Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачем у трудових відносинах та 31 грудня 2019 року був звільнений у зв`язку із закінченням строку контракту[INFO] року на своєму профілі (сторінки) у соціальній мережі Facebook відповідачем опубліковано інформацію наступного змісту: « [INFO] …». Вважає, що викладена у публікації інформація є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме порушує його особисті немайнові права, підриває авторитет, є дискредитуючою та формує відповідну негативну думку у громадян. Просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем на своєму профілі (сторінці) в соціальній мережі Facebook [INFO] року шляхом розміщення спростування недостовірної інформації вказаного змісту на своєму профілі в соціальній мережі Facebook протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили, стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 13.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Від позивача заперечень на відзив відповідача до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, встановивши правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлено наступне. Позивач перебував у трудових відносинах із КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради та 31 грудня 2019 року був звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Дані обставини підтверджують надані позивачем копії контрактів від 14.06.2018 року і від 01.01.2019 року, та копія розпорядження Військово - цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області від 28.12.2019 року за №182 о/с. Також, дані обставини учасники справи не оспорюють, а тому відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. [INFO] року на профілі (сторінки) під назвою КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради у соціальній мережі Facebook опубліковано інформацію наступного змісту: « [INFO]». З листа КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради від 24.04.2020 року №01-09/592 адресованому представнику позивача, яким надано відповідь на адвокатський запит, повідомлено, що дійсно на сторінці у соціальній мережі Facebook на профілі КП «[INFO]» Авдіївської міської ради [INFO] року о 17 год. 50 хв. публікувалося повідомлення інформаційного характеру вище зазначеного змісту. Отже, відповідач не заперечує, що публікацію у соціальній мережі Facebook на профілі КП «[INFO]» Авдіївської міської ради [INFO] року о 17 год. 50 хв. опубліковано ним, а тому суд вважає, що КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради у даному випадку є належним відповідачем. Крім того, на думку автора вказане інформаційне повідомлення має ознаки оціночних суджень, оскільки ґрунтувалося виключно на свідченнях працівників підприємств. Заперечуючи проти позову представник відповідача у відзиві на позовну заяву також зазначав, що опублікована інформація є оціночним судженням, а тому згідно із ст. 277 ЦК України не є предметом судового розгляду. Так, частиною 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Отже, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України 2004 року обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. З наданих суду доказів вбачається, що відповідачем поширено інформацію про вчинення посадовими особами підприємства правопорушень, про які повідомили працівники підприємства під час проведення інвентаризації активів та зобов`язань. Також, інформація містить твердження, у тому числі відносно позивача [PERSON] , що позивач примушував приймати матеріали, які призначалися для ремонту теплотраси, але які фактично не були передані на склад та списувалися під тиском колишнього керівництва. Унаслідок проведеної інвентаризації був складений протокол, у якому відображено нестачу на суму 2524835,25 грн. Далі автор зазначив, що у діях колишнього керівництва вбачаються ознаки таких кримінальних правопорушень, як зловживання владою або службовим становищем з метою отримання будь-якої неправомірної вигоди, яке завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичних осіб, а також складання, видача неправдивих офіційних документів. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача надав суду копію заяви, адресовану начальнику Авдіївського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 27.01.2020 року №01-09/094, про кримінальне правопорушення, зокрема директором КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради [PERSON] , та спричинення матеріальних збитків у розмірі 600000,00 грн, де просив розпочати досудове розслідування, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення відомостей до реєстру 28.01.2020 року за №12020050140000076 на підставі зазначеної заяви від 27.01.2020 року. Суд звертає увагу, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 28.01.2020 року за №12020050140000076 та мають правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбачену ч.1 ст. 366 КК України, за фактом складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Даний витяг не містить інформацію щодо повідомлення про підозру [PERSON] . Отже, надані представником відповідача документи не містить підтверджень фактів вказаних у публікації, зокрема щодо проведення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних фактів суду не надав, а навпаки, зазначив, що вказана інформація - це оціночне судження. Разом з тим, суд не погоджується із вказаним твердженням представника відповідача, оскільки у цьому повідомленні зазначено про конкретний факт, що у діях [PERSON] вбачаються ознаки кримінальних правопорушень - зловживання владою або службовим становищем з метою отримання будь-якої неправомірної вигоди, яке завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичних осіб, а також складання, видача неправдивих офіційних документів. Кримінальна відповідальність за вказані діяння передбачена ч. 1 ст. 191 КК України і ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того, у повідомленні зазначено про конкретні дії посадових осіб та виявлену нестачу на суму 2524835,25 грн, а тому вони не можуть бути визнані як оціночні судження. При вирішенні даної справи суд враховує постанову Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №346/5700/17 (провадження № 61-38727св18). Отже, під час судового розгляду судом встановлено, що викладена інформація у соціальній мережі частково підтверджується прийнятими КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради заходами щодо звернення до правоохоронних органів із повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та зверненням КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради . Проте свого підтвердження не знайшли та не відповідають дійсності інша викладена у повідомленні інформація, зокрема, що у діях [PERSON] вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, таких як зловживання владою або службовим становищем з метою отримання будь-якої неправомірної вигоди, яке завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичних осіб, а також складання, видача неправдивих офіційних документів, що мають місце обставини викладені у повідомленні, зокрема «… Колишнє керівництво примушувало приймати матеріали, які призначалися для ремонту теплотраси, але які фактично не були передані на склад та списувалися під тиском колишнього керівництва. Унаслідок проведеної інвентаризації був складений протокол, у якому відображено нестачу на суму 2524835,25 грн...», оскільки представником відповідача не надано вироку суду, яким визнано вказану особу винною у вчиненні діянь, передбачених ч. 1 ст. 191 КК України і ч. 1 ст. 366 КК України за фактом викладених обставин. На думку суду, відповідач мав можливість довести до відома жителів м. Авдіївка лише підтверджену у нього інформацію, а саме, що має місце звернення за яким розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, без зазначення конкретних осіб, оскільки на час публікації відсутні відомості щодо повідомлення даним особа про підозру або ухвалення обвинувальних вироків. Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням а тому порушує його особисті немайнові права, підриває його авторитет та формує відповідну негативну думку у громадян. З огляду на викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача [PERSON] у її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та вважає за необхідне визнати недостовірною та такою, що принижує честь та гідність, ділову репутацію, інформацію, поширену КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради стосовно [PERSON] , яку було розміщений в мережі Інтернет на профілі КП «[INFO]» Авдіївської міської ради в соціальній мережі Facebook, а тому вказана інформація підлягає спростуванню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 840 грн. 80 коп. покласти на відповідача. На підставі ст.ст.8,21,28,32,34,55,68 Конституції України, ст.8 ЗУ «Про статус народного депутата», ст.ст.277,297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та

Outcome: approved