Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] (надалі Відповідач), третя особа Криворізька міська рада, про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за результатом перевірки звернення мешканців виявлено, що на земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] громадянкою [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , виконано реконструкцію двох існуючих сараїв під капітального гараж із збільшенням їх розмірів на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети та без дозвільних документів на проведення реконструкції. Спеціалістами виконкому Металургійної районної у місті ради виконано обстеження земельної ділянки біля будинку [ADDRESS] , за результатом чого складено акт обстеження земельної ділянки від 11.05.2018р. та підготовлено схему його розміщення. Також, представником виконкому районної у місті ради складено протокол про адміністративні правопорушення на гр. [PERSON] за порушення ст. 152 кодексу України про адміністративні правопорушення Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів про те, що 11.05.2018 в 11.30 виявлено, що [PERSON] виконувались будівельні роботи біля житлового будинку [ADDRESS] , а саме: проводилась реконструкція двох існуючих сараїв під капітальний гараж. Роботи виконувались без дозвільних документів, чим порушено п. 10.1 Правил благоустрою в м. Кривому Розі (рішення міської ради від 21.10.2015 № 4038). Одночасно, виконкомом районної у місті ради було направлено гр. [PERSON] лист від 15.05.2018 № К-287-П про необхідність виконання у добровільному порядку роботи по звільненню самовільно зайнятої земельної ділянки біля будинку [ADDRESS] від самовільно проведеної реконструкцію двох існуючих сараїв під капітального гараж із збільшенням їх розмірів. Незважаючи на вищевказане, на даний час відповідач в добровільному порядку не виконав звільнення земельної ділянки від самовільно побудованого гаражу, у зв`язку з чим виконком Металургійної районної у місті ради вимушений звернутися до суду щодо примусового звільнення земельної ділянки. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Третя особа надала письмові пояснення, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що згідно акту обстеження земельної ділянки від 11.05.2018 року та від 27.08.2019 року громадянин кою [PERSON] біля житлового будинку [ADDRESS] розміщено гараж приблизною площею 18 кв.м, при цьому правовстановлюючі документи на земельну ділянку та нерухоме майно відсутні, а отже порушено ст. 125, 211 Земельного кодексу України (а.с. 9,10). Схемою розміщення підтверджено місце знаходження вказаної земельної ділянки та гаражу (а.с. 11). Позивачем були направлені листи до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, Головного управління Держземкадастру у Дніпропетровській області (лист від 22.05.2018 № 04/29-1751) з питання прийняття заходів до [PERSON] у зв`язку з порушенням нею земельного законодавства. Матеріали справи не містять відомостей про вжиття вказаними службами будь-яких заходів до [PERSON] . Незважаючи на вищевказане, на даний час відповідач в добровільному порядку не виконав звільнення земельної ділянки від самовільно побудованого гаражу, у зв`язку з чим виконком Металургійної районної у місті ради вимушений звернутися до суду щодо примусового звільнення земельної ділянки. Отже судом встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 18 кв.м., що розташована біля будинку [ADDRESS] , входить до складу земель житлової та громадської забудови та знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Криворізької міської Ради. Криворізькою міською Радою рішення про надання [PERSON] земельної ділянки для розміщення гаражу не приймалось, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні, а тому ця земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачкою. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] зверталась до виконкому Металургійної районної у місті ради від 29.05.2019 № Н-46-ОП з питання незаконної будівлі гаража за адресою [ADDRESS] , на яку відсутнє право власності, чим підтверджено самовільне будівництво та самовільне зайняття земельної ділянки. На вказане звернення [PERSON] було надано роз`яснення від 16.06.2018 року № Н-46-ОП про те, що в результаті проведення будівельних робіт щодо реконструкції двох існуючих сараїв з збільшенням їх розмірів [PERSON] порушено земельне законодавства, а саме ст. 125 Земельного кодексу України - використання земельної ділянки без державної реєстрації, та ст. 211 Земельного кодексу України - самовільне зайняття земельної ділянки. На підставі\~ч.1\~ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 13 Конституції України від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, окрім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. За вимогами ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використаннями та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.\~\~\~\~ Відповідно до частин 1 та 2 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації, а право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Також Земельний кодекс України містить заборону щодо використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації (ч. 3 ст. 125 Кодексу). Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Зважаючи на те, що, відповідно до рішення Криворізької міської ради від 31.03.2016 року № 381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів», саме виконкоми районних у місті рад здійснюють роботу з самоврядного контролю за наявністю у землекористувачів документів, що підтверджують їхні права користування на землю, шляхом обстеження земельних ділянок щодо дотримання умов їх використання і охорони відповідно до чинного законодавства України, тому суд відхиляє доводи Відповідача з приводу того, що з вказаним предметом позову мала права звертатись Криворізька міська рада, а не Металургійна районна у місті рада, оскільки Виконавчий комітет\~Металургійної районної у місті рада є землекористувачем\~земельної ділянки, яку незаконно використовує відповідач, і, відповідно до ст.ст. 152, 312 ЗК України, вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Відповідно до п. б. ч. 1\~ст. 211 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок. Приймаючи до уваги те, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій виконано розміщення металевого гаража, крім того, відповідач не звертався у встановленому законом порядку до органів самоврядування із заявою про надання йому у користування (оренду) земельної ділянки, необхідної для розміщення гаража, а тому зобов`язаний звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку, привести її в придатний для використання стан шляхом демонтажу самовільно побудованого гаража. Між тим, позивач просить привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи демонтаж самовільно побудованого гаража біля будинку [ADDRESS] , натомість дослідженими письмовими матеріалами справи встановлено, що самовільно збудований гараж [PERSON] розташований біля будинку [ADDRESS] , тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial