Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, в якому просив визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], народження [INFO] року з ним за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, та просив про його задоволення, посилаючись на вимоги, вказані у позові. Відповідач вимоги позову не визнала, пояснила суду, що викладені позивачем в позові обставини не відповідають дійсності. Діти лише з березня 2014 року постійно проживають з батьком, тому, що служба у справах дітей переконувала, що це відповідає інтересам дітей до вирішення судом позовних вимог [PERSON] Дітей дуже любить, має нормальні умови для їх проживання і утримання, характеризується позитивно. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують виключні підстави неможливості проживання дітей з матір*ю. Представник служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради вважала, що позов про визначення місця проживання дітей з батьком підлягає задоволенню, оскільки до такого висновку прийшли члени комісії. При цьому, представник служби в своїх поясненнях не послалась на виключні обставини неможливості проживання дітей з матір*ю. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] і [PERSON] з 2002 року проживали однією сім*єю у цивільному шлюбі. За час спільного проживання народилось двоє дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], народження [INFO] року. З 2013 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, та сторони проживають окремо. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 07.05.2014 року, визнано доцільним визначити місце проживання малолітніх з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 33 Конституції України, кожному гарантується вільний вибір місця проживання. Стаття 51 Конституції України, покладає обов'язок на батьків утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство и батьківство охороняються державою. Статтею 3 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх свобод чи інтересів. Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч.1 ст. 141 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). При визначенні місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За змістом ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом даних спорів, участь органу опіки та піклування є обов'язковою. Крім того, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З наданим рішенням у повній мірі суд погодитись не може, оскільки, він є не достатньо обґрунтованим і не в повній мірі відповідає інтересам дітей. Так, службою не врахована рівність участі батьків у їх розвитку та вихованні. При цьому, Миколаївським міським центром соціальних служб для сім*ї, дітей та молоді у висновку від 06.05.2014 року, який надано службі у справах дітей Адміністрації Центрального району з метою психологічного обстеження дітей, встановлено, що батьки посварились. Батько зачиняє їх вдома та не дозволяє матері приходити до них. Діти мають тісний емоційний контакт з матір*ю і свідчать про стійке бажання спілкуватися з обома батьками. З боку обох батьків діти відчувають любов, та почувають себе комфортно. Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] характеризується позитивно, однак має високі особисті амбіції, що приводять до прийняття самостійних рішень. За актами обстеження, обоє з батьків у змозі забезпечувати нормальний розвиток дітей. Мати дітей працює, характеризується позитивно. При цьому, даючи висновок на проживання дітей з батьком за адресою [ADDRESS], служба не врахувала, що це є місцем реєстрації батьків позивача і він там не зареєстрований. У відповідності до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН , принцип 6 : малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Вирішуючи даний спір суд повинен вирішити питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підтвердження позову щодо відсутності [PERSON] за місцем проживання, зникнення, [PERSON] надав копію постанови про закриття кримінального провадження від 06.03.2013 року. Проте, за результатом перевірки звернення від 27.01.2013 року не вбачається, що [PERSON] зникала з місця проживання та її місце знаходження не встановлено, оскільки вихід із квартири [ADDRESS] о 15-45 в якій не зареєстрована не є свідченням цього. Окрім того, кожна людина має право вільного пересування. За такого, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 58,59 ЦПК, на підтвердження того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов*язків по відношенню до дітей, рішення органу опіки та піклування не містить виключних обставин, за якими діти можуть бути розлученими з матір*ю. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитані за клопотанням сторін свідки також не підтвердили суду цих обставин. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed