Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визначення місця проживання дитини, яким [PERSON] просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання, а також стягнути судові витрати. В обгрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 07 лютого 2017 року між [PERSON] , і відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 152. За час шлюбу у сторін народилась неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . З лютого 2019 року сторони припинили проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинено. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.09.2019 у справі № 638/10077/19 шлюб розірвано. На теперішній час сторони разом не проживають. Дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю. Батько усунувся від її виховання та оздоровлення, майже не опікується її станом. Фактичним забезпеченням та розвитком дитини займається позивач. Згоди щодо місця проживання малолітньої дитини сторонам у досудовому порядку дійти не вдалося. Сторони у судове засідання не з`явились, подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповдіачем визнано позовні вимоги у повному обсязі. Про причини неявки третьої особи суд не повідомлено. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Долю судових витрат суд вирішує в порядку, визначеному статтею 141 ЦПК України з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем у підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved