Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдана скоєнням ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2016 року по справі № 523/1687/15-к [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч. 1 КК України в тім, що 14.01.2015 року близько 20 години 00 хвилин він допустив порушення вимог п.2.3 б), п.18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: 2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення виразилось в тому, що у вказаний день та час водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номер [NUMBER] , здійснюючи рух у правій смузі проїжджої частини пр. Добровольського, з боку вул. Кишинівська в м. Одесі в напрямку вул. Миколаївська дорога, на якому організований двосторонній дворядний рух та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований перехресті доріг пр. Добровольського і вул. Державіна, вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, завчасно заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосував, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] .. [INFO] , яка переходила проїжджу частину пр. Добровольського зліва направо по ходу руху автомобіля по пішохідному переході. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу, у вигляді переломів лівих лонної та сідалищної кісток зі зміщенням уламків; закритого косого перелому правої стегнової в середній третині зі зміщенням кісткових уламків; закритих уламкомкових переломів малостегнової та великостегнової кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків та саден лівої кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №121 від 22.01.2015 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] заподіяний матеріальний зби\-ток, на загальну суму 8911 гривень 42 копійок - на лікування, придбання медикаментів, медичного обладнання. Також позивачка просила стягнути з відповідача моральну шкоду, котру вона оцінила в 100000 гривень. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 32,33). Відповідачу направлялись повістки за відомою адресою реєстрації, котрі повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». (а.с. 40,41). Позивач надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. (а.с. 49). Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін у загальному порядку та відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2016 року по справі № 523/1687/15-к [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч. 1 КК України в тім, що 14.01.2015 року близько 20 години 00 хвилин він допустив порушення вимог п.2.3 б), п.18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: 2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення виразилось в тому, що у вказаний день та час водій [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номер [NUMBER] , здійснюючи рух у правій смузі проїжджої частини пр. Добровольського, з боку вул. Кишинівська в м. Одесі в напрямку вул. Миколаївська дорога, на якому організований двосторонній дворядний рух та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований перехресті доріг пр. Добровольського і вул. Державіна, вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, завчасно заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосував, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] .. [INFO] , яка переходила проїжджу частину пр. Добровольського зліва направо по ходу руху автомобіля по пішохідному переході. (а.с. 21-25). Відповідно ж до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 14 січня 2015 року о 20:00 годин, є встановленим і доказуванню не підлягає. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу, у вигляді переломів лівих лонної та сідалищної кісток зі зміщенням уламків; закритого косого перелому правої стегнової в середній третині зі зміщенням кісткових уламків; закритих уламкомкових переломів малостегнової та великостегнової кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням кісткових уламків та саден лівої кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №121 від 22.01.2015 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. (а.с. 19,20). В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] заподіяний матеріальний зби\-ток, на загальну суму 8911 гривень 42 копійок - на лікування, придбання медикаментів, медичного обладнання. (а.с. 6-20). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, оскільки [PERSON] отримала тілесні ушкодження, понесла матеріальні витрати на лікування, медикаменти та ін., відповідач зазначені витрати не компенсував та матеріали справи протилежного не містять, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі та стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 8911 гривень 42 копійок. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення їй моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача [PERSON] позивачці довелося докладати значних зусиль для відновлення її здоров`я, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди та задовольняє позовні вимоги в цій частині позову частково шляхом стягнення моральної шкоди у розмірі 8000 гривень. Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial