Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист честі та гідності. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він є спостерігачем арбітражу Прем'єр ліги ФФУ. 24.01.2014 р. відповідач [PERSON], який є арбітром Федерації футболу Донецької області звернувся із заявою на ім'я Першого віце-президента Федерації Футболу Донецької області [PERSON], в який виклав неправдиві відомості про те, що в 2008 році позивач вимагав у нього гроші у сумі 3000 дол. США для вирішення питання подальшого підвищення його суддівської кар'єри та сприяття в його професійній кар'єрі, надання безпосередньої допомоги в цьому. Вказав, що ця заява [PERSON] була зареєстрована та надана на розгляд відповідним членам контрольно-дісциплинарного комітету Федерації Футболу. Також ця заява була предметом розгляду на засіданні контрольно-дисціплінарного комітету Федерації футболу Донецької области. Інформація, яка викладена в заяві [PERSON] є такою, що принижує його честь, гід ність та ділову репутацію, вона є недостовірною, неправдивою. Інформація поширена широкому колу осіб, та негативно вплинула на можливість повноцінної реалі зації його немайнових прав в суспільстві. Також вважає, що факти, які викладені в заяві можуть бути підтверджені тільки чинним рішенням суду, щодо достовірності цієї інформації, тому що відповідач фактично звинувачує його у скоєнні злочину. Також, якщо цей факт, про передачу йому 3000 доларів США відбувся, то [PERSON] повинен був звернутися с заявою до правоохоронних органів і лише ці органи вправі встановити та довести факт право порушення. Також інформація, яка міститься в заяві [PERSON] не відповідає дійсності і тому, що він, як член комітету арбітрів ФФУ не приймав ніяких рішень одноособово, тому не мав можливості якось сприяти [PERSON] в підвищенні його суддівської кар'єри. Рекомендації щодо підвищення кар'єри приймає виключно Федерація футболу Донецької області, а саме комітет арбітрів ФФДО, членом якого він не був. Ця інформація була поширена [PERSON], щоб принизити його честь, гідність, ділову репутацію, для того, щоб в подальшому він міг бути не рекомендованим у якості спостерігача арбітражу Прем'єр ліги ФФУ. Він багато років займався футболом на професійній основі, є ветераном ФК «Шахтар». Зазначив, що зідно законодавства під поширенням інформації розуміється, викладення її в заявах, листах, повідом леннях хоча б одній особі. Недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі. Негативною вважається інформацію, в якій стверджу ється про порушення особою норм чинного законодавства. Тому вважає, що заява відповідача [PERSON] є такою, що розповсюджує недостовірну інформацію третім особам, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач повинен довести, що розповсюджена ним інформація є дійсною, якщо він цього не доведе, то таку інформацію слід визнати недостовірною. У зв'язку із чим, просив визнати інформацію, яка міститься в заяві (доповідна) [PERSON] від 24.01.2014 року на ім'я Першого віце-президента Федерації Футболу Донецької області [PERSON] такою, що є недостовірною та зобов'язати відповідача спростувати цю інформацію таким же чином, а також стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що знає відповідача, оскільки працювали у одній системі. Крім того, також стикався із відповідачем через конфлікт, який виник із першим віце-президентом ФФУ Донецької області [PERSON] Особистих неприязних стосунків із відповідачем у нього не було, та він розуміє, що відповідача [PERSON] примусили написати доповідну про те, що нібито той передавав йому 3000 доларів США за підвищення кар'єри. Проте, він ніяких грошей від відповідача не отримував, та взагалі ті питання на які посилається відповідач у своїй доповідній заяві він особисто вирішувати не може, оскільки це право надано лише колегіальному органу, а він не є посадовою особою та не підписує ніяких документів. Він є один з 11 членів комітету арбітрів ФФУ. Крім того, у своїй доповідній відповідач зазначає про події, які мали місце у 2008 році, тобто шість років тому. Виникає питання чому весь цей час відповідач не звертався з такою доповідною до [PERSON], чи до правоохоронних органів з приводу вимагання в нього хабара, чи отримання ним такого хабара. Зазначену доповідну, подану на початку 2014 року, він пов'язує лише із тим, що в листопаді 2013 року у нього із [PERSON] виник конфлікт по робочим моментам та незгодою позицій. Тому [PERSON], скориставшись залежним положенням [PERSON], вимусив останнього написати таку доповідну, яка не відповідає дійсності, з метою дискредитувати його та позбавити роботи. Навіть і після доповідної, відповідач до правоохоронних з цього приводу не звертався, вироку чи іншого судового рішення, яке би підтверджувало викладене у доповідній не існує до теперішнього часу. Але незважаючи на все це, КДК розглянуло доповідну [PERSON] та на її підставі було прийнято рішення відсторонити його від матчів. Також йому як члену комітету арбітрів [PERSON] запропонував подарувати спортивну форму школі молодих арбітрів, на що він погодився і придбав таку форму, яку передав через [PERSON], а згодом [PERSON], представив, що він таким чином вирішив відшкодувати завдану шкоду [PERSON], але ця форма коштує лише 500 доларів США, а останній заявляв про гроші у розмірі 3000 доларів США. Зазначив, що інформація, яка міститься у доповідній [PERSON] ганьбить його честь та гідність є негативною та такою, що не відповідає дійсності. Просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з тих самих підстав, що і позивач, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Додатково зазначила, що з 24.01.2014 року позивач був відсторонений від роботи. Проте, отримання хабара або його вимагання від [PERSON], на які посилається останні у своїй доповідній записці ніяким доказами не підтверджується. Саме відповідач, відповідно до вимог закону повинен довести ту обставину розповсюджена ним інформація є дійсною, в противному випадку таку інформацію слід визнати недостовірною. Просить визнати ту інформацію, що міститься у доповідній [PERSON] недостовірною та зобов'язати останнього спростувати її аналогічним шляхом, подавши відповідну доповідну на ім'я [PERSON], як першого віце-президента ФФУ Донецької області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що в 2008 році позивач повідомив йому про те, що може бути вирішено питання підвищення його кар'єри, якщо він надасть суму у розмірі 3000 доларів США і він погодився та передав [PERSON] ці гроші. Все це відбувалося сам на сам із [PERSON], також ніяких письмових підтверджень цьому не має. Вирішення питання щодо росту у кар'єрі повинно було відбутися не відразу, можливо протягом 2009 - 2010 років, але цього так і не відбулося. Зазначив, що він нікому не розповідав про те, що передавав гроші [PERSON], ані на момент їх передання у 2008 році, ані пізніше. Наприкінці 2013 року, тобто майже через шість років після тієї події, його викликав до себе [PERSON] і став питати, чи не давав він грошей [PERSON] та запропонував написати таку доповідну, при цьому пообіцяв повернути гроші. Він погодився і написав доповідну, але грошові кошти йому так і не повернули, замість цього він отримав від [PERSON] спортивну форму, яку передав актом федерації футболу. Зазначив, що не може пояснити чому він такий довготривалий час не пред'являв своїх претензій до [PERSON], хоча той своїх зобов'язань перед ним так і не виконав, чому не звертався з цього ж приводу до керівництва ФФУ. Крім того, пояснив, що він також не звертався із відповідними заявами, ані до правоохоронних органів, ані до суду, та лише після того, як втрутився у цю справу [PERSON] він написав на його ім'я доповідну записку. Зазначив, що окрім своїх особистих пояснень, ніяких доказів передачі [PERSON] грошових коштів у нього не має, тобто тих, які би підтверджували дійсність тієї інформації, що міститься у його доповідній. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 24.01.2014 року на ім'я першого віце-президента ФФУ Донецької області [PERSON] відповідачем [PERSON] було подано доповідну, яка містить наступну інформацію: «в 2008 році [PERSON] за пропозицію підвищення у його спортивній кар'єрі як арбітра, передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 доларів США. Але на жовтень 2010 року, коли це питання повинно було бути вже вирішено, він виклик на відповідні збори, так і не отримав. При сприянні [PERSON] в листопаді 2013 року, [PERSON] обіцяв повернути гроші, але замість цього віддав 10 комплектів спортивної форми, загальною вартістю 3580 гривень, яку він передав у Федерацію футболу Донецької області». Зазначені обставини не заперечував в судовому засіданні також відповідач [PERSON] Згідно з позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 27.09.2009 р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. При цьому недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Окрім того судом встановлено, що поширена про позивача інформація є негативною, оскільки, викладена у ньому інформація вказує на причетність позивача до діянь, які суперечать інтересам суспільства, загальновизнаним правилам людської моралі та містять ознаки протиправності. А тому, ганьбить позивача як людину, принижує його честь, гідність, ділову репутацією, порушуючи його немайнові права закріплені в ст. ст. 270, 297, 299 ЦК України. Проте, суд робить висновки про те, що вищевказані відомості не відповідають дійсності, оскільки відповідач не довів достовірність викладеної ним інформації, як того вимагає ст. 277 ЦК України. Згідно ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, доводи відповідача грунтуються лише на його особистих поясненнях, оскільки жодних допустимих доказів на підтвердження достовірності викладеної ним у доповідній інформації, суду не надано, як не існуючих у наявності, що не заперечував в судовому засіданні і сам відповідач. Здійснивши повний та всебічний аналіз наданих доказів у їх сукупності, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що в зазначених відповідачем твердженнях міститься недостовірна інформація. Відповідно до положень статей 21, 28, 32 Конституції України, статей 275, 277, 297, 299 ЦК України, статті 48 Закону України «Про інформацію», позивач має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначається, що зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Дана норма найшла закріплення і в ст. 46 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація не може бути використана для посягання на права і свободи людини. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 гривні та у відповідності до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України, суд з врахуванням понесених вказаних витрат і задоволених вимог, вважає за необхідне стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: approved