Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він працював на посаді робітника з ремонту службових приміщень у Олександрівському закладі загальної середньої освіти I-II ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області. 11.12.2020 Бобровицькою міською радою прийняте рішення №43-2/VIII «Про призупинення діяльності Олександрівського закладу загальної середньої освіти I-II ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області». Листом від 16.12.2020 Відділ освіти Бобровицької міської ради попередив його, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського закладу загальної середньої освіти він підлягає звільненню не раніше 17.02.2021 згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. 17.02.2021 його було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки в розпорядчій частині наказу про звільнення зазначено «звільнити у зв`язку із скороченням штату працівників, проте у констатуючій частині зазначеного наказу вказано: «у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського закладу загальної середньої освіти відповідно до рішення другої сесії восьмого скликання від 11 грудня 2020 року №43-2/VIII Бобровицької міської ради Чернігівської області». Підставою видачі наказу про його звільнення зазначено: «рішення засновника, повідомлення працівника про звільнення 16.12.2020». В наказі про звільнення немає жодного посилання на документ, який свідчить про факт скорочення штатів. Кодексом законів про працю України не визначено такої підстави для звільнення як призупинення діяльності юридичної особи. Всупереч вимогам ст. 49-2 КЗпП України та Закону України «Про повну загальну середню освіту» попередження про наступне вивільнення здійснене не директором закладу загальної середньої освіти, а начальником Відділу освіти Бобровицької міської ради, тобто, керівником іншої юридичної особи. Також, всупереч вимогам законодавчих норм, попередження про наступне вивільнення здійснене у неналежній формі - у формі листа, а не розпорядчого документу - наказу, без зазначення підстави звільнення та дати звільнення. Окрім зазначеного, звільнення відбулося без звернення роботодавця до первинної профспілкової організації, членом якої він є, щодо надання згоди на його звільнення. Враховуючи викладене вище, просить поновити його на посаді робітника з ремонту службових приміщень Олександрівського закладу загальної середньої освіти та стягнути з Відділу освіти Бобровицької міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Рішенням сесії Бобровицької міської ради від 23.04.2021 було утворено ліквідаційну комісію Олександрівського закладу загальної середньої освіти I-II ступенів Бобровицької міської ради, головою якої призначено Цибу С.М. Голова ліквідаційної комісії Олександрівського закладу загальної середньої освіти I-II ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області Циба С.М. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.111). Представниця Відділу освіти в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Згідно відзиву, наданого Відділом освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, станом на 17.11.2020 в Олександрівському ЗЗСО I-II ступенів навчалося 25 здобувачів освіти і 20 працівників забезпечували діяльність закладу. Батьки неодноразово телефонували до начальника Відділу освіти та скаржились на організацію освітнього процесу й неукомплектованість педагогічними працівниками. Призупинення діяльності з подальшою ліквідацією закладу освіти було на часі з 2018 року, але у зв`язку з недостатністю транспортних засобів Бобровицька міська рада як засновник не могла виконати вимоги п. 4-5 ст. 13 Закону України «Про освіту». У 2020 році на умовах співфінансування було придбано шкільні автобуси, що надало змогу забезпечити підвіз учнів до місць навчання. З урахуванням цього, засновником було прийнято рішення про призупинення діяльності Олександрівського ЗЗСО з подальшою ліквідацією. 23.04.2021 у зв`язку з відсутністю необхідної кількості учнівського контингенту, з метою ефективності функціонування закладів загальної середньої освіти, оптимізації освітньої мережі, сьомою сесією восьмого скликання Бобровицької міської ради прийнято рішення про ліквідацію Олександрівського ЗЗСО. З 11.01.2021 25 дітей з Олександрівського ЗЗСО навчаються в Козацькому ЗЗСО згідно наказу про переведення здобувачів освіти та відповідно до поданих батьками учнів заяв. З огляду на ситуацію, яка склалася, працівникам Олександрівського закладу освіти наказом Відділу освіти був оголошений простій не з вини працівників і вони були звільнені від необхідності бути присутніми на робочих місцях, так як робота в навчальному закладі робітника з ремонту службових приміщень пов`язана із покращенням умов для дітей, яких в даному випадку в навчальному закладі не було. Пунктом 3.1.1. Положення про Відділ освіти передбачено, що однією з функцій Відділу освіти є управління закладами загальної середньої освіти всіх типів і форм власності, розташованими на підвідомчій території міської ради, тому Відділом освіти був виданий наказ від 15.12.2020 №81 по Відділу освіти, в якому йдеться про попередження працівників Олександрівського закладу освіти та Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад не раніше 16.02.2021 у зв`язку із скороченням штату відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідною допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Про наступне вивільнення працівників було персонально повідомлено за два місяці. Оскільки в закладах середньої загальної освіти, над якими здійснює керівництво, оперативний контроль та управління Відділ освіти фактична кількість працюючих складає 574 чоловіки, то вивільнення 19 чоловік не є масовим, а тому посилання на порушення ст. 49-2 КЗпП є безпідставними. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представниці відповідача, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 07 листопада 2016 року призначений на посаду робітника з ремонту службових приміщень Олександрівського НВК. Протягом 2003-2018 років навчальний заклад кілька разів змінював свою назву. 24 липня 2018 року назву закладу було змінено на «Олександрівський заклад загальної середньої освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області», про що наявний запис № 11 у трудовій книжці позивача (а.с. 10). Як видно з рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області № 43-2/VІІІ від 11 грудня 2020 року призупинено діяльність Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області у зв`язку зі зменшенням учнівського контингенту (а.с. 7). 16 грудня 2020 року [PERSON] під розписку отримав від Відділу освіти Бобровицької міської ради попередження про те, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів на підставі рішення Бобровицької міської ради від 11 грудня 2020 року він підлягає звільненню не раніше 17 лютого 2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 8). Наказом в.о. директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів А. Шляхової № 1-РУ від 11 січня 2021 року учні даного навчального закладу у кількості 25 осіб були переведені на навчання до Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів (а.с. 60-61). Наказом начальника Відділу освіти Бобровицької міської ради від 11 січня 2021 року № 01 у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів оголошено простій не з вини працівників з 11 січня по 17 лютого 2021 року та звільнено працівників закладу від необхідності бути присутніми під час простою на робочих місцях (а.с. 64). З витягу з наказу в.о. директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів № № 15 від 17 лютого 2021 року вбачається, що робітника з ремонту службових приміщень звільнено з роботи 17 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та вирішено виплатити йому компенсацію за невикористану частину відпустки та вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 9). До трудової книжки позивача внесений відповідний запис про звільнення. Згідно з довідкою Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України від 12 березня 2021 року [PERSON] є членом Профспілки працівників освіти і науки України (протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час). Подання роботодавця про надання згоди на звільнення [PERSON] з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило (а.с. 11). На запит суду щодо згоди профспілкового органу на звільнення [PERSON] з посади робітника з ремонту службових приміщень Первинна профспілкова організація Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України повідомила, що постановою профспілкового комітету Олександрівського ЗЗСО №8 від 28.04.2021 відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача. 28 квітня 2021 року профспілковий комітет Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, розглянувши запити Бобровицького районного суду про згоду на звільнення, виніс постанову, якою відмовив в наданні згоди на звільнення в Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів чотирьох працівників, в тому числі й [PERSON] з посади робітника з ремонту службових приміщень (а.с. 39-42). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом ч. 6 даної норми громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України), отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення в такому випадку допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). В силу вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Чинним законодавством встановлена процедура скорочення чисельності або штату працівників, яка передбачає: 1) повідомлення первинних профспілкових організацій про заплановане скорочення чисельності або штату працівників; 2) видання наказу про скорочення чисельності або штату працівників; 3) попередження працівників про наступне вивільнення, пропонування переведення на іншу роботу; 4) отримання згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації на звільнення працівників; 5) інформування місцевого центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників; 6) звільнення працівників. При цьому, законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне скорочення за два місяці. У зв`язку з цим, попереджати працівника про наступне вивільнення доцільно у письмовій формі (із проставлянням працівником підпису та дати ознайомлення). За змістом ст. 60 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» штатні розписи державних і комунальних закладів загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування і типів розробляються на основі типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, та затверджуються керівником закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником або уповноваженим ним органом. Відповідно до положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що відповідачами не був дотриманий порядок звільнення позивача у зв`язку із скороченням штату та не було отримано згоди первинної профспілкової організації на таке звільнення. Так, згідно з наказами про звільнення від 17 лютого 2021 року підставою для звільнення [PERSON] з посади стало скорочення штату працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів. Чинним законодавством визначено, що, приймаючи рішення про скорочення чисельності або штату, роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються. Згідно зі штатними розписами Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів з 01 вересня 2020 року, затвердженого начальником Відділу освіти Бобровицької міської ради, у штаті навчального закладу перебувала посада робітника з обслуговування та поточного ремонту будівель, споруд і обладнання (а.с. 66). Відповідно до п. 2 наказу Відділу освіти Бобровицької міської ради № 81 від 15 грудня 2020 року «Про попередження про звільнення в зв`язку з призупиненням» з 17 лютого 2021 року зі штатного розкладу було виключено серед інших посад посаду робітника по біжучому ремонту [PERSON] (а.с.62, 63). Наказ Відділу освіти від 15 грудня 2020 року, яким було виключено із штатного розкладу Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів посаду, яку займав позивач в справі винесено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 5.2.9 Положення про Відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області начальник відділу освіти має повноваження лише затверджувати штатні розписи закладів освіти, а не вносити до них зміни. Доказів розроблення та затвердження керівником навчального закладу загальної середньої освіти штатного розпису, на підставі якого прийняте рішення про виключення зі штатного розпису посаду робітника з ремонту матеріали справи не містять. Зі змістом наказу Відділу освіти від 15 грудня 2020 року, яким було виключено зі штатного розпису займану позивачем посаду, останнього ознайомлено не було, а у попередженні [PERSON] про його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України від 16 грудня 2020 року конкретні підстави запланованого звільнення не були указані. Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів скорочення посади робітника з ремонту службових приміщень станом на дату надіслання позивачеві попередження про звільнення та винесення наказів про звільнення, у зв`язку з чим попередження про заплановане звільнення та наказ про звільнення із займаної посади [PERSON] були винесені без внесення змін до чинного штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради в установленому законом порядку. Надані стороною відповідачів штатні розписи Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, які діяли з 18 лютого 2021 та з 08 квітня 2021 року, наведених висновків суду не спростовують. Крім цього, є обґрунтованими доводи позову про те, що попередження про звільнення здійснювалось у неналежний спосіб, оскільки таке попередження [PERSON] отримав не від директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, до компетенції якого віднесено питання прийняття та звільнення педагогічних працівників з посад і вирішення інших питань, пов`язаних з трудовими відносинами, а від Відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, до повноважень якого входить призначення/звільнення лише керівника закладу освіти (п. 2.7 Положення про Відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області). Порядок вивільнення працівників встановлений ч3 ст. 49-2 КЗпП України, якою передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Законодавцем визначено, що згоду на переведення на іншу роботу працівник зазвичай підтверджує письмовою заявою про таке переведення. У разі відмови працівника від запропонованої йому роботи доцільно одержати письмове підтвердження про це, причому в прийнятні строки, забезпечивши дотримання роботодавцем установленої законодавством процедури звільнення такого працівника чи можливість запропонувати цю роботу іншому працівникові, який теж підлягає вивільненню. Якщо працівник відмовляється ознайомитися з наказом під розписку або працювати на запропонованих вільних посадах, складається акт за підписом від трьох і більше осіб, в якому зазначаються всі обставини відмови працівника, а також те, що працівникові роз`яснено зміст та вимоги п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України. Матеріали справи не містять доказів дотримання відповідачами положень ст. 49-2 КЗпП України щодо пропозиції [PERSON] одночасно з попередженням про звільнення іншої роботи, зокрема, відсутні оформлені у письмовому вигляді згода позивача або його відмова працювати на запропонованій вільній посаді. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти. Частиною 2 ст. 7 Закону визначено, що громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, закладі освіти або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб (ч. 2 ст. 11 Закону) . Статтею 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Позивач є членом первинної профспілкової організації Олександрівської середньої школи, яка, в свою чергу, є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України, проте, подання роботодавця про надання згоди на звільнення [PERSON] з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації учбового закладу не надходило. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запис про Первинну профспілкову організацію Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України внесено 07 грудня 2018 року, код ЄДРПОУ 42680330 (а.с. 43). З інформації, що міститься у довідці від 03 березня 2000 року, убачається, що первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України, свідоцтво про реєстрацію № 1344 (а.с. 115). Відповідно до виписки з Протоколу звітно-виборних профспілкових зборів № 21 від 01 жовтня 2019 року та реєстру учасників членами профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО є 22 особи, серед яких значиться й [PERSON] (а.с. 112-119). За змістом довідки Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] є членом Профспілки працівників освіти і науки України (протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час), проте, подання роботодавця про надання згоди на звільнення [PERSON] з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило. Про освідомленість відповідачів щодо членства [PERSON] у первинній профспілковій організації, яка діє в учбовому закладі свідчить те, що 17 грудня 2020 року Відділом освіти було надіслано повідомлення голові профспілкового комітету Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 59). Згідно зі ст.5-1 КЗпП України державою гарантовано правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, зважаючи на викладені обставини, в судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для висновку, що звільнення [PERSON] за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проведено відповідачем незаконно, а тому позивач підлягає поновленню на тій посаді, з якої його було звільнено, з дати його звільнення. Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у відповідності до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі - Порядок). Відповідно до довідки про доходи за грудень 2020 року січень 2021 року загальна сума доходу [PERSON] як робітника по біжучому ремонту за указаний період становить 5947, 57 грн, а середньоденний заробіток - 237,90 грн. (а.с. 58). Представником позивача надано суду розрахунок розміру середнього заробітку [PERSON] за час його вимушеного прогулу, який обраховано в сумі 36160, 80 гривень. Суд погоджується з алгоритмом наведеного розрахунку та його відповідністю вимогам п.5, 8 розділу ІV вказаного Порядку. Так, період вимушеного прогулу становить: з 18 лютого 2021 року (наступний день після звільнення позивача) по 28 вересня 2021 року (дата ухвалення судового рішення), з яких робочих днів за вказаний період - 152 дні, отже вимушений прогул становить 152 дні. Тому, з урахуванням положень Порядку, та враховуючи дані довідки наданої відповідачем, суд доходить висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу становить: 237,90 грн. х 152 дні = 36160, 80 гривень, який і підлягає стягненню з відповідача та Відділу освіти Бобровицької міської ради на користь позивача. Наведений розрахунок узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у постановах від 31.10.2018р. по справі №569/10189/16-ц, від 18.07.2018р. по справі №359/10023/16-ц. Вирішуючи питання щодо стягнення із відповідачів понесені судові витрати, слід зазначити таке. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді цивільної справи позивач користувався правничою допомогою адвоката [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги від №21-15 від 12.03.2021 (а.с.127). З наданих суду розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, акту прийому-передачі послуг та квитанції вбачається, що витрати позивача на правову допомогу визначені у розмірі 7500 гривень. Згідно наданого адвокатом Лугиною О.В. актом прийому-передачі виконаних робіт, витрати [PERSON] на збір адвокатом доказів становлять 1000 грн., на підготовку позову - 1000 грн., на підготовку до судових засідань - 1500 грн., на консультацію - 500 грн, на підготовку відповіді на відзив - 500 грн.; на підготовку заяв і клопотань - 500 грн., на участь у розгляді справи в суді 17.05.2021, 01.06.2021, 06.07.2021 та 28.09.2021 - 2500 грн. Враховуючи викладене вище, складність справи, час, витрачений адвокатом на підготовку справи та на участь у судових засіданнях, беручи до уваги принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд вважає за необхідне зменшити заявлений розмір витрат на надання правничої допомоги до 5000 гривень, по 2500 гривень з кожного відповідача. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову до суду.

Outcome: approved