Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення із зняттям з реєстраційного обліку з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. В судове засідання позивач не зявився, надіславши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Зарічна, 2, с. Кімната Кременецького району Тернопільської області, що належить йому на праві власності згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №47314867 від 10.11.2015 року. В належному позивачу житловому будинку прописаний і проживає син позивача [PERSON] Однак, проживання з відповідачем в одному житловому будинку на протязі останніх років для [PERSON] стало нестерпним. [PERSON] систематично порушує правила суспільного співжиття, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, погрожує фізичною розправою, принижує позивача перед сусідами та родичами. [PERSON] неодноразово доводилось викликати поліцію аби захиститись від нападів відповідача. В позовній заяві позивач просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] із належного йому приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Зарічна, будинок 2, село Кімната, Кременецького району Тернопільської області, без надання іншого житлового приміщення. Відповідач в судове засідання не зявився, надіславши суду заяву, в якій визнав заявлені позивачкою вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Справу просить слухати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №47314867 від 10.11.2015 року слідує, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Зарічна, 2 с. Кімната Кременецького району Тернопільської області. З листа Кременецького відділу поліції Головного управління в Тернопільській області від 04.03.2015 року № 1718 слідує, що під час проведення перевірки за зверненням [PERSON], зареєстрованим за № 459 від 16.02.2015 року, встановлено, що в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП. З висновку Кременецького ВП ГУНП від 22.05.2015 року вбачається, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, коли перебуває у пяному вигляді безпричинно вчиняє зі своїми батьками сварки та конфліктні ситуації. 15.02.2015 року [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, прийшов додому та безпричинно вчинив сварку із своїм батьком [PERSON] та матірю [PERSON], під час якої відповідач висловлювався на адресу своїх батьків нецензурними та образливими словами. З постанови Кременецького районного суду від 26.03.2015 року випливає, що [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді сплати штрафу. З висновку Кременецького ВП ГУНП від 07.10.2016 року слідує, що [PERSON] зловживає спиртними напоями та безпричинно вчиняє конфлікти своїм батьком [PERSON] 09.09.2016 року [PERSON] близько 01 год. 00 хв., перебуваючи стані алкогольного спяніння, вчинив сварку з батьком, [PERSON] Під час даної сварки [PERSON] висловлювався в адресу батька нецензурними та образливими словами. Постановою Кременецького районного суду від 7 жовтня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оголошено усне попередження. З висновку Кременецького ВП ГУНП від 02.11.2016 року вбачається, що між позивачем і відповідачем на протязі тривалого часу існують особисті неприязні взаємовідносини через побутові проблеми та сімейні негаразди. [PERSON] без будь-якої причини вчинив із позивачем сварку. Згідно рапортів Кременецького ВП ГУНП від 25.07.2017 року та 20 серпня 2017 року за місцем спільного проживання громадянин [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння виражався нецензурною лайкою та іншими образливими словами в сторону свого батька, [PERSON], погрожував фізичною розправою, хоча реальних дій не вчиняв. Постановою Кременецького районного суду в адміністративній справі № 601/1431/17 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено йому стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно з роз'ясненнями, що містятьсяв п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що незважаючи на притягнення до відповідальності та вжиті судом заходи попередження щодо антигромадської поведінки [PERSON], відповідач продовжує порушувати правила спільного співжиття, створюючи перешкоди у проживанні позивача в належному йому житловому будинку. Реєстрація та проживання [PERSON] у будинковолодінні, яке на праві власності належить позивачу, не дає йому можливості користуватися та розпоряджатися належним майном. Відповідач постійно створює конфлікти, погрожує фізичною розправою та звільнити приміщення у добровільному порядку відмовляється. А тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі вищесказанного та

Outcome: approved