Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борги за кредитними договорами в розмірі 34 488,94 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5060,20 грн. та судовий збір. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що позивач та відповідач є рідними братом та сестрою. В березні 2019 року позивачу працівником АТ« А-Банк» повідомлено, що у відповідача виникла заборгованість в розмірі 47 695,96 грн. Позивач, мотивуючи свої дію побоюваннями примусового стягнення зазначеної вище заборгованості, враховуючи що він, із відповідачем є співвласниками квартири, сплатив борг відповідача, після чого квитанції про оплату надав відповідачу. На даний час відповідачем сума, яка була сплачена в рахунок погашення заборгованості, позивачу не повернута, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. До судового засідання, яке відбулось 26.01.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. В судовому засідання, яке відбулось 20.10.2020 року позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. 20.10.2020 року в судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали, заперечували проти задоволення позову. Надали Відзив на позовну заяву. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач та відповідач є рідними братом та сестрою. В березні 2019 року позивачу працівником АТ« А-Банк» повідомлено, що у відповідача виникла заборгованість в розмірі 47 695,96 грн. За умовами договорів, відповідач мала сплачувати щомісячно гроші в сумі близько 1300 грн. і плюс відсотки, але до цього часу нічого не сплатила і тому банк може розпочати примусове стягнення заборгованості. При цьому, працівник банку повідомила, що відповідач на телефоні виклики не відповідає і добровільно не сплачує борг. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів від 28.04.2019 року відповідач є власницею 1/3 квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2006 року. Інші 2/3 частини вказаної квартири належали батькам [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Після їх смерті, оскільки позивач проживав разом, він фактично прийняв спадкове майно і на цей час продовжує проживати зі своєю сім`єю за вищевказаною адресою по [ADDRESS] . В позові зазначено, що за усною домовленістю між позивачем та відповідачем останній погодився сплатити борг, з обіцянкою повернення грошових коштів в подальшому. 19.03.2019 року позивач звернувся до банківського відділення АТ «А-Банк» по вул. Адміральський пр-кт, 9 у м. Одесі, в якому отримав номер рахунку, на якийй необхідно перевести гроші для погашення боргу відповідача. Через платіжну систему «Приват24» позивач перевів зі свого карткового рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER] АТ «А-Банк» 7323,34 грн. з призначенням платежу «погашення кредиту [PERSON] , що підтверджується копією квитанції №0.0.1300535679.1 від 19.03.2019 року. 21 березня 2019 року у тому же відділені банку позивач отримав сканкопію довідки про заборгованість відповідача перед банком станом на 21.03.2019 року, згідно якої, [PERSON] , має заборгованість перед АТ «А-Банк» по наступним договорам: № АВН0СТ15510478387@14259 від 03.10.2018 - 23115,6 грн.; № АN2Р0163050101236@83094 від 03.10.2018 - 16973, 1 грн.; № SАМАВWFС00001708736 від 03.10.2018. - 7607,26 грн.. Загальна сума, яку отримала відповідач в АТ «А- Банк» за кредитними договорами складала 47 695. 96 грн. 21 березня 2019 року через касу відділення «Центр обслуговування клієнтів №172 в м.Одеса» АТ «А-Банк» позивач сплатив 23 115,60 грн. на рахунок № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] згідно угоди № АВН0СТ15510478387@14259 від 03.10.2018 і 4050,00 грн. на рахунок № [NUMBER] , також відкритого на ім`я [PERSON] згідно угоди № ANW2F0163050101236@83094 від 03.10.2018року. Таким чином, позивач сплатив за відповідача суму заборгованості в загальному розмірі 34 488,94 грн., які позивач вважає, підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Суд звертає увагу на те, що підтвердження того, що майну - квартирі, в якій проживає позивач щось загрожує до суду не надано, офіційних претензій або вимог від Банку не надходило, тому сплата боргу замість відповідача було правом позивача, а не обов`язком, яким він добровільно скористався, тому зобов`язання у відповідача по сплаті грошової суми на користь позивача не виникло. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Кожна особа та\-кож має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від ха\-рактеру його порушення. Стаття 1160 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. В судовому засіданні відповідач пояснила, що сплата братом її боргу була виключно його ініціативою, вона його про це не просила. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того діями відповідача були порушені права позивача, а саме, що такі витрати були виправдані обюставинами. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за безпідставністю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed