Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Виконавчого комітету Яготинської міської ради Київської області про зміну статусу нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтував наступним. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 2007 року позивач являється власником квартири за [ADDRESS] . Однак, позивач вважає, що належному майну невірно визначено статус, оскільки фактично він має у своєму користуванні житловий будинок, а не квартиру. Відтак, з огляду на дану обставину позивач позбавлений можливості приватизувати земельну ділянку, а також зробити добудови до належного йому майна. Так, головною відзнакою квартири і будинку є відособленість. Квартира розміщується у житловому блоці, де знаходиться ще декілька аналогічних приміщень. Будинок відособлений від других об`єктів нерухомості, всі комунікації, що розміщені у ньому є автономними. Інженерні системи квартир є централізованими, це стосується водопостачання, опалення, електрики. При цьому весь будинок є неділимим, у квартирі є елементи, що знаходяться у спільному користуванні. У будинку є відособлений вхід, у квартирі тільки вхідні двері. Враховуючи те, що належне позивачу нерухоме майно має всі автономні комунікації, при цьому приміщення є відособленим від других об`єктів нерухомості, а також те, що поруч з майном розміщена присадибна ділянка, господарські будівлі та споруди, встановлений статус квартири підлягає зміні на житловий будинок. Відтак, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про зміну статусу нерухомому майну. Однак, листом від 09.06.2021 року за № 03-13/1413 у задоволенні заяви позивача було відмовлено, оскільки Яготинська міська рада не має правових підстав для прийняття рішення про зміну статусу квартири, в зв`язку з чим йому рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ч. 1 (1) ст. 37 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Враховуючи вищевказані обставини з метою захисту своїх порушених прав, вона вимушена звернутися до суду із даною заявою, оскільки дана обставина впливає на її права та обов`язки, адже законодавством розмежований статус нерухомого майна та визначений правовий порядок для його використання. Так, їй належать земельна ділянка, на якій розміщений її будинок, а також господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом, тобто вона є власником будинку, а не квартири. Головною відзнакою квартири і будинку є відособленість. Квартира розміщується у житловому блоці, де знаходиться ще декілька аналогічних приміщень. Будинок відособлений від других об`єктів нерухомості, всі комунікації, що розміщені у ньому є автономними. Інженерні системи квартир є централізованими, це стосується водопостачання, опалення, електрики. При цьому весь будинок є неділимим, у квартирі є елементи, що знаходяться у спільному користуванні. У будинку є відособлений вхід, у квартирі тільки вхідні двері. Наявність земельної ділянки свідчить про те, що це будинок, оскільки квартири позбавлені земельних ділянок. Отже статус належного їй нерухомого майна, вказаний у правовстановлюючих документах є помилковим та не дає їй змоги розпоряджатися належною власністю. З огляду судової практики у спірних правовідносинах, вбачається наступне. 27 березня 2019 року Канівський міськрайонний суд Черкаської області у справі № 697/75/19 вказав, що «позивачам належать земельні ділянки, на яких розміщені їх будинки, а також господарські будівлі, що підтверджується технічними паспортами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачі є власниками будинку, а не квартири.» 01 квітня 2020 року Кобеляцький районний суд Полтавської області у справі № 532/2727/19 зазначив, що «головною відзнакою квартири і будинку є відособленість. Квартира розміщується у житловому блоці, де знаходиться ще декілька аналогічних приміщень. Будинок відособлений від других об`єктів нерухомості, всі комунікації, що розміщені у ньому є автономними. Інженерні системи квартир є централізованими, це стосується водопостачання, опалення, електрики. При цьому весь будинок є неділимим, у квартирі є елементи, що знаходяться у спільному користуванні. У будинку є відособлений вхід, у квартирі тільки вхідні двері. Наявність земельної ділянки свідчить про те, що це будинок, оскільки квартири позбавлені земельних ділянок. Отже статус належного позивачам нерухомого майна, вказаний у правовстановлюючих документах є помилковим та не дає їм змоги розпоряджатися належною власністю. Тому потрібно змінити статуc нерухомого майна з квартири [ADDRESS] , що належать [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на житловий будинок [ADDRESS].» 20 грудня 2018 року Таращанський районний суд Київської області у справі № 379/1516/18 вказав, що «житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], в якому проживає [PERSON], розміщується на земельній ділянці, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку. На земельній ділянці біля житлового будинку розміщені господарські будівлі та споруди - сарай, зазначений в технічному паспорті літерою «В-1», сарай «Г-1», погріб «Б/пг», ганок «а1», прибудова «а-1», убиральня «Д-1», колодязь питний, огорожа. Також наявний окремий вихід, власні електричні, сантехнічні, газопостачальні обладнання, що підтверджується технічним паспортом на вищевказану квартиру, виданим 27.08.2018 року ФОП [PERSON]. Таким чином, у володінні та користуванні позивача перебуває житловий будинок, як визначено законодавчими актами, а не житлова квартира, як вказано в правовстановлюючому документі на житло.» Враховуючи викладене, просив змінити статус нерухомого майна з квартири [ADDRESS] , належного йому, на житловий будинок [ADDRESS] . Представник позивача звернулася до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у його відсутності, позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши процесуальні наслідки визнання позову, ураховуючи, що представник відповідача позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Ст. 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно із ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Ураховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved