Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Однак на момент укладення договору відповідач був власником лише Ѕ частини будинку, іншу Ѕ частину успадкував після смерті матері, однак не оформив спадщину, тому придбане ним майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що він є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально не посвідченого договіру купівлі - продажу від 16.03.2019 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.01.2012 р. на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , спадкоємець - [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] , померла [INFO] ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.11.2012 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , самочинних споруд не має, власники - [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.1991 р. на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , спадкоємець - [PERSON] .. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 16.03.2019 р. позивач домовився із відповідачем про покупку житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав відповідачу гроші, що підтверджується розпискою відповідача, а останній передав ключі від будинку. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідач повідомив, що не може це зробити, так як на момент укладення договору він був власником лише Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , іншу Ѕ частину будинку він успадкував після смерті матері, однак не оформив спадщину. Про існування обставин, що відповідач не є власником житлового будинку по [ADDRESS] , позивачу нічого не було відомо, оскільки на момент укладення договору купівлі - продажу відповідач запевняв позивача що він є власником будинку. Враховуючи викладені обставини, що на момент укладання договору відповідач не мав належних оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мав права відчужувати будинок, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші у сумі 50 000 грн., що підтверджується розпискою, а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечував проти визнання права власності за позивачем. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, який він фактично не мав права відчужувати. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved