Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим примушенням, а саме квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить [PERSON], у даній квартирі прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте фактично останні не проживають у квартирі з липня 1998 року. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до Договору купівлі-продажу від 15.07.1998 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 3187. Відповідно до Довідки форми 3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» № 3600 від 01.07.2015 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Фактично відповідачі не проживають у вказаній квартирі з липня 1998 року, що підтверджується актом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» від 29.07.2015 року. Таким чином, відповідачі добровільно залишили квартиру, тривалий час в ній не мешкають, своєю реєстрацією в квартирі створюють для позивача, як для власника житла, перешкоди. Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України, співвласник повинен приймати участь у витратах по утриманню будинку, прилеглої території, сплачувати за інші комунальні послуги. За ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місце проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі участі у витратах по утриманню квартири не приймають, за комунальні послуги не сплачують та не проживають у ній тривалий час. На підставі викладеного,

Outcome: approved