Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Надія» с. Мала Стружка, розміром 2,1 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Новоушицької селищної ради. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Малостружківської сільської ради від 5 грудня 1997 року №1 було безоплатно передано у колективну власність КСП «Надія» землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1623,5 гектарів. 20 грудня 1997 року КСП «Надія» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 045. Його було включено до списку громадян - членів КСП під № 585 , він отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) ХМ № 0371857 , оригінал якого втрачено. Виготовити дублікат сертифікату на даний час неможливо, тому звернувся до суду за захистом свого права. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 3 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 8 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та призначено розгляд справи по суті на 10 годину 00 хвилин 15 листопада 2019 року. 22 жовтня 2019 року від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує. Інших заяв чи клопотань не надходило. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. 20 грудня 1997 року колективному сільськогосподарському підприємству «Надія» с. Мала Стружка, Новоушицького району, Хмельницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю, а саме на 1623,5 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Малостружківської сільської ради від 5 грудня 1997 року № 1 /а.с.9/. Відповідно до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (додатку 1 до Державного акта) [PERSON] зазначений під №585 /а.с.10/. З відповіді відділу Держгеокадастру у Новоушицькому районі від 5 лютого 2019 року суд встановив, що на ім`я [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0371857 . Повторно видати сертифікат на право на земельну частку (пай) не можливо, у зв`язку із забороною, яка міститься у Наказі Міністерства аграрної політики та продовольства №537 від 09.09.2013. Розмір земельної частки (паю) колишнього КСП «Надія» становить 2,1 умовних кадастрових гектарів, грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01 січня 2019 року складає 36805,23 грн /а.с.12/. З копії витягу із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (запис №579) суд встановив, що [PERSON] видано сертифікат серії ХМ № 0371857, розмір земельної частки паю -2,1 умовних кадастрових гектарів /а.с.11/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Частиною дев`ятою статті 5 Земельного Кодексу України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) втрачено, а позивач позбавлений можливості отримати його дублікат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено те, що позивач має право на спірну земельну частку (пай), однак відсутній правовстановлюючий документ, який посвідчує таке право. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними. Згідно з частиною першою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Разом з тим, визнання позову відповідачем за змістом частини четвертої статті 206 ЦПК України підлягає перевірці судом на предмет відповідності закону та дотримання прав, свобод, чи інтересів інших осіб. Суд вважає , що визнання відповідачем цього позову не суперечить вимогам закону, тому також приймається до уваги судом. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України, частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». Позивач 5 березня 2019 року подав позов майнового характеру, що ґрунтується на визнанні за ним права на земельну частку (пай). Вартість земельної частки (паю) становить 36805 грн 23 коп., що становить ціну позову. Судовий збір, який підлягав сплаті за подання до суду даного позову та був сплачений позивачем становить 768 грн 40 коп. Отже, враховуючи задоволення позову, витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 768 грн 40 коп., підлягають компенсуванню відповідачем.

Outcome: approved