Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 10 листопада 2013 року між ним та [PERSON] було укладено усний договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS], що належала відповідачці на праві особистої власності. Відповідно до умов договору позивач передав відповідачці обумовлену суму грошових кошті в розмірі 20000 гривень, а остання, в підтвердження того, що отримала грошові кошти надала йому розписку в присутності свідків та передала правові документи, технічну документацію на квартиру, а також ключі від квартири. Крім цього, сторони домовилися нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу до кінця 2013 року, однак [PERSON] від нотаріального посвідчення договору ухиляється, її місце проживання в даний час невідоме, а тому позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, однак про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином через повідомлення в газеті «Народне слово» №2 від 14 січня 2016 року (а.с.37). Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України - відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши документи справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мала у власності квартиру [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 липня 1997 року, виданого Балахівською селищною Радою народних депутатів на підставі розпорядження №49 від 23 липня 1997 року (а.с.9-10) та договору дарування ? частини квартири від 07 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області та зареєстрованого в реєстрі за №144 (а.с.11-14). Відповідно до копії розписки [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] і сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: відповідачка передала позивачу квартиру у власність та всю технічну документацію на неї і зобов'язалась нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу до 15 грудня 2013 року, а позивач прийняв вказану квартиру і передав відповідачці обумовлену суму грошових кошті в розмірі 20000 гривень. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням переоформити документи на квартиру, однак, вона ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири (а.с.20). Згідно довідки Балахівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, №1133 від 27 листопада 2015 року [PERSON] з листопада 2013 року в квартирі [ADDRESS] не проживала та в даний час не проживає (а.с.21). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 10 листопада 2013 року вони були свідками при укладанні договору купівлі-продажу вищевказаної квартири і бачили як позивач віддавав гроші відповідачці в сумі 20000 гривень, а відповідачка передала йому технічну документацію на квартиру, про що було складено розписку, де вони та сторони розписались, при цьому будь-яких претензій у сторін один до одного не виникло, крім того свідкам відомо, що [PERSON] виселилась з квартири та передала її у власність позивача. Де вона знаходиться в даний час, свідкам не відомо. У відповідності до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, а ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 220,657 ЦК України.

Outcome: approved