивільного права, який отримав своє тексту вальне формулювання у статті 629 ЦК України, - договір є обовязковим для виконання сторонами. 04.08.2015 року сторони звернулись до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з метою виконання умов договору позики шляхом безоплатної передачі [PERSON] та [PERSON] на користь позивача обєктів нерухомого майна: ізольованої квартири, загальною площею 489, 6 кв. м., в тому числі житловою 288, 7 кв. м., під номером 16, що знаходиться по вулиці Катерининська, буд. 25 в м. Одеса, нежилого приміщення, загальною площею 216, 6 кв. м. в буд. 23 по вул. Грецька в м. Одеса. Листом від 04.08.2015 вих. № 27/01-16 Приватний нотаріус ОМНО [PERSON], посилаючись на п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України повідомила про неможливість проведення відповідної угоди, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення в буд. 23 по вул. Грецька в м. Одеса знаходиться під забороною відчуження записи: № 5362594, 4551857, обтяжені іпотекою запис № 4550567, № 4551706; квартира під номером 16 в буд. 25 по вул. Катерининській у м. Одеса знаходиться під забороною відчуження № 6950276, обтяжені іпотекою запис № 6949940. Судом встановлено, що 26 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» в особі керуючого філією «Одеське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит», [PERSON] та [PERSON], в якості забезпечення виконання кредитного зобовязання за кредитним договором № М-45/07-КЛ від 23.02.2007 року, укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1 якого, іпотекодавці передали іпотекодержателю нерухоме майно: нежиле приміщення, що знаходиться в будинку під номером 23 по вулиці Грецька в місті Одеса, загальною площею 216, 6 кв. м., яке належить їм на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2007 року. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 26.02.2007 року та зареєстровано в реєстрі за № 1458, та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» нотаріусом було внесено відповідні записи в Державному реєстрі прав, а саме запис про заборону відчуження нерухомого майна та запис про іпотеку. 04 квітня 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника керуючого філією «Одеське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] на забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № М-45/07-КЛ від 23.02.2007 року, було укладено ще один договір іпотеки, відповідно до п. 1 якого, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2007 року, а саме: ізольовану квартиру під №16, що знаходиться в будинку під № 25 по вулиці Катерининській в місті Одеса та складається в цілому з десяти житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 489, 6 кв. м. в тому числі житловою площею 288, 7 кв. м. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 04.04.2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2415, та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» нотаріусом було внесено відповідні записи в Державному реєстрі прав, а саме запис про заборону відчуження нерухомого майна та запис про іпотеку. Вказані договори іпотеки порушують законні права та інтереси Позивача, оскільки останній не може реалізувати своє законне право щодо набуття у власність зазначеного нерухомого майна. Разом з цим іпотечні договори від 26 лютого 2007 року та від 04.04.2008 року укладено з порушенням вимог діючого в Україні законодавства, оскільки спірне нерухоме майно, на момент їх укладання вже було предметом забезпечення грошового зобовязання за договором від 10.01.2007 року та додаткової угоди до нього від 13.01.2012 року і у Позивача на момент укладення іпотечних договорів вже виникло право вимоги відносно такого майна і воно є першочерговим. Згідно з чим, суд приходить до висновку про те, що іпотечні договори від 26 лютого 2007 року та від 04.04.2008 року підлягають визнанню їх недійсними з подальшим застосуванням наслідків недійсності правочину. Щодо виконання умов договору від 10.01.2007 року та додаткової угоди від 13.01.2012 року в частині безоплатної передачі на користь позивача будинку № 260 по вул. Комсомольська в селі Молога Білгород-Дністровського району Одеської області, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з письмових пояснень відповідачів, грошові кошти за договором позики були витрачені ними на придбання лише двох обєктів нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення та квартири. Будинок № 260 по вул. Комсомольська в селі Молога Білгород-Дністровського району Одеської області не був придбаний позичальниками, у звязку із чим права власності на нього у відповідачів не виникло, що унеможливлює передачу вказаного обєкту нерухомості на користь позивача, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Наслідком припинення іпотеки (визнання договору недійсним) згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до положень абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюванного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial