Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати договір купівлі продажу прав вимоги від 25.05.2012 року в частині передачі права вимоги первісним кредитором ПАТ «Сведбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитним договором 1301/0607/71-192 від 13.06.2007 року - неукладеним; визнати договір купівлі продажу прав вимоги від 25.05.2012 року в частині передачі права вимоги первісним кредитором ПАТ «Сведбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «ДельтаБанк» по договору іпотеки квартири [ADDRESS] - нікчемним; визнати недійсним кредитний договір № 1301/0607/71-192 від 13.06.2007 року, укладений між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк»; стягнути з ПАТ «ДельтаБанк» на його користь як наслідок недійсності правочину кошти в сумі 7 137,00 (сім тисяч сто тридцять сім) доларів США; визнати недійсним іпотечний договір від 13 червня 2007 року укладений між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк»; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, 13.06.2007 року між ним та «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір та договір іпотеки нерухомого майна. 25.05.2012 року у зазначених зобов'язаннях було змінено кредитора, оскільки ПАТ «Сведбанк» відступив права вимоги ПАТ «ДельтаБанк» шляхом укладення договору купівлі продажу. Згідно вказаного договору право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, перейшло від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «ДельтаБанк». Проте, вважає, що договір купівлі продажу в частині передачі права вимоги за кредитним договором є неукладеним, а в частині передачі права вимоги за договором іпотеки - нікчемним, оскільки в порушення вимог закону, позивачу не було надано повної копії договору відступки права вимоги, а лише виписку із нього, з якої не вбачається суть і повний зміст договору відступки права вимоги, також зазначає, що додаток 1, який є невід'ємною частиною договору купівлі продажу права вимоги викладений не на спеціальних, як це передбачає законодавство, а на звичайних аркушах і не містить жодних реквізитів нотаріального бланку та не є нотаріально посвідченим. Вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки у такому договорі не зазначено всієї необхідної інформації, яка повинна міститись у договорі про надання споживчого кредиту, а умови, які зазначені у договорі є несправедливими та такими, що створили істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду, як споживача. Внаслідок визнання кредитного договору недійсним, вважає, що переплачена ним сума кредиту підлягає стягненню з банку на його користь. Також вважає, що іпотечний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки є похідним від кредитного договору та не зареєстрований у встановленому порядку шляхом внесення зміни до Державного реєстру іпотек. На підставі наведеного просить заявлені ним позовні вимоги задовольнити. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у позовні заяві та заяві про уточнення позовних вимог, позов просив задоволити. Наполіг на задоволенні заявленого ним клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» та оригіналу кредитної справи по кредитному договору 1301/0607/71-192 від 13.06.2007 року для огляду в суді та належним чином завірені копії зазначеного договору купівлі-продажу та кредитної справи для долучення до матеріалів судової справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, проте скерував на адресу суду заперечення проти позовної заяви, у яких зазначив, що проти позовної заяви заперечує повністю з наступних підстав. Зокрема вказує, що договір купівлі-продажу прав вимоги було укладено між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» з додержанням всіх вимог чинного законодавства та з належним повідомленням боржника про заміну кредитора, а позовна вимога про визнання неукладеним договору купівлі-продажу прав вимоги в частині передачі права вимоги за спірним кредитним договором не підлягає до задоволення, оскільки такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством. Оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу права вимоги, укладення цього договору не порушило його прав та інтересів, то він не вправі оспорювати такий правочин. Також вказує, що додаток №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги не є окремим правочином, а невід'ємною частиною договору, який посвідчено з дотриманням правил вчинення нотаріального посвідчення правочинів. Вважає, що відсутні докази того, що умови кредитного договору, його форма та порядок укладення суперечать положенням законодавства, що волевиявлення позичальника було обмеженим при укладенні кредитного договору та не відповідало його внутрішній волі, а факт користування кредитними коштами позивачем, здійснення сплати необхідних платежів на погашення заборгованості, в тому числі новому кредитору ПАТ «Дельта Банк», свідчить про визнання своїми діями укладеного кредитного договору та прийняття на себе усіх його правових наслідків. При укладенні договору іпотеки сторонами було в повній мірі дотримано всіх встановлених законом вимог. Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення кредитного договору. Оскільки відсутні підстави визнання недійсним кредитного договору, то є безпідставною та необґрунтованою вимога про визнання недійсним іпотечного договору. У задоволенні позовних вимог на підставі наведеного просив відмовити. Також подав до суду: заяву у якій просить у разі прийняття судом рішення на задоволення позову застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з [PERSON] суму визначену судом на підставі розрахунків, наданих АТ «Дельта Банк» станом на день винесення рішення та накласти арешт на предмет іпотеки, а саме на квартиру по [ADDRESS]; заяву про застосування строків позовної давності; заяву про роз'єднання позовних вимог та заяву про передачу цивільної справи за підсудністю. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, з'ясувавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2007 року між АКТ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1301/0607/71-192 відповідно до умов якого, банк надав позивачу кошти у розмірі 36 000,00 доларів США із строком повернення по 12.06.2032 року та відсотками за користування кредитом у ромірі 9,5% річних з метою придбання квартири, що за адресою: [ADDRESS]. На забезпечення виконання кредитного договору 13.06.2007 року між АКТ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру, що за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.1.1 статуту ПАТ «Сведбанк», затвердженого Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Сведбанк» (публічне) Протокол №49 від 11 серпня 2011 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк», а Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступає правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Сведбанк». Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах. Відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги було передано, у тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1301/0607/71-192 від 13.06.2007 року та іпотечним договором б/н від 13.06.2007 року. У ст.514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням На виконання вимог ч.2 ст.516 ЦК України боржнику - [PERSON] було надіслано повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, що стверджується повідомленням про відступлення вих. №SDK/250512-0681/1 від 08.06.2012 року та списком №039150842800 згрупованих рекомендованих відправлень. Беручи до уваги наведене вище, з врахуванням того, що позивач не є стороною у договорі купівлі-продажу прав вимоги, внаслідок укладення такого договору жодним чином не порушено його прав та не збільшено обсягу обов'язків, суд прийшов до переконання, що [PERSON] не має права оскаржувати договір у якому він не є стороною, а тому, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року в частині передачі права вимоги первісним кредитором ПАТ «Сведбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитним договором 1301/0607/71-192 від 13.06.2007 року - неукладеним та про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року в частині передачі права вимоги первісним кредитором ПАТ «Сведбанк» на користь нового кредитора - ПАТ «ДельтаБанк» по договору іпотеки квартири [ADDRESS] - нікчемним, є такими, що задоволенню не підлягають. Згідно положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину у розумінні ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нормами ст. 626 ЦК України визначено, що договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Зі змісту ст.628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Нормою ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки з умов кредитного договору вбачається, що кошти були надані в споживчих цілях для придбання квартири, то такий договір є договором споживчого кредиту та до нього слід застосовувати норми ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно п.4 ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. У відповідності до ст.18 цього ж закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивачем не доведено, що умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими, недобросовісними та такими, що створили істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та того, що договір іпотеки не зареєстрований у встановленому порядку шляхом внесення зміни до Державного реєстру іпотек Також не доведено, що не проведення реєстрації обтяження за іпотечним договором новим іпотекодержателем є підставою визнання іпотечного договору недійсним. За таких обставин, позовні вимоги про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними не підлягають задоволенню у зв'язку із безпідставністю та необгрунтованістю. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відтак, оскільки судом відмовлено у визнанні недійсним кредитного договору то і позовна вимога про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача 7 137,00 доларів США, що є різницею між сплаченими коштами [PERSON] за кредитними зобов'язаннями та між коштами, які позивач отримав у кредит (43 137,00 - 36 000,00 = 7 137,00) - задоволенню не підлягає. Відповідно до п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору, а згідно ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, компенсуються за рахунок держави. В процесі розгляду справи суд не прийшов до висновку про доцільність задоволення клопотання позивача про витребування документів у відповідача, оскільки задоволення цього клопотання могло б порушити розумні строки розгляду справи у суді та сторонами представлено всі необхідні для правильно вирішення справи по суті документи. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, то і заява представника відповідача про застосування наслідків недійсності правочину та накладення арешту на предмет іпотеки задоволенню не підлягають. У задоволенні заяви про застосування строків позовної давності також слід відмовити, оскільки позов подано до суду у межах дії строку позовної давності. Оскільки всі позовні вимоги є похідними від кредитного договору, то з метою процесуальної економії цивільного процесу суд прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в одному провадженні, а у задоволенні заяви про роз'єднання позовних вимог слід відмовити. Куруючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, ч.4 ст.88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, ч.1 ст.216, 230, п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.513, 514, 516, 572, 626, 628, 629, 1054 ЦК України, ст.1 п.4 ст.11, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку», -

Outcome: dismissed