Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 10.11.2017 року між ним та ТзОВ «Сігма Автолізинг» було укладено Договір фінансового лізингу № 01521. Вартість предмета лізингу згідно умов договору № 01521 становила 256500.00 грн. У відповідності до умов вказаного договору ТзОВ «Сігма Авголізинг» зобов`язувалось придбати, зареєструвати у відповідних органах реєстрації та передати йому у користування транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль марки LADA Каліна 2, комплектація/модифікація 219210-010-50, а він зобов`язувався сплатити передбачені договором лізингові платежі. На виконання вказаних обов`язків по договору ним було здійснено 10.11.2017 року авансовий платіж у сумі 50000,00 грн. Автомобіль передали згідно Акту приймання-передачі предмета лізингу від 20.01.2018 року. Проте, повідомили його, що автомобіля LADA Каліна 2 в наявності немає, та запропонували отримати автомобіль LADA Granta, № кузову/шасі/серійний номер [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] . В цей же день йому пояснили, що змінюється кредитор, у зв`язку з чим було укладено Додаткову угоду до Договору фінансового лізингу № 01521 від 10.11.2017 року, де змінили сторону ТзОВ «Сігма Автолізинг» на ТзОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ». Таким чином ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» набуло всіх прав та обов`язків ТзОВ «Сігма Автолізинг». Позивач вказує, що в подальшому, в період з січня 2018 року, ним було сплачено необхідні лізингові платежі на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» в загальній сумі: 297674 гривень, що окрім того ще й становить переплату, так як сума в Договорі фінансового лізингу № 01521 становить 256500 гривень. Згодом ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» перестали виходити на зв`язок та ніяким чином не оформлюють на нього документи на авто, а тому він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль LADA Granta, № кузову/шасі/серійний номер [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте письмовою заявою прохав суд розглядати справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, поважності неявки не вбачається. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2017 року між позивачем та ТзОВ «Сігма Автолізинг» було укладено Договір фінансового лізингу № 01521 (а.с.18). Предметом зазначеного договору є транспортний засіб, а саме: легковий автомобіль марки LADA Каліна 2, комплектація/модифікація 219210-010-50, вартість якого згідно умов договору становить 256500.00 гривень - пункти 1.1., 8.2. договору. У відповідності до умов вказаного договору ТзОВ «Сігма Авголізинг» зобов`язувалось придбати, зареєструвати у відповідних органах реєстрації та передати позивачу у користування транспортний засіб вказаний в п. 1.1. договору, а позивач зобов`язувався сплатити передбачені договором лізингові платежі. На виконання вказаних обов`язків по договору позивачем було здійснено 10.11.2017 року авансовий платіж у сумі 50000,00 грн. (а.с.19). 20.01.2018 року було укладено Додаткову угоду до Договору фінансового лізингу № 01521 від 10.11.2017 року, згідно якої було змінено сторону ТзОВ «Сігма Автолізинг» на ТзОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» (а.с.16). Таким чином ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» набуло всіх прав та обов`язків ТзОВ «Сігма Автолізинг». Згідно Акту приймання-передачі предмета лізингу від 20.01.2018 року ТзОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» передала позивачу, замість передбаченого п. 1.1. Договору фінансового лізингу № 01521 від 10.11.2017 року автомобіля інший автомобіль: LADA Granta, № кузову/шасі/серійний номер [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] (а.с.17-18). В подальшому, позивачем, в період з січня 2018 року, було сплачено лізингові платежі на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» в загальній сумі: 297674 гривень, що як вбачається становить більшу суму ніж передбачена в Договорі фінансового лізингу № 01521 - 256500 гривень (а.с.20-34). Однак надалі ТзОВ «Лізингова компанія «Авто Сіті» фактично самоусунулось від виконання своїх обов`язків щодо оформлення на пзивача документів на автомобіль. Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За частиною другою статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом Статтею 11 частинами 1 та 2, Закону України «Про фінансовий лізинг» зокрема передбачено, що лізингоодержувач має право: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний: 1) прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; 3) своєчасно сплачувати лізингові платежі. На виконання вказаних обов`язків по договору, позивачем було здійснено відповідні платежі на загальну суму 297674 гривень, що підтверджується копіями відповідних квитанцій, які містяться в матеріалах справи. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які визначені у частині третій статті 18 цього Закону. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Позивач виконав всі взяті зобов`язання по оплаті лізингових платежів, тобто з його сторони відбулося повне виконання умов договору, а відповідач ТОВ «Лізингова компанія «АВТО СІТІ» в свою чергу передали позивачу предмет лізингу - автомобіль, який перебуває в повному користуванні позивача, тобто відповідач також виконав умови договору, що підтверджується письмовими доказами та наявністю в позивача технічного паспорту на автомобіль. Однак, після виконання всіх договірних зобов`язань, договір купівлі-продажу, який мав бути укладений для переходу права власності на предмет лізингу, ні укласти, ні нотаріально посвідчити не виявилось можливим через самоусунення відповідача, а тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання цього майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 203,215,216,227,627,628,799,806 ЦК України, ст.ст.4,34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів.

Outcome: approved