Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 21.04.2017 року у розмірі 38\~053,57 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2\~270,00 грн., зазначаючи, що 21.04.2017 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.04.2017 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 16.03.2021 року складає 38\~053,57 грн., з яких: 38\~053,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього в матеріалах справи мається заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання, призначене на 06.10.2021 року на 09.15 годину не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином,\~суд вважає,\~що відповідач\~ [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.04.2017 року. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення. На підтвердження\~позовних вимог\~позивачем надано\~анкету-заяву\~про приєднання\~до Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг в\~Приватбанку,\~розрахунок заборгованості\~за договором\~№ б/н\~від 21.04.2017\~року станом\~на 31.03.2020\~року та\~станом на\~16.03.2021\~року,\~виписку за\~договором б/н\~станом на\~17.03.2021\~року;\~довідку про\~зміну умов\~кредитування та\~обслуговування кредитної\~картки оформленої\~на [PERSON] ;\~довідку про\~те,\~що між\~АТ КБ\~«Приватбанк» та\~ [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останньому було надано кредитну картку з № [NUMBER] , термін дії 12/20, копію витягу з тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», що відображає зміни та знаходиться на сайті www.privatbank.ua, копію документа, що посвідчує особу відповідача. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 16.03.2021 року складає 38\~053,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 0,00 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] особисто підписав анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а отже, суд виходить з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідач користувався вищевказаним кредитом, наданим банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані банком платежі, передбачені договором, що підтверджується наданими банком розрахунками заборгованості відповідача перед банком (а.с.10-13) доданими до позовної заяви, які при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах справи є належними та допустимими доказами у цій справі. Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від банку за вищевказаним кредитним договором, а з розрахунку кредитної заборгованості встановлено, що позичальник частково сплачував заборгованість. Однак, як було встановлено судом із розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, та банківської виписки з карткового рахунку відповідача, останнім витрачено кредитних коштів на загальну суму в розмірі 26 657,27 гривень, а внесено грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму в розмірі 2\~250,00 гривень. Отже, залишок не сплаченої заборгованості за кредитом становить 24 407 гривень 27 копійок (26\~657 гривні 27 копійок 2 250 гривень 00 копійок = 24 407 гривень 27 копійок). Суд не приймає до розрахунку суми (відсотки, пеню), які списувались за використання кредитного ліміту та автоматичне погашення простроченої заборгованості, оскільки позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови надання споживчого кредиту та Умови та Правила банківських послуг, а також не підтверджено наявність у заяві відповідача умов щодо прав Банку, в тому числі на договірне списання будь-яких коштів з картки. Вказане повністю узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 11 вересня 2019 року. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»). Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції). Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за кредитом. Аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а тому є всі підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 21.04.2017 року, станом на 16.03.2021 року в сумі 24\~407 грн. 27 коп., а в стягненні іншої суми заборгованості за тілом кредиту необхідно відмовити. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~При зверненні\~до суду\~позивачем сплачений\~судовий збір\~в сумі\~2270\~грн.\~У пропорції\~до задоволених\~вимог (24\~407,27\~грн.)\~сума судового\~збору,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача,\~складає 1\~455 гривень 96 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial