Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним кредитного договору № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, що укладений між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк». В обґрунтування позову посилається на те, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та позивачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року про надання кредиту у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 26 200,00 дол. США на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення 03.10.2011р. На забезпечення виконання умов за вказаним кредитним договором між ЗАТ К Б «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №10/06/22МГ від 03.10.2006 року. 23 травня 2017 року у судовому засіданні Гусятинського районного суду Тернопільської області під час розгляду справи № 596/379/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №10/06/22МГ від 03.10.2006 року, а саме під час дослідження доказів, було виявлено, що підписи які містяться у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» у Кредитному договорі №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, у Додатку №1 від 04 жовтня 2006 р. до кредитного договору №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, у Додатку №2 від 09 жовтня 2006 р. до кредитного договору №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, виконані не [PERSON] та їй не належать. Невідповідність підписів [PERSON] вбачається, зокрема, і шляхом співставлення зразків підписів, які містяться у вказаних вище договорах із зразком підпису, який містяться у копії паспорту [PERSON] Позивач [PERSON] являється поручителем за оспорюваним кредитним договором на підставі договору поруки. Враховуючи факт укладення договору поруки та норми статей 553, 554 ЦК України вбачається, що у випадку порушення зобовязань [PERSON] за оспорюваним кредитним договором, Банк предявить майнові вимог до [PERSON] як до поручителя за оспорюваним кредитним договором, що призведе до стягнення з [PERSON] В.1. певної суми заборгованості за оспорюваним кредитним договором або примусової реалізації майна для забезпечення такого стягнення. Таким чином, майнові права та інтереси [PERSON] будуть порушені. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, з мотивів, зазначених в заявах по суті. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Суду пояснила, що вона не підписувала кредитного договору № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, що укладений між нею та ЗАТ КБ «Приват Банк». Примірника договору вона не отримувала, а також нею не здійснювались дії щодо погашення заборгованості по договору. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриваБанк» [PERSON] вважала позов необґрунтованим, посилаючись на те, що стороною позивача не доведено обставини, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог. Також на думку представника відповідача позивачем пропущено строк позовної давності. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши докази, подані сторонами та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Відповідно до копії укладеного спірного кредитного договору № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року [PERSON] за наявності вільних грошових коштів зобовязується видати позичальнику [PERSON] кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 26200 доларів США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього договору в обмін на зобовязання Позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді додатків до цього договору і є його невідємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені даним договором термін. Кредит надається на споживчі цілі. Термін повного погашення кредиту 3 жовтня 2011 року включно. (а.с.7-8). Відповідно до п.3 ч.1 ст.3\~ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6,627 ЦК України). У відповідності до ст.12\~ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нормами ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Як встановлено, відповідач [PERSON], позивач [PERSON] заперечують факт вчинення правочину, з тих підстав, що відповідач [PERSON] не підписувала зазначений кредитний договір. Для доведення цих обставин позивач [PERSON] просив призначити судову почеркознавчу експертизу (а.с.5, 68-69). За клопотанням позивача [PERSON] ухвалою суду від 6 жовтня 2017 року витребувано у відповідача [PERSON] оригінал спірного кредитного договору № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року (а.с.36). Згідно ухвали Гусятинського районного суду від 28 грудня 2017 року, за клопотанням представника позивача адвоката [PERSON] призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсним кредитного договору судово-почеркознавчу експертизу, повторно витребувано в ПАТ КБ «Приват Банк» оригінал кредитного договору № 10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року, що укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк», з додатками до нього. Але, всупереч ухвалам суду від 6 жовтня 2017 року, від 28 грудня 2017 року, які неодноразово направлялись на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», а також вручались безпосередньо в суді представнику ПАТ КБ «ПриватБанк», оригінал спірного кредитного договору не був наданий. (а.с.37-39, 50, 61-62, 63, 71 -73, 75, 77). 06.03.2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта № 19/120-1439 від 27.02.2018 року щодо вчинення дій, необхідних для проведення експертизи, відповідно до якого виконання призначеної судової почеркознавчої експертизи призупинено до надання, зокрема, оригіналу кредитного договору.(а.с. 79-80). Про вказані вимоги експерта судом повідомлено учасників справи, зокрема, ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідним листом № 596/979/17/1734/18 від 20.03.2018 року (а.с. 82, 86, 87), проте, протягом визначеного експертом строку, відповідачем не надано необхідних матеріалів для дослідження експертом, зокрема, оригіналу кредитного договору. Згідно повідомлення судового експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України [PERSON] від 30 травня 2018 року, відсутність оригіналу кредитного договору № 10/06/22 МГ від 3 жовтня 2006 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк», з додатками до нього у розпорядженні експерта унеможливлює проведення судової почеркознавчої експертизи.(а.с.89-95). Згідно ст. ст.78, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено, стороною позивача для спростування презумпції правомірності правочину, зясування обставин щодо неналежності підписів [PERSON], які містяться у оспорюваному договорі та з метою виконання обовязку надання доказів, передбачених статтями 12, 81 ЦПК України, для підтвердження обставин та надання належних і допустимих доказів в розумінні статей 77,78,79 ЦПК України, заявлено клопотання про призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності підпису [PERSON] у кредитному договорі № 10/06/22МГ від 03.10.2006р., Додатку №1 від 04 жовтня 2006 р. до кредитного договору №10/06/22МГ від 03 жовтня 2006 року та Додатку №2 від 09 жовтня 2006 року. Згідно ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприявучасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.\~109\~ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, суд розцінює відмову відповідача [PERSON] в наданні оригіналу кредитного договору для забезпечення проведення почеркознавчої експертизи як ухилення учасника справи від проведення експертизи, провести яку без зазначених оригіналів документів неможливо. На підставі наведеного, враховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав ухвалу суду про витребування документів та призначення експертизи, таким чином ухилився від проведення експертизи, суд визнає факт для з'ясування якого експертиза була призначена, а саме факт неналежності в оспорюваному кредитному договорі № 10/06/22МГ від 3 жовтня 2006 року та додатках до нього підписів в графі «позичальник» [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що в момент укладення оспорюваного кредитного договору було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину позичальника [PERSON], яке б відповідало його внутрішній волі, гарантоване особі згідно ч.3 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України. Представником відповідача ПАТ КБ [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] дізнався про порушення свого права, тобто про те, що при укладенні спірного договору 3 жовтня 2006 року позичальник [PERSON] не підписувала зазначений договір 23 травня 2017 року у судовому засіданні Гусятинського районного суду Тернопільської області під час розгляду справи № 596/379/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №10/06/22МГ від 03.10.2006 року. З врахуванням наведеного, позивачем не пропущено строку позовної давності. Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, не ґрунтується на законі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-48 цс 15, яка згідно зі ст.\~360-7\~ЦПК України є обов'язковою для судів. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. В розділі 7 Аналізу окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надається роз'яснення щодо визначення заінтересованості особи в оспорюванні договору, стороною якого вона не являється, зокрема зазначено, що слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. Як встановлено, підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2011 року в справі № 2-1856/11, позивач [PERSON] В.1. являється поручителем за оспорюваним кредитним договором на підставі договору поруки № 10/06/22МГ від 03.10.2006 року. (а.с.9-10). Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи факт укладення договору поруки та норми статей 553, 554 ЦК України вбачається, що у випадку порушення зобовязань [PERSON] за оспорюваний кредитним договором, Банк має право предявити майнові вимог до [PERSON] В.1. як до поручителя за оспорюваним кредитним договором, що призведе до стягнення з [PERSON] певної суми заборгованості за оспорюваним кредитним договором або примусової реалізації майна для забезпечення такого стягнення. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2011 року в справі №2-1856/2001, задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору №10/06/22МГ від 03.10.2006 року та стягнуто з відповідачів 100 829,14 грн., що еквівалентно 12 246,07 дол. США. (а.с.9-10). Також, у провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа № 596/379/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №10/06/22МГ від 03.10.2006 року у розмірі 28 578,69 дол. США. Враховуючи вищенаведене вбачається, що оскільки на підставі оспорюваного кредитного договору судом вже прийнято рішення про стягнення коштів із [PERSON], а ще одне стягнення перебуває на розгляді суду, тому стороною позивача доведено його майновий інтерес в оспорюваному кредитному договорі та, відповідно, порушення його майнових прав та інтересів. На підставі викладеного, позов [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору. Тому слід стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь [PERSON] судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved