Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що відповідач 23 серпня 2011 року взяв у нього в борг гроші в сумі 15000 гривень, які обіцяв повернути до 23 вересня 2012 року, про що відповідач написав розписку, також відповідач 28 листопада 2011 року взяв у нього в борг гроші в сумі 3150 гривень, які обіцяв повернути до 28 листопада 2012 року, про що відповідач написав розписку, крім цього, відповідач 22 грудня 2011 року взяв у нього в борг гроші в сумі 6300 гривень, які обіцяв повернути до 22 грудня 2012 року, про що відповідач також написав розписку, але кошти не повернув до цього часу, тому позивач просить стягнути з відповідача борг за договорами позики на загальну суму 24450 гривень, а також: інфляцію з простроченої суми боргу в сумі 19838 гривень 73 копійки, три проценти річних з простроченої суми боргу в сумі 733 гривні 50 копійок, сплачені судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 692 гривні 92 копійки та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 500 гривень. Позивач подав до суду заяву, в якій підтримує позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, і просить справу розглянути без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через повідомлення в газеті «Народне слово» №9-10 від 07 березня 2017 року. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України - відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 23 серпня 2011 року взяв у [PERSON] в борг гроші в сумі 15000 гривень, які обіцяв повернути до 23 вересня 2012 року,про що відповідач написав розписку(а.с.5), але до цього часу кошти не повернув, на неодноразові пропозиції позивача виконати боргові зобов'язання не реагує. Також [PERSON] 28 листопада 2011 року взяв у [PERSON] в борг гроші в сумі 3150 гривень, які обіцяв повернути до 28 листопада 2012 року,про що написав розписку(а.с.6), але до цього часу кошти не повернув, на неодноразові пропозиції позивача виконати боргові зобов'язання не реагує. Крім цього, [PERSON] 22 грудня 2011 року взяв у [PERSON] в борг гроші в сумі 6300 гривень, які обіцяв повернути до 22 грудня 2012 року,про що написав розписку(а.с.7), але до цього часу кошти не повернув, на неодноразові пропозиції позивача виконати боргові зобов'язання не реагує. Тобто, загальний борг за договорами позики становить 24450 гривень, які відповідач відмовляється в добровільному порядку повертати позивачу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На день розгляду справи судом сума позики позивачу не повернута, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору, а тому позов в частині стягнення грошових коштів в сумі 24450 гривень підлягає задоволенню. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вищевказаного, сума інфляції за час прострочення боргу на 21.03.2016 року складає 19838 гривень 73 копійки, з розрахунку, що сума простроченого боргу на 21.03.2016 року становить 24450 гривень. Індекс інфляції у вересні-грудні 2012 року становить 100,2%. Індекс інфляції в 2013 році становить 100,5%. Індекс інфляції в 2014 році становить 124,9%. Індекс інфляції в 2015 році становить 143,3%. Індекс інфляції в січні-лютому 2016 року становить 100,5%. 24450 х 181,14 : 100 = 44288,73 грн. сума боргу з урахуванням інфляції - 24450 гривень = 19838 гривень 73 копійки(а.с.28). Що стосується трьох процентів річних від простроченої суми, то вона становить 733 гривні 50 копійок, тобто: сума простроченого боргу за договором позики від 23.08.2011 року становить 15000 гривень, 3% річних від суми боргу - 450 гривень; сума простроченого боргу за договором позики від 28.11.2011 року становить 3150 гривень, 3% річних від суми боргу - 94 гривні 50 копійок; сума простроченого боргу за договором позики від 22.12.2011 року становить 6300 гривень, 3% річних від суми боргу - 189 гривень; всього 3% від простроченої суми боргу становить 733 гривні 50 копійок. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, сума інфляції за час прострочення боргу на 21.03.2016 року складає 19838 гривень 73 копійки та 3% річних, що складає 733 гривні 50 копійок. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду, були понесенні судові витрати у виді судового збору в розмірі 692 гривні 92 копійки, що підтверджується платіжними квитанціями(а.с.1,25). Крім цього, відповідно до квитанцій від 01 березня 2017 року(а.с.103-104), позивачем було сплачено 250 гривень за оголошення в газеті «Народне слово» про виклик відповідача в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 692 гривні 92 копійки сплаченого судового збору та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 250 гривень. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, а саме: стягнути з відповідача на користь позивачаборг за договором позики в сумі 24450 гривень, інфляцію з простроченої суми боргу в сумі 19838 гривень 73 копійки, три проценти річних з простроченої суми боргу в сумі 733 гривні 50 копійок, сплачений судовий збір в сумі 692 гривні 92 копійки та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 250 гривень. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Outcome: approved