Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. була прийнята Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 листопада 2020 року, якою було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на ј частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] та Ѕ частину у праві власності на земельну ділянку [ADDRESS] , що залишилася після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] . Також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на Ѕ частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Він відноситься до спадкоємців першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . Після його смерті була заведена спадкова справа. На день смерті батькові належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] та земельна ділянка [ADDRESS] . Крім того, на день смерті батька до нього перейшло право спадкування депозиту по заповіту, що був складений ним у фінансовій установі (відділення Ощадбанку) ф№52 ордер на зарахування вкладу. Отже, він прийняв спадщину після смерті батька фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном. Свідоцтво про право на спадщину до 01 січня 2004 року, коли діяли норми Цивільного кодексу УРСР не видавалося. Таким чином, вважає, що в даному випадку нотаріусу правовстановлюючі документи на майно, що залишилося після смерті батька та докази проживання з ним, надавати не обов`язково. Щодо спадкування ним спадщини після смерті матері [PERSON] зазначив, що нею за життя 29 жовтня 2003 року був посвідчений заповіт приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., яка заповіла йому автомобіль марки ВАЗ 2103, а все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона матиме право заповіла [PERSON] . Його долю від спадкової маси після смерті батька, на яку він не отримав від нотаріуса свідоцтв про право на спадщину за законом, успадкувала його мати, яка незаконно розпорядилася його долею, склавши заповіт від 29 жовтня 2003 року. Вважає, що нотаріус не мав жодних законних підстав видавати його брату [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад із залишком 11\~000 грн., свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки нею не враховані чинні на час відкриття спадщини Цивільний кодекс УРСР від 18 липня 1963 року. У зв`язку з цим, просить визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2020 року виданої нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та зобов`язати її видати йому Свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на ј частину квартири [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки [ADDRESS] , що залишилося після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та видати Свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частини квартири [ADDRESS] та ј земельної ділянки [ADDRESS] , [ADDRESS] , що залишилося після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. 03 червня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . що підтверджено копією Свідоцтва про смерть від 20 жовтня 2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина. Так, з листа Другої черкаської державної нотаріальної контори від 03 грудня 2015 року вбачається, що відповідно до матеріалів спадкової справи № 218/99 єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після померлого [PERSON] , була його дружина [PERSON] . На підставі заяв [PERSON] їй були видані свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , автомобіль марки ВАЗ 2103, грошові вклади Промбудбанку м. Черкаси, акції, причіп ММЗ-81021 та грошові вклади Ощадбанку м. Черкаси. Також зазначено, що позивачем [PERSON] не було надано нотаріусу з 1999 року оригіналів ощадних книжок, тому у нього відсутній факт прийняття спадщини. У позові позивач посилається на те, що на день смерті батька до нього перейшло право спадкування депозиту по заповіту, що був складений ним у фінансовій установі (відділення Ощадбанку) ф№52 ордер на зарахування вкладу. Отже, він прийняв спадщину після смерті батька фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном, відповідно до вимог норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. Згідно довідки АТ «Державний ощадний банк України» від 20 лютого 2020 року, дійсно на ім`я позивача [PERSON] в ТВБВ № 10023/034 філії Черкаське облуправління «АТ «Ощадбанк» 06 листопада 2020 року переоформлено компенсаційний рахунок № [NUMBER] по заповіту (ф.№ 52 ордер на зарахування вкладу) з рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Позивач посилається на те, що переоформлення вказаного рахунку є офіційним підтвердженням фактичного вступу у спадщину, а тому вважає, що подавати інші підтверджуючі документи подавати не обов`язково. Однак, з такою позицією позивача погодитися не можна, виходячи з наступного. Статтею 564 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини після [PERSON] , було встановлено, що грошовий вклад, стосовно якого вкладник зробив розпорядження банку, не входив до складу спадщини, у зв`язку з чим на нього державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину не видавалось. На цей вклад не розповсюджувалися норми про обов`язкову частку у спадщині. Вклад видавався особі, яка була вказана у заповідальному розпорядженні, незалежно від часу її звернення до банку. При цьому, для одержання вкладу спадкоємцю достатньо було надати документ, що встановлює його особу, та свідоцтво про смерть вкладника. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР є два шляхи прийняття спадщини; подача заяви про прийняття спадщини до шести місяців з дня смерті спадкодавця. Така заява подається до нотаріальної контори по місцю проживання (прописки) померлої особи; якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (таким фактом може бути наявність у спадкоємця документів виданих за життя спадкодавця на те чи інше майно, ощадної книжки, тощо). Згідно п. 113 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, що у зазначений шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, не проживав з батьком на момент його смерті, доступу до його речей у нього не було, а також Ощадних книжок батька у нього на руках не було. Таким чином, суд вважає, що нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки факт прийняття спадщини не підтверджений належними документами. Судом також встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя 29 жовтня 2003 року [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла автомобіль марки ВАЗ 2103 [PERSON] , а все інше майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2012 року до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою при прийняття спадщини після її смерті звернувся син [PERSON] , у зв`язку з чим заведена спадкова справа №770/12 після смерті [PERSON] 27 листопада 2015 року до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом звернувся син [PERSON] . [PERSON] . Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 03.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3\~ст. 1268 ЦК України, - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу\~(шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті матері прийняв спадщину. Тому 27 листопада 2015 року державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори видані Подольському В.П. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; грошовий вклад в сумі 11 000 гривень в АТ «Ощадбанк». А також 29 грудня 2015 року нотаріусом видано Подольському В.П. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0548 га кадастровий номер 7124989000:02:006:0321, що розташована: [ADDRESS] . Позивач вважає, що його долю від спадкової маси після смерті батька, на яку він не отримав від нотаріуса свідоцтв про право на спадщину за законом, успадкувала його мати, яка незаконно розпорядилася його долею, склавши заповіт від 29 жовтня 2003 року. Однак, суд вважає, що видача вищевказаних Свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відбулося у повній відповідності із вимогами законодавства України. При цьому суд враховує, що на момент смерті [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , зокрема Ѕ частина вказаної квартири була нею набута в результаті приватизації, що підтверджено Свідоцтвом №8327 про право власності на житло виданим органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, а інша Ѕ частина вказаної квартира належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.1999 року після смерті її чоловіка [PERSON] , виданого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою. Земельна ділянка площею 0,0548 га кадастровий номер 7124989000:02:006:0321, що розташована: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №17-20-454, виданого та зареєстрованого Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області 16.05.2000 року. \~ \~ \~ \~Вищезазначені заповіт та свідоцтва про право на спадщину оскаржувалися позивачем [PERSON] у судовому порядку. Так, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання недійсними дій нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, усунення від права на спадкування. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2017 року вказане рішення суду залишене без змін. Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області залишено без змін. \~ \~ \~ \~Отже, судами всіх інстанцій було встановлено законність оскаржуваного [PERSON] заповіту, а також Свідоцтв про право на спадщину, виданих його брату [PERSON] . Згідно з частиною четвертою\~статті 82 ЦПК України\~обставин, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В подальшому [PERSON] звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, а саме на ј частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] та Ѕ частину у праві власності на земельну ділянку [ADDRESS] , що залишилася після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] ; а також на Ѕ частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . 20 листопада 2020 року нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на ј частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] та Ѕ частину у праві власності на земельну ділянку [ADDRESS] , що залишилася після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] . Також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на Ѕ частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач вважає, дану постанову незаконною та такою, що підлягає до скасування. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч.3\~ст.49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови у її вчиненні. Як вбачається з п. 9 ч. 1\~ст.49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених\~ст.49 Закону України «Про нотаріат»\~на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч.2\~ст.50 Закону України «Про нотаріат»\~право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 4.2, 4.12, 4.14, 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за №282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва, а також, докази: родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем (свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів,\~копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин); при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб,\~склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після\~подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Тобто з зазначеного вбачається, що підставами для скасування нотаріальної дії є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури її здійснення. В даному випадку суд вважає, що позивачем не обґрунтована незаконність постанови державного нотаріуса та не наведено підстав для її скасування. Згідно\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1\~ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Таким чином, розглянувши справу в межах позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому\~суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, так як\~нотаріусом не було допущено порушення норм\~Закону України «Про нотаріат». Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд відмовляє в позові, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення судових витрат у справі.

Outcome: dismissed