Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить зобовя`зати [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] ) усунути перешкоди у моєму спілкуванні з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з дітьми: щонеділі з 10.00 до 19.00 години без обмеження; один місяць взимку та один місяць влітку під час канікул до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивований тим, що сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції 08 вересня 2007 року, актовий запис № 1686. Від шлюбу народилися малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.01.2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] розірвано та визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Після рішення Богунського районного суду м. Житомира [PERSON] залишила наших малолітніх дітей на свою мати та виїхала за межі країни більше ніж на 2 місяці. З дітьми я був змушений зустрічатися тоді, коли на те, було бажання матері відповідача і тому я був змушений звернутися до Органу опіки та піклування з заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.04.2018 року № 420 «Про участь у вихованні та порядок побачення [PERSON] із дітьми [PERSON] та [PERSON] »: визначити [PERSON] порядок побачення з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : щонеділі з 10.00 до 19.00 години; один місяць взимку та один місяць влітку під час канікул за домовленість між батьками. Незважаючи на встановлений Органами опіки та піклування порядок спілкування з дітьми зазначений у Рішенні Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.04.2018 року № 420, відповідач по справі повідомила позивачу, що дія неї він не є офіційним документом і притримуватися вона його не збирається. Тим більше ігноруючи Закон України «Про освіту», відповідач у 2018 році з квітня по травень забрала малолітніх дітей за кордон, не повідомивши мене, та повернулася порушивши місячний термін. 23.11.2018 року, мої малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , полетіли літаком з міста Львів в Італію, а саме, до Венеції . На території Італії мої малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] знаходяться вже понад 3 місяці чим порушується їх право на освіту. Позивачем написано 5 заяв до правоохоронних органів про порушення [PERSON] ( [PERSON] ) рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 420 від 18.04.2018 року про визначення годин, днів зустрічей з дітьми та складено адміністративний протокол по вищевказаному порушенню. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторонни уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції 08 вересня 2007 року, актовий запис № 1686. Від шлюбу народилися малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.01.2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] розірвано та визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.04.2018 року № 420 «Про участь у вихованні та порядок побачення [PERSON] із дітьми [PERSON] та [PERSON] »: визначити [PERSON] порядок побачення з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : щонеділі з 10.00 до 19.00 години; один місяць взимку та один місяць влітку під час канікул за домовленість між батьками. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про зміну імені № 00022185245 від 21.02.2019 року, 06.04.2018 року [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) змінила прізвище та ім`я на [PERSON] . Згідно із частиною першою статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Аналогічні норми права містяться в законодавстві України. Так, відповідно до положень статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачає, що батько має рівні, тобто такі ж самі як і мати, права і обов`язки щодо дитини. За правилами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із статтею 16 вказаного Закону дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За нормами частини другої статті 141, статей 153, 157 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При вирішенні спору, суд виходить з інтересів дитини, на що, звернув увагу Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц). Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] ( [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, про визначення способу участі батька у вихованні дитини. У разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, її здоров`я, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved