Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на навчання за період з 2010 по 2015 рік у розмірі 41633,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченої стипендії за період з 2013 року по 2015 рік у розмірі 13172,59 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач 11 серпня 2010 року була зарахована до Одеського Національного медичного університету на спеціальність «стоматологія», уклала угоду № 242 про навчання за кошти державного бюджету з зобов`язанням після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки (замість чого абітурієнт отримує вищу освіту безкоштовно). У червні 2015 року [PERSON] закінчила Університет та отримала розподіл для проходження інтернатури до Очаківської центральної районної лікарні Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації\~\~на посаду лікаря-стоматолога. [PERSON] не було працевлаштовано у зв`язку з неприбуттям на роботу. Відповідно до розрахунків економічного відділу Університету, за весь період з 2010 по 2015 рік сума витрат на навчання у розмірі 41633,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченої стипендії за період з 2013 року по 2015 рік у розмірі 13172,59 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. Також, до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про стягнення витрат на навчання, в якому відповідачка зазначила, що вимоги позивача не визнає повністю, оскільки вони є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 серпня 2010 року [PERSON] була зарахована до Одеського Національного медичного університету на спеціальність «стоматологія», уклала угоду № 242 про навчання за кошти державного бюджету з зобов`язанням після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки (замість чого абітурієнт отримує вищу освіту безкоштовно). У червні 2015 року [PERSON] , закінчила Університет та отримав розподіл для проходження інтернатури до Очаківської центральної районної лікарні Управління охорони здоров`я Миколаївської обласної державної адміністрації\~\~на посаду лікаря-стоматолога, однак [PERSON] не було працевлаштовано у зв`язку з неприбуттям на роботу. Відповідно до розрахунків економічного відділу Університету, за весь період з 2010 року по 2015 рік сума витрат на навчання [PERSON] , (без урахування стипендіального фонду) складає 41633,00 грн. Згідно з розрахунками Університету за період навчання з 2013 року по 2015 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 13172,59 грн. Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно). Вступаючи, на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності проходження інтернатури та відпрацювання певного строку після закінчення навчання. Відповідно до п. 1.1 Положення Міністерства охорони здоров`я України про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюєтеся кваліфікація лікаря (провізора) спеціаліста певного фаху. Інтернатура проводитися в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я (п. 1.4 Положення). Відповідно до п. 2.2.5. Угоди № 242 студент, що вступив до Університету за цільовим направленням УОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язуєтеся відпрацьовувати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років. В разі відмови випускник повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Відповідно до п. 5.1 Угоди № 242, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством. Відповідно до ч. 1\~ст. 72 Закону України «Про вищу освіту»\~фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Відповідно до ч. 2\~ст. Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», одним з основних важелів здійснення державної політики у сфері науково-технічної діяльності є бюджетне фінансування. На виконання \~Указу Президента від 23 січня 1996 року №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції\~Указу Президента від 16 травня 1996 року №342, відповідно до\~ст. 65 Закону України «Про вищу освіту»\~та\~ст. 197 Кодексу законів про працю України\~було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 22 серпня 1996 року № 992. Пунктом 4 вищенаведеного Порядку визначено, що керівники навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Відповідно до п. 8 Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку). Відповідно до розрахунків економічного відділу університету, за весь період з 01.09.2010 року по 22.06.2015 року сума витрат на навчання [PERSON] , (без урахування стипендіального фонду) складає 41633,00 грн. Згідно з розрахунками Університету за період навчання з 2010 року по 2015 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 13172,59 грн. Зазначені положення нормативно-правових актів, щодо відшкодування випускниками вартості навчання в разі неприбуття (не відпрацювання впродовж трьох років за місцем розподілу) закріплені також\~Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367\~«Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК Цкраїни договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п. 1, 4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання. Відповідно до \~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню всі понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved