Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Орловська Валентина Георгіївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Міссіяж Олена Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Департамент управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продаж квартири [ADDRESS] , який посвідчено 15 березня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловською В.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 836; витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON] та повернути в володіння [PERSON] та [PERSON] ; cкасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно квартири [ADDRESS] , а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40135318 від 15.03.2018 року, приватний нотаріус ХМНО Орловська В.Г., внесеного на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2018 року, р.№836, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Орловською В.Г.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40416759 від 30.03.2018 року, приватний нотаріус ХМНО Міссіяж О.А., внесеного на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2018 року, р.№262, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А.; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45204707 від 24.01.2019 року, приватний нотаріус ХМНО Малахова Г.І., внесеного на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2019 року, р.№87, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І.; стягнути з відповідачів по справі на користь позивачки судові витрати, а саме суму судового збору, витрати на правничу допомогу адвоката, витрати за проведення оцінки нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з березня 2018 по січень 2019 року спірна квартира на підставі підробленого правовстановлюючого документу була декілька разів поспіль відчужена різним особам за договорами купівлі-продажу. Представником позивача надано клопотання про витребування від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни посвідчену належним чином копію договору купівлі-продажи спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., р.№ 87. Ухвалою суду від 22.07.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною Ухвалою витребувано у приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Малахової Галини Іванівни посвідчену належним чином копію договору купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] , посвідченого 24.01.2019 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною. 16.09.2019 р. від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та заперечує щодо задоволенню позову. 02.09.2019 р. від [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги вона не визнає та заперечує щодо задоволенню позову, вважає, що вимоги [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону у зв`язку із недостатністю достовірних фактів щодо дійсності підробки правовстановлюючого документу, недостатністю необхідних документів для розгляду справи, у зв`язку із невизначеністю розміру часток у спільному майні [PERSON] та [PERSON] 09 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування наступних доказів: - з Московського ВП ГУНП в Харківській області (61038 м. Харків, вул. Халтуріна, буд. 30) з матеріалів кримінального провадження № 12018220470002133 за ч. 1 ст. 190 КК України копію витягу з ЄРДР та витребуванні під час розслідування кримінального провадження копії документів стосовно квартири [ADDRESS] на підтвердження права [PERSON] , а також інформацію чи ознайомлювався адвокат Молокосусов В.Є. з матеріалами кримінального провадження в передбаченому законом порядку з отриманням фотокопій документів з вказівкою на дати такого ознайомлення; - з КП ХМБТІ (61000 м. Харків, площа Павлівська, буд. 1/3) копію матеріалів архівної (інвентаризаційної) справи на квартиру [ADDRESS] ; - у приватного нотаріуса ХМНО Орловської Валентини Георгіївни (61050 м. Харків, пр-т Московський, буд. 64-А) посвідчену належним чином копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , оформленого 15.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний № [NUMBER] , а також копії усіх документів, які стали підставою для оформлення вказаного договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2019 року. 15 жовтня 2019 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова вказані документи витребувано. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. [PERSON] народилася [INFO] в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 грудня 2002 року. Батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова №308/55 від 14.11.2000 року [PERSON] було призначено опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була основним наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру №09504, виданого виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова 22 червня 1982 року. Також в ордері членом сім`ї основного наймача зазначена дочка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2002 року по цивільній справі 2-12837/2002 за заявою [PERSON] її дочка [PERSON] була визнана безвісно відсутньою. [PERSON] заявою від 03 лютого 2005 року відмовилась від батьківських прав та надала свою згоду на усиновлення її неповнолітньої дочки [PERSON] іншою особою. Вказана заява посвідчена державним нотаріусом Одинадцятої ХДНК 03 лютого 2005 року та зареєстрована в реєстрі за №7-84. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] постійно мешкала та була в ній зареєстрована. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2006 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2006 року по цивільній справі 2-9337/06 за позовом виконкому Московської районної ради м. Харкова в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , було позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] ; встановлено піклування та призначено піклувальником над неповнолітньою [PERSON] - двоюрідну бабусю [PERSON] , 1958 року народження; закріплено за неповнолітньою [PERSON] право на житло за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова №111/18 від 06.04.2006 року [PERSON] , 1958 року народження, також було призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] ; збережене житло за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , по проспекту [ADDRESS] . Матір`ю [PERSON] , [INFO] , була [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова №231/50 від 11.07.2006 року було дозволено піклувальнику [PERSON] , 1958 року народження, від імені підопічних [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оформити приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я неповнолітніх. Після приватизації вказаної вище квартири Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР на ім`я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло №5А-07-281122 від 16 березня 2007 року, що підтверджується матеріалами архівної (інвентаризаційної) справи КП ХМБТІ на квартиру [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова №292/1 від 22.03.2006 року у зв`язку зі смертю [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] було визнано [PERSON] на сім`ю з двох осіб: [PERSON] - наймач, [PERSON] - племінниця. [PERSON] частину свого часу мешкає у м. Санкт-Петербурзі РФ, отже спірну квартиру для проживання постійно не використовує. На час відсутності позивачки в України в спірній квартирі проживають її батько [PERSON] , дядько [PERSON] та дядько [PERSON] . 15.03.2018 року на підставі документа під назвою «свідоцтво про право власності на житло від 16 березня 2007 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР, реєстраційний №5А-07-281122», відповідно до якого власником квартири [ADDRESS] є виключно [PERSON] , вказана вище квартира була відчужена [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Орловською В.Г., реєстраційний номер 836. 30 березня 2018 року було оформлено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Міссіяж О.А., реєстраційний номер 262. 24.01.2019 року в період відсутності заборони відчуження зазначена квартира за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., реєстровий номер 87, була передана у власність [PERSON] . Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна квартира під [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 87, виданий 24.01.2019, видавник: Малахова Г.І., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45204707 від 24.01.2019, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І.. 20.03.2018 року [PERSON] стало відомо від батька про зміну замків у квартирі на час його відсутності та появу у їх квартирі сторонніх осіб з договором купівлі-продажу від 15.03.2018 року, відповідно до якого [PERSON] передав право власності на квартиру в цілому [PERSON] . Представник позивачка звернувся з заявою в результаті чого 19.04.2018 року до ЄРДР були внесені відповідні відомості, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.04.2018 року. З вказаного витягу вбачається, що 19.04.2018 року в Московському відділі поліції ГУ НП в Харківській області було зареєстровано кримінальне провадження №12018220470002133 за ч.1 ст.190 КК України щодо складення шахрайським шляхом 15.03.2018 року угоди про продаж квартири [ADDRESS] . На теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню №12018220470002133 продовжується. Також це підтверджується наявними документами з матеріалів кримінального провадження №12018220470002133 за ч. 1 ст.190 КК України, які надані суду для дослідження на виконання ухвали суду про витребування доказів. Вимоги позивача щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України надано кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Статею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. ч. 1, 2). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 2007 року реєстраційний № 5А-07-281122 (що міститься в матеріалах архівної (інвентаризаційної) справи КП ХМБТІ) [PERSON] та [PERSON] дійсно мають на праві спільної власності квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.368, ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Як вбачається із матеріалів справи,згоди на розпорядження належною позивачці та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирою [PERSON] не надавала. Як вбачається зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В статті 16 ЦК України одним зі способом захисту прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У [PERSON] була відсутня воля на передачу належного їй нерухомого майна іншій особі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п.10 постанови Пленуму ВССУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Як встановлено судом, відповідачі набули право користування спірним жилим приміщенням у зв`язку з укладанням договору купівлі-продажу, який суд визнає недійсним. У відповідності до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином в ході розгляду справи судом достовірно встановлено той факт, що у відповідача відсутні правові підстави для проживання у спірній квартирі. Угода від 15.03.2018 року була здійснена на підставі правовстановлюючого документу з порушенням вимог закону з початкового моменту, [PERSON] не мав права на розпорядження спірною квартирою без згоди та участі співвласника [PERSON] , у якої була відсутня воля на розпорядження належною їй нерухомістю, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу від 15.03.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , може бути визнаний недійсним. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 2007 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету ХМР, реєстраційний №5А-07-281122 є власником лише Ѕ частини квартири, але має право ставити питання про витребування від [PERSON] квартири в цілому, бо квартира була відчужена за «підробними» документами, знаходилася на момент продажу у спільній сумісній власності без визначення часток. Витребування від [PERSON] зазначеної квартири в цілому також є підставою для скасування реєстрації права власності за відповідачкою. Відповідно до ст.ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, скасуванню підлягають рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які були прийняті у зв`язку з укладенням договорів купівлі-продажу, які порушували вимоги закону. Верховний Суд України здійснюючи аналіз норм ст. 16 ЦК України роз`яснив, що у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. Звідси до задоволення підлягають і позовні вимоги про скасування свідоцтв про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачами. Вказаних позицій дотримується й Верховний суд у Постановах: по справі № 641/2529/19 від 18 лютого 2019 року, по справі № 761/9171/15-ц від 16 травня 2018 року, по справі № 369/7613/16-ц від 18 квітня 2018 року. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Правничу допомогу відповідачу [PERSON] здійснював адвокат Молокосусов Валерій Євгенович на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 25квітня 2018 року та додаткової Угоди до договору від 25 квітня 2018 року, відповідно до якої адвокату сплачено гонорар у розмірі 15600,00 грн. Сплата вказаної суми гонорару передбачає прийняття участі в судових засіданнях, надання клієнту консультацій, збирання документів пд час підготовки позову до суди. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані із оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони,а також той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердила такі витрати,і їх розмір є співмірним, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15600,00 грн. Також, представником позивача було сплачено роботи по проведенню оцінки спірного нерухомого майна, відповідно до акту № 01/05-06/2019 виконаних робіт з оцінки 5 червня 2019 року проведено оцінку нерухомого майна, вартість робіт якої становить 800,00 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягненню підлягає сплачений позивачем судовий збір у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved