Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив визнати за ним право власності на об'єкти нерухомого майна: - земельну ділянку площею 0,12 ґа, кадастровий номер 4810137200:03:018:0011, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Давидова Дениса, 24/2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 909084448101), вартістю 36 240 грн.; - житловий будинок загальною площею 387,7 кв. м., житловою площею 106 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Давидова Дениса, 24/2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 353537048101), вартістю 2\~834\~616 грн.; - нежитлові приміщення офісу загальною площею 121,3 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 56/2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 251583448101), вартістю 257 000 грн., а також зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна, який було накладено постановою третьої особи в рамках виконавчого провадження №\~16081928, та зареєстрований 23.02.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником вказаного нерухомого майна. У подальшому, маючи намір розпорядитися своїм майном на власний розсуд, позивачу стало відомо, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в рамках виконавчого провадження №\~16081928 зареєстровано арешт усього належного йому майна. В той же час, позивач зазначає, що він не є боржником у виконавчому провадженні №\~16081928, а арешт було накладено для виконання судового рішення, за яким боржником є відповідач, дата народження та місце проживання якого є іншим. Позивач та його представник у судове засідання не зявився. При цьому, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, вимоги позову підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі та представник третьої особи до суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у матеріалах достатньо відомостей про їх права та взаємини, у порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], 01.03.1967 р. н. (РНОКПП [NUMBER]) на праві власності належить наступне нерухоме майно: - житловий будинок загальною площею 387,7 кв. м., житловою площею 106 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Давидова Дениса, 24/2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією дублікату свідоцтва про право власності (індексний номер дубліката 37879988) та копією витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 38085144); - нежитлові приміщення офісу загальною площею 121,3 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 56/2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності (індексний номер 15920513) та копією витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 15920854); - земельну ділянку площею 0,1200 ґа, кадастровий номер 4810137200:03:018:0011, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Давидова Дениса, 24/2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією дублікату Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.05.2010 року (реєстровий №\~935) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4802112932016. Вказана обставина також підтверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 25.04.2016 року. В той же час, із вказаної Інформаційної довідки також вбачається, що постановою № 16081928 від 20.11.2009 року Відділом ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на усе нерухоме майно позивача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) (реєстраційний номер обтяження 10869628 від 23.02.2011 року). 29 квітня 2016 року позивач звернувся із заявою до начальника Головного територіального управління юстиції у м. Києві із скаргою на незаконні дії ДВС, в якій зазначав, що дії ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві щодо накладення арешту на належне йому майно призвели до обмеження його прав як власника. При цьому, він посилався на те, що відносно нього відсутні будь-які судові рішення чи рішення інших органів державної влади, за якими він би набував статус боржника та виконання яких було б віднесене до компетенції ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. За такого, позивач просив перевірити викладену інформацію та здійснити заходи щодо скасування постанови державного виконавця про накладення арешту. На вказане звернення 30 травня 2016 року позивачу було надано відповідь про те, що у Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 204764 від 27.10.2009 року, виданий Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з відповідача [PERSON], 20.09.1982 р. н., що мешкає за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. 12 травня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна відповідача [PERSON], 20.09.1982 р. н. та оголошено заборону на його відчуження. 13 червня 2016 року на адресу позивача було також направлено відповідь про те, що [PERSON], РНОКПП [NUMBER], не є стороною виконавчого провадження. Для вирішення питання про визнання права власності та скасування постанови про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи викладене, позивач і звернувся до суду із даним позовом. Судом було здійснено запит про РНОКПП позивача [PERSON], 01.03.1967 р. н., та відповідача [PERSON], 20.09.1982 р. н. На вказаний запит було отримано відповідь про те, що позивач [PERSON], 01.03.1967 р. н., зареєстрований в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків під реєстраційним номером [NUMBER], відповідач [PERSON], 20.09.1982 р. н., - під номером [NUMBER]. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями 391, 392 ЦК України передбачено, що Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 32 та ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про накладення арешту) заходи примусового виконання рішень передбачають, зокрема, звернення стягнення на майно. Арешт є складовою частиною звернення стягнення на майно і застосовується виключно до майна боржника (ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про накладення арешту). Із матеріалів справи вбачається, що арешт в рамках виконавчого провадження було накладено не на майно боржника відповідача [PERSON], 20.09.1982 р. н. (РНОКПП - [NUMBER]), а на майно іншої особи позивача [PERSON], 01.03.1967 р. н. (РНОКПП [NUMBER]). Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, абз. 1 п. 5, п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби (п. 2 постанови Пленуму). Судом встановлено, що вищезазначене майно належить позивачеві, а не відповідачу, у звязку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. За такого слід визнати за [PERSON], 01.03.1967 р. н. (РНОКПП [NUMBER]) право власності на наступні об'єкти нерухомого майна: - земельну ділянку площею 0,12 ґа, кадастровий номер 4810137200:03:018:0011, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Давидова Дениса, 24/2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 909084448101); - житловий будинок загальною площею 387,7 кв. м., житловою площею 106 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Давидова Дениса, 24/2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 353537048101); - нежитлові приміщення офісу загальною площею 121,3 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 56/2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 251583448101), а також зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна, який було накладено постановою ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в рамках здійснення виконавчого провадження № 16081928, який зареєстрований 23.02.2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 10869628).

Outcome: approved