Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив та обґрунтовував тим, що згідно з договором не відновлювальної кредитної лінії №828 від 27.11.2006, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник - повернути в передбачені цим договором строки кредит в розмірі 240000,00 грн та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 27.11.2006 між селянським фермерським об`єднанням «Володимирівське», ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір поруки №828, згідно з яким, поручитель СФО «Володимирівське» зобов`язується перед кредитором ВАТ «Ощадбанк» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником [PERSON] зобов`язання за кредитним договором №828 від 27.11.2006, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (п.1.1 договору). У разі порушення боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку передбаченому цим Договором (п.2.1). 27.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та селянським фермерським об`єднанням «Володимирівське» укладено договір застави майна. Згідно з цим договором заставодавець СФО «Володимирівське», як майновий поручитель боржника [PERSON] , з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності (п.1.1). Предметом застави за цим договором є майно, а саме: трактор марки МТЗ - 82,1, реєстраційний номер [NUMBER] , трактор марки МТЗ-82,1, реєстраційний номер [NUMBER] , обладнання для виробництва крупи гречки в кількості 2 позицій. Загальна оціночна вартість обладнання становить 177293,23 грн. [INFO] помер директор СФО «Володимирівське» [PERSON] , та чи отримав він вказаний кредит позивачу не відомо. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] 01.10.2009 рішенням №2 про зміну складу ліквідаційної комісії селянського фермерського об`єднання «Володимирівське» було змінено склад ліквідаційної комісії СФО «Володимирівське» та позивача було обрано головою ліквідаційної комісії. Згідно з протоколом №2 від 16.11.2009 [PERSON] було обрано директором СФО «Володимирське». Відповідно до виписки ТВБВ №10003/0357 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» по рахунку № [NUMBER] , який належав [PERSON] , позивач сплатив кредит за [PERSON] за період з 29.10.2009 по 25.05.2010 в сумі 122500,00 грн. Згідно з випискою ТВБВ №10003/0357 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» по рахунку № [NUMBER] , який належав [PERSON] , позивач сплатив кредит за період з 31.05.2010 по 02.11.2011 в сумі 77500,00 грн. 03.0.2014 [PERSON] направив на адресу [PERSON] та [PERSON] письмові вимоги про сплату вищевказаного боргу, проте до теперішнього часу кошти не повернуто. За таких обставин, позивач звернувся до суду. Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015, залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02.04.2015, було встановлено, що в даних правовідносинах відсутній обов`язок відповідачів по поверненню боргу, який він сплатив за покійного [PERSON] , так як до нього не перейшли права кредитора у зобов`язанні, оскільки він не мав права на майно боржника за кредитним договором і право на майно поручителя. Також було встановлено, що Банк не заявив вимог до спадкоємців [PERSON] , так як мав їх пред`явити протягом шести місяців від дня відкриття спадщини, а тому втратив право вимагати від спадкоємців повернення боргу. У зв`язку з чим, позивач вважає, що кошти, отримані від позивача Банком за покійного [PERSON] є безпідставно отриманими. 22.07.2015 позивач направив відповідачу вимогу щодо відшкодування йому коштів у сумі 200000,00 грн. Однак, листом від 19.08.2015 Банк повідомив йому, що предмет вимоги виник з правовідносин, що склалися за договором не відновлювальної кредитної лінії від 27.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями якого є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому у Банка відсутні правові підстави для задоволення вимоги. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті та збережені кошти в сумі 200000,00 грн та 195975,00 грн процентів за користування ними, а всього 395975,00 грн. У судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги уточненого позову не визнала та заперечувала проти їх задоволення, наполягаючи на застосуванні судом строків позовної давності, оскільки з позовної заяви вбачається, що [PERSON] , у рахунок погашення боргу [PERSON] , сплатив Банку кошти в розмірі 200000,00 грн в період з 29.10.2009 по 02.01.2011, у зв`язку з чим, право звернутись до суду у позивача було з 2011 року. Крім того, в обгрунтування письмових заперечень (том 1 а.с. 72-74) представник АТ «Державний ощадний банк України» зазначив, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Третя особа може виконати зобов`язання за боржника внаслідок особистої симпатії або родинних чи дружніх зв`язків. У даному випадку позивач є чоловіком доньки померлого [PERSON] , а тому підстав вважати безпідставним зарахування коштів на погашення кредиту, не має. Крім того, Банк дійсно не пред`явив вимог до спадкоємців [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, оскільки між Банком та [PERSON] 20.10.2009 укладено угоду про врегулювання спору згідно з якою останній став новим боржником за договором не відновлювальної кредитної лінії №828 від 27.11.2006, а тому заявляти вимоги до спадкоємців не було потреби. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що погашала кредит інша особа, а не позивач, надавши у підтвердження своїх доводів квитанції про оплату. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення уточненого позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 27.11.2006 між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі керуючої філії - Криворізького відділення №7897 ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір не відновлювальної кредитної лінії №828 (том 1 а.с. 6-8), згідно з яким банк зобов`язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався отримувати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит в розмірі 240000,00 грн з остаточним терміном повернення не пізніше 26.11.2009, з відсотковою ставкою 20% річних (п.п. 1.1, 1.2). Згідно з договором поруки №828 від 27.11.2006 (а.с. 9-10) поручитель Селянське (фермерське) об`єднання «Володимирівське» в особі заступника директора [PERSON], зобов`язалося перед кредитором ВАТ «Ощадбанк» в особі філії Криворізьке ВОБ №7897, відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №828 від 27.11.2006, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Також, 27 листопада 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (заставодержатель) і СФО «Володимирівське», в особі [PERSON] (заставодавець) укладений договір застави майна (том 1 а.с. 11-12), за умовами якого заставодавець, як майновий поручитель боржника, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 882 від 27.11.06 передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах визначених в договорі предмет застави - трактор МТЗ-82.1 (2 штуки), обладнання для виробництва крупи гречки в кількості 2 позицій, що належить заставодавцю на праві власності. [PERSON] , який був директором СФО «Володимирівське» [INFO] помер. Спадкоємцями після його смерті є дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Згідно з рішенням №2 про зміну складу ліквідаційної комісії селянського (фермерського) об`єднання «Володимирівське» від 01.10.2009 (а.с. 16) головою ліквідаційної комісії обрано [PERSON] . У протоколі № 2 загальних зборів СФО «Володимирівське» від 16.11.09 (том 1 а.с. 17) вказано, що [PERSON] обрано директором СФО «Володимирівське». З ксерокопії банківської виписки по рахунку [PERSON] зазначено, що плата за кредит за [PERSON] вносилась [PERSON] (том 1 а. с. 13-14). У листах від 15.12.14 та від 27.01.2015 (том 1 а.с. 20, 21) ВАТ «Ощадбанк» підтвердив, що кредит по [PERSON] повністю сплачений. З метою повернення коштів позивач звернувся до Новгородківського районного суду Кіровоградської області з вимогами до спадкоємців померлого [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 (том 1 а.с. 22-23), залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 (том 1 а.с. 24-26), було встановлено, що в даних правовідносинах відсутній обов`язок відповідачів по поверненню боргу, який він сплатив за покійного [PERSON] , так як до нього не перейшли права кредитора у зобов`язанні, оскільки він не мав права на майно боржника за кредитним договором і право на майно поручителя. Також було встановлено, що Банк не заявив вимог до спадкоємців [PERSON] , так як мав їх пред`явити протягом шести місяців від дня відкриття спадщини, а тому втратив право вимагати від спадкоємців повернення боргу. За таких обставин, вважаючи, що сплачені ним кошти безпідставно набуті ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] 22 липня 2015 року надіслав на адресу ПАТ «Державний ощадний банк України» письмову вимогу про сплату боргу, в якій повідомив про погашення боргу по кредитному договору перед ВАТ «Ощадбанк» за померлого [PERSON] та вимагав протягом 7 днів з моменту отримання вимоги повернути кошти в сумі 200000,00 грн. Як вбачається з листа №12/1-1236/3966 від 19.08.2015 (том 1 а.с. 30) Банк повідомив позивачу про те, що предмет вимоги виник із правовідносин, що склалися за договором не відновлювальної кредитної лінії від 27.11.2006 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями якого є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зважаючи на це, у Банка відсутні правові підстави для задоволення цієї вимоги. Позивач вважає, що його права були порушені та АТ ««Державний ощадний банк України» без належної правової підстави набуло грошові кошти, сплачені ним за кредитом [PERSON] , а тому зобов`язано їх повернути. Суд не може погодитися з такою позицією [PERSON] з таких підстав. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями11,600,601,604- 607,609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. З квитанцій, що надані третьою особою [PERSON] вбачається, що за [PERSON] здійснювалися платежі на погашення кредитної заборгованості іншою особою, у тому числі і [PERSON] . З наданих позивачем квитанцій вбачається, що кошти перераховувались позивачем [PERSON] відповідачу в рахунок виконання договору не відновлювальної кредитної лінії №828, що був укладений між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України». Ні позивачем, ні його представником не було надано до суду належних та допустимих доказів щодо безпідставності перерахувань у загальній сумі 200000,00 грн на банківський рахунок АТ «Державний ощадний банк України», оскільки така правова підстава існувала у вигляді зобов`язання за кредитним договором. Натомість судом встановлено, що позивачем з власної волі перераховано відповідачу кошти з призначенням платежу «плата за кредит [PERSON] за [PERSON] », а стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено з допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. З цих підстав, суд критично оцінює та відхиляє посилання позивача на те, що відносини сторін мають регулюватись нормами ст. 1212 ЦК України, адже ця стаття передбачає наслідки набуття чи збереження майна за відсутності правової підстави і не може бути застосована у разі наявності договірних правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 528 ЦК, на яку також посилався позивач у позовній заяві, інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положенням статей 512-519 цього Кодексу. Суд дійшов висновку про те, що до позивача не перейшли права кредитора у зобов`язанні, адже він не мав права на майно боржника за кредитним договором (право оренди, право застави тощо) і право на майно поручителя, тобто на майно СФО, яке було передане у заставу. Позивач не зазначає і інші особи, які беруть участь у справі, не підтверджують того, що [PERSON] сплачував Банку кредитні кошти за померлого [PERSON] за згодою спадкоємців померлого чи за згодою СФО, як майнового поручителя. За життя [PERSON] також не покладав на позивача обов`язок сплатити борг за кредитом. Разом з цим, позивач розрахунку боргу, який існував на день смерті [PERSON] не надав. Сплата [PERSON] , як фізичною особою, на користь Банку платежів в рахунок боргу позичальника [PERSON] не підтверджується належними та допустимими доказами та не означає, що СФО «Володимирівське» визнало цей борг, адже від імені СФО «Володимирівське» ніяких платежів не було. У той же час, у справі відсутні будь-які докази про те, що Банк заявляв будь-які вимоги до СФО. Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК застава припиняється у разі припинення зобов`язання забезпеченого заставою. Таким чином, виходячи із встановленої судом наявності фактичних договірних відносин між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача обов`язку повертати кошти позивачу, а тому підстав для задоволення позову не має. Щодо застосування строків позовної давності, суд приходить до таких висновків. У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», - йдеться у постанові. Також у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) встановлено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. У даному випадку, суд прийшов до висновку про недоведеність вимог позивача, у зв`язку з чим, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідача не компенсуються.

Outcome: dismissed