Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 7/10 частини житлового будинку за аресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 3/10 частина вказаного будинку належало тітці позивача [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач був зареєстрований та постійно проживав в спірному будинку. Представник позивача у судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти того щоб за позивачем визнали право власності за набувальною давністю. Суд відповідно до ст. 169 ч.2 ЦПК України вважає за можливе, розглядати справу у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, так як це передбачено законом. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування та визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 39 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судом встановлено, факт, що позивач понад десять років проживає та доглядає за житловим будинком, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], 7/10 якого належить позивачу, а 3/10 частина належала [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років 3/10 частиною спірного будинку, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved