Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що він є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0762га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Суміжник - [PERSON] постійно перешкоджає йому у користуванні зазначеною вище земельною ділянкою, що проявляється в пошкодженні та знищенні межових знаків, самовільному зайнятті частини земельної ділянки. Дії відповідача є незрозумілими, так як нею підписані план встановлення меж земельної ділянки, акт передачі межових знаків на зберігання, акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування. Відповідач була повністю згідна із розміром та межею земельної ділянки позивача за вказаною адресою. Крім цього, згідно акту передачі межових знаків на зберігання та акту встановлення за узгодження зовнішніх меж землекористування, суміжними землекористувачами при встановленні зовнішніх меж землекористування ніяких претензій не виявлено. Він також звертався до Вовчинецької сільської ради для реагування. Сільська рада повідомила, що претензій з боку суміжних землекористувачів щодо меж землекористування не виявлено, тому при порушенні, знищенні межових знаків земельної ділянки позивачу слід звернутися до органів, що здійснюють нагляд за дотриманням земельного законодавства або суду. Тому просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати у користуванні належною йому земельною ділянкою та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини. Просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов заперечили, покликаючись на письмове заперечення (а.с.29), пояснили, що позивачем не надано належних доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні вказаною земельною ділянкою, а також факту самовільного зайняття частини цієї земельної ділянки. Просили в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторін та їх представників, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0762га для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.05.2013р. (а.с.6,7). Земельна ділянка відповідача [PERSON] є суміжною (а.с.10,11). Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Крім цього, ст. 211 ЗК України передбачено відповідальність за порушення земельного законодавства. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування витрат за час незаконного користування ними. В той же час суд критично оцінює наведені позивачем та його представником обставини про те, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою, знищує межові знаки, оскільки такі спростовані показаннями свідка [PERSON], який будучи допитаний в судовому засіданні за заявою представника позивача пояснив, що на початку весняних польових робіт між сторонами постійно виникають сварки з приводу користування їх земельними ділянками. Про те, хто знищив межові знаки (забиті «палі») йому не відомо. Крім цього зазначив, що [PERSON] самостійно не змогла б знищити чи витягнути забиті «палі», оскільки вони глибоко забиті в землю. В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами також та обставина, що відповідач самовільно «захопила» належну позивачу земельну ділянку. При цьому, суд звертає увагу на те, що ст. 53-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, однак жодного доказу про те, що відповідача було притягнуто до такої відповідальності, суду не подано. З відповіді Вовчинецької сільської ради (а.с.13) вбачається, що претензій з боку суміжних землекористувачів щодо меж землекористування не виявлено, а з приводу порушення чи знищення межових знаків іншими особами позивачу рекомендовано звернутися зокрема до компетентних органів, що здійснюють контроль за дотриманням земельного законодавства. Доказів того, що позивач звертався до відповідних органів з цього приводу останнім та його представником не подано. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними в судовому засіданні, відтак в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed