Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути затрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 3 825,96 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача - Осадчий А.М. у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, якою позовні вимоги не визнав у повному обсязі, заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки до нього ніхто не звертався з вимогою щодо ремонту пошкодженого транспортного засобу в результаті ДТП. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного: 24.01.2013 року біля 10:50 години [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-21053», д/н [NUMBER] по вул. Генерала Бочарова, б. 32, рухаючись заднім ходом, не впевнився, що це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам дорожнього руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався позаду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. 12.03.2013 року АТ «ПРОСТО-страхування» був складений страховий акт № 12126. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2013 року, у справі № 504/419/13-п (3/504/202/13) в діях [PERSON], внаслідок порушення ним вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і, як наслідок, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Як встановлено згідно полісу № АТКД 1218947 щодо добровільного страхування наземного транспорту від 30.10.2012 року, власник автомобіля «ВАЗ 2107», д/н [NUMBER], [PERSON] застрахував в ПАТ «ПРОСТО-страхування» та ПТ ЗТ «Скарбниця» вказаний транспортний засіб. Відповідно до звіту № 100-01-13 з оцінки транспортного засобу від 31.01.2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 2107», д/н [NUMBER], становить 3 204,79 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 4 039,78 грн. Згідно розрахунку № 12126 від 12.03.2013 року страхове відшкодування належне до виплати складає 3 825,96 грн. За умовами полісу № АТКД 1218947 щодо добровільного страхування наземного транспорту від 30.10.2012 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило власнику автомобіля [PERSON] страхове відшкодування, в сумі 3 825,96 грн., що встановлено судом згідно платіжного доручення № 6883 від 14.03.2013 року. 16.10.2013 року за вих. № 04-5879 ПАТ «ПРОСТО-страхування» на адресу [PERSON] було направлено регресну вимогу, яка отримано відповідачем 22.10.2013 року, що підтверджується наявним у справі зворотним поштовим повідомленням, та не виконана до теперішнього часу. Встановивши виниклі правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким ці правовідносини врегульовані: У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Загальні підстави відшкодування шкоди передбачені Главою 82 Параграф 1 ЦК України. У відповідності до ч. 1. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту положень ст. 1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобі, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що винність [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджена постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.02.2013 року, завдані матеріальні збитки потерпілому знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку із протиправними діями [PERSON], наявність непереборної сили [PERSON] не доведено. Законом України «Про страхування» (далі-Закон) врегульовані відносини у сфері страхування, і який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Суд до виниклих правовідносин застосовує норми вказаного Закону як спеціальні. У відповідності до ч. 1. ст. 3 цього Закону, страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до ч. 1. ст. 25 цього Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст. 27 цього Закону до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Вказана норма права кореспондуються зі ст. 993 ЦК України - до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, з урахуванням спеціальної норми Закону, в даному випадку страховик отримав право вимоги до винної особи в межах понесених фактичних витрат. Виходячи з наведених норм діючого законодавства, та зі змісту договору страхування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на нормах діючого законодавства, в зв'язку із чим відповідач має відшкодувати позивачу 3 825,96 грн. в рахунок сплати невідшкодованої суми страхового відшкодування за страховим випадком. Доводи заперечень відповідача не спростовують наведених висновків суду, і зводяться до власного трактування положень діючого законодавства. Вирішуючи питання позовних вимог щодо розподілу судових витрат, суд виходить зі змісту положень ст. 88 ЦПК України, і вважає можливим стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 243,60 грн., оскільки вони документально підтверджені платіжним дорученням № 27430 від 03.10.2014 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved