Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, у якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №075-2008-1282 від 23.04.2008 року у розмірі 145928,95 доларів США та покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 23.04.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №075-2008-1282 на суму 134474,00 доларів США зі сплатою 12,75% річних, строком до 10.04.2038 року. Позивач виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредит у розмірі визначеному договором кредиту, однак позичальник своїх обов`язків по погашенню кредиту не виконує. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.2.5. кредитного договору позивач зазначає, що у позичальника виник обов`язок повністю повернути кредит та сплатити нараховані відсотки у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо сплати процентів. Сума заборгованості становить 145928,95 доларів США, з яких: 130350,72 долара США заборгованість по кредиту; 15509,11 доларів США заборгованість по відсотках; 69,12 доларів США заборгованість по підвищених відсотках. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 23.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №075-2008-1282-Р. У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором кредиту, згідно п. 2.2. Договору поруки, 25.02.2015 року банк направив поручителю лист-вимогу, але поручитель не виконав умов договору, суму заборгованості не повернув. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року позов банку було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором кредиту №075-2008-1282 від 23.04.2008 року у розмірі 145928,95 доларів США, в іншій частині позову відмовлено (Т. 1, а.с. 182-190). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] відхилена (Т. 2, а.с. 31-33). Постановою Верховного Суду від 05.12.2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.10.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 2, а.с. 210-213). У своїй постанові Верховний Суд, зокрема зазначив про те, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Матеріалами справи підтверджується, що після направлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості (13 березня 2010 року) від імені боржника вносилися кошти на рахунок банку, відкритий саме для обслуговування кредиту, та не було зазначено їх окремого призначення, таким чином банком правомірно було направлено такі кошти на погашення заборгованості у встановленому порядку черговості. Проте матеріалами справи не підтверджується висновок судів попередніх інстанцій, що вимога банку про дострокове повернення кредиту (13 березня 2010 року) втратила чинність у зв`язку з її виконанням боржником. Водночас право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, суду першої інстанції

Outcome: partial