Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача за захистом своїх прав. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 25 липня 1996 року він є власником квартири [ADDRESS]. За адресою квартири з 22 жовтня 2002 року зареєстрована відповідач [PERSON], з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі в період з 14 липня 2001 року по 30 травня 2013 року. При цьому [PERSON] не проживає в будинку з травня 2013 року. Відповідач у витратах з утримання квартири участі не бере, відсутні її особисті речі. Просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, визнавши відповідачку такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не прибув. Надав письмову заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути без його участі, не заперечує винесення заочного рішення (а.с.23). Відповідач до суду не прибула, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.22). Заперечень проти позову, заяв про причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 25 липня 1996 року виданого відділом приватизації та управління комунальним майном Торезької міської ради (а.с.4). Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку бюро технічної інвентаризації м. Тореза (а.с.4, зв.б.). Згідно з даними, що містяться в домовій книзі, в квартирі [ADDRESS] з 22 жовтня 2002 року зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с.6-10). Шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний 30 травня 2013 року, актовий запис № 43 (а.с.5). Відповідно до акту обстеження від 02 квітня 2014 року, складеного головою громадського дільничного комітету «Новий» м. Тореза за участі свідків, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка за вказаною адресою не проживає з 03 травня 2013 року після від'їзду до Російської Федерації (а.с.11). Позивач [PERSON] самостійно несе всі витрати по утриманню квартири, сплачує комунальні послуги (а.с.15-16). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 1-2 ст. 405 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового будинку на підставі свідоцтва про приватизацію житлового приміщення. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач у спірному жилому приміщенні не проживає, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні власністю. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що позивачем не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved