Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору №б/н, укладеного 19.02.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 3000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.12.2013р. заборгованість по кредиту становить 6791,93 доларів США, з яких: 1922,63 доларів США - заборгованість по кредиту; 3744,94 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 771,14 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 321,94грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - Твердохліб А.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, уточнив, що відповідачем отримано кредитний ліміт на карточку у сумі 2000 доларів США, а не 3000, як це помилково вказано у позовній заяві. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги заперечив, покликаючись на письмове пояснення(а.с.42-45). Також зазначив, що відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, тому такі не вважаються додатками до договору, а письмовий договір між сторонами не укладався, пам'ятки про умови кредитування відповідач не отримував. Крім цього зазначив, що розрахунок заборгованості не обґрунтований позивачем. Просив в позові відмовити у зв'язку з закінченням строків позовної давності. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 19.02.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н (а.с.8,9-12), згідно якого останній отримав кредит в розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.9-12), договір між сторонами діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не повідомить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, а також сплачувати комісію, а згідно п. 8.6 даних умов, при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Однак у заявці на приєднання сторонами обумовлено в розмірі 250грн. + 5% від суми позову, що в свою чергу не суперечить чинному законодавству України. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-6) [PERSON] порушував графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачував. Таким чином [PERSON] станом на 31.12.2013р. має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 6791,93 доларів США, з яких: 1922,63 доларів США - заборгованість по кредиту; 3744,94 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 771,14 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 321,94грн. - штраф (процентна складова). Щодо заперечення представником відповідача того факту, що [PERSON] не підписував Умови та правила надання банківських послуг, то таке спростовується заявою (а.с.8), яка підписана особисто відповідачем, де зазначено, що він ознайомився і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були йому надані в письмовому вигляді. Крім цього, своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Банку. Належних та допустимих доказів протилежного, представником відповідача суду не подано, як і не подано будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором. При цьому представником відповідача в судовому засіданні не заперечено тієї обставини, що його довіритель - відповідач підписав відповідну заяву (а.с.8). Також суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що при розгляді даного спору слід брати до уваги строк дії кредитної (пластикової) карточки, оскільки закінчення дії такої не припиняє виконання договірних зобов'язань, які виникли між сторонами. Такої підстави у заяві відповідача (а.с.8) та Умовах і Правилах надання банківських послуг (а.с.9-12) сторонами не передбачено. Крім цього представник відповідача в судовому засіданні заявив про сплив строку давності (а.с.46-48) і з цього приводу суд вважає наступне. Ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.9-12), договір між сторонами діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не повідомить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Тому, враховуючи вищенаведене, те, що дія договору між сторонами не припинилася, а жодних належних та допустимих доказів про направлення відповідачем - позивачу повідомлення про припинення дії такого договору не подано, суд вважає, що дія договору не припинилася, взяті за договором відповідачем зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим підстав для застосування спливу давності у даному спорі немає. В то же час згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак враховуючи вищенаведене, та те що в судовому засіданні поза розумним сумнівом позовні вимоги доведені в повному обсязі, суд вважає є всі підстави стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved