Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 17 листопада 2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №70, який сторони розірвали 09.09.2010 року. За час сумісного проживання однією родиною ними за спільні кошти було придбано майно. Спільне життя з відповідачем не склалося, добровільної домовленості про поділ спільного майна сторонами не досягнуто, тому позивач змушений звернутися з позовом до суду про поділ майна. Позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] та виділити йому спільне майно, а саме: письмовий стіл, комод і вітрину, всього на суму 5 754 гривні 16 копійок. Також позивач просить стягнути з відповідача різницю вартості спільного майна в сумі 66 гривень 50 копійок та понесенні ним судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи це тим, що сторони добровільно домовилися про порядок поділу спільного майна та подав заяву про застосування позовної давності, мотивуючи це тим, що позивачем пропущений строк позовної давності. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши документи справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №70, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Як вбачається з копії рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09.09.2010 року, шлюб між сторонами розірвано. За час сумісного проживання однією родиною сторонами за спільні кошти було придбано майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] та меблі. Як вбачається з копії договору купівлі продажу житлового будинку від 15.03.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 509, відповідач придбала житловий будинок [ADDRESS]. Вказаний будинок був оформлений на відповідача, що підтверджується копією технічного паспорту на будинок [ADDRESS], виданого 15.03.2007 року Олександрійським МБТІ Кіровоградської обласної державної адміністрації. Також за час сумісного проживання однією родиною сторонами за спільні кошти було придбано меблі на загальну суму 21 566 гривень 95 копійок, що підтверджується копією товарного чеку за № 000039996 від 11.12.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). У відповідності зі ч.1 ст. 61 Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.372 ЦК України та ч.1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності з ч.2 ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що будинок [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - позивача та відповідача і їх частки в ньому є рівними, так як будинок був придбаний сторонами в період перебування їх у шлюбі. Також меблі, які були придбанні сторонами в період шлюбу, теж є б'єктом спільної сумісної власності подружжя. Але, як вбачається зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст. 72 Сімейного Кодексу України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В заяві про поважність причини пропуску строку для звернення до суду, представник позивача вказує, що позивачу не було відомо про те, що відповідачем вчинялися дії щодо відчудження майна спільної власності, а саме спірного будинку та меблів в ньому. Лише 28.10.2013 року позивачу стало відомо про те, що відповідач продає будинок разом із меблями. Але позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позивачу стало відомо про те, що відповідач продає будинок разом із меблями, лише 28.10.2013 року, а свідчення допитаних в судовому засіданні свідків - [PERSON] та [PERSON], на думку суду, не достатньо для встановлення таких обставин по справі. Крім цього, в провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області неодноразово перебували цивільні справи про поділ майна подружжя між сторонами, тому суд вважає, що позивач про порушення свого права дізнався після того, як відповідач вперше звернулася до суду з даним позовом, тобто 04.10.2010 року і строк позовної давності сплив ще 04.10.2013 року, а з даним позовом позивач звернувся лише 16.03.2015 року. Тому суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для звернення до суду з даним позовом не є поважними і жодних підстав для поновлення цього строку не має. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть грунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вказані правовідносини регулюються ст. ст.257, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 61, 63, 69, 70, 71, 72 СК України та ст. ст. 10,11,58,60,61 ЦПК України.

Outcome: dismissed