Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.07.2016 року на вул.Космічна в м.Дніпрі, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю [NUMBER] завдано механічних пошкоджень. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу також завдано моральну шкоду, яку він просить стягнути з відповідача. Позивач та третя особа надали заяву, відповідно якої просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2016 року по справі про адміністративне правопорушення №201/10864/16-п, [PERSON] визнано винною у скоєнні ДТП, яке сталося 21.07.2016 року на вул.Космічна в м.Дніпрі, відповідач не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Шевроле», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], за що [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно звіту №06/10/16 від 06.10.2016 року про оцінку транспортного засобу, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ФОП [PERSON] матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 24 918,75 грн. Вартість звіту складає 900,00 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ані позивача, ані відповідача не була застрахована у встановленому законом порядку, що не дає можливість постраждалій особі звернутись до страховика за відшкодуванням заподіяної шкоди. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України зробленого під час розгляду справи № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З системного аналізу вищезазначених норми права, суд приходить до висновку, що належним відповідачем по справі є [PERSON], яка на правових підставах володіла транспортним засобом та безпосередньо діями якої заподіяно шкоду позивачу. З огляду на такі обставини суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 24 918,75 грн. та 900 грн. витрат на складання звіту в повному обсязі. З приводу вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що моральна шкода з урахуванням характеру поведінки відповідача та фізичних, душевних і психічних страждань позивача підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення 2000 грн. з заподіювача шкоди - відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує судові витрати по справі із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial