Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 08.10.2015 року в розмірі 324\~000 доларів США, що в еквіваленті станом на день подання позову становило 8\~718 840 грн. Ухвалою від 05.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач позов мотивує тим, що 08.10.2015 року надав відповідачу позику в сумі 324 000 доларів США, яку останній зобов'язався повернути до 31.10.2015 року. В підтвердження факту укладення договору позики відповідач надав йому власноручно підписану розписку, де підтвердив свої грошові зобов'язання щодо повернення коштів. Однак, свої зобовязання за договором позики відповідач не виконав, грошові кошти у визначені строки йому не повернув, на його вимогу про повернення позики не реагує, добровільно кошти не повертає, а тому він змушений звернутись до суду для захист своїх прав та просить стягнути з відповідача заборгованість в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні, наведеним в позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з'явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. У зв'язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених\~ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається зі змісту розписки (а.с.3), 08.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в сумі 324 000 доларів США, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] зобов'язався провернути позику до 31.10.2015. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім цього, частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~регламентовано, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, і вказані обставини відповідачем не спростовано, взяті на себе зобовязання за умовами договору позики відповідач [PERSON] не виконав, у визначені строки позику не повернув внаслідок чого допустив утворення заборгованості перед позивачем на суму позики. Позивач надіслав 06.11.2017 року відповідачу письмову вимогу про повернення позики, яку [PERSON] отримав 13.11.2017 року, підтвердженням даного факту є індивідуальний доставочний лист (а.с.11). Проте вимога позивача залишена без виконання, грошові кошти по даний час позивачу відповідачем не повернуто. А тому суд вважає, що позивач вправі відновити свої порушені майнові права шляхом стягнення із відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 324 000 доларів США. Одночасно суд враховує, що відповідно до ст.99 Конституції України, ст.192, 533 ЦК України, правових висновків Верховного Суду України у справі №6-79цс14, №6-284цс17 встановлено, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Таким чином вирішуючи питання про стягнення заборгованості за договором позики, що надавалася у валюті, є правильним визначати грошовий еквівалент в національній валюті та здійснювати стягнення в гривні. Крім цього суд враховує, що відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» гривневий еквівалент валютного зобовязання має визначатися станом на день розгляду справи. Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем становить 324 000 доларів США, що в еквіваленті станом на день розгляду справи становить 8 450 850,85 грн., а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в гривневому еквіваленті не на час звернення до суду із позовом, а на час розгляду справи. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved