Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним право власності в цілому на нерухоме майно, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, а сторона договору, ухиляється від його нотаріального посвідчення. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі у зв'язку з тим, що він не має можливості бути присутнім на судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, письмово просила розглянути позовну заяву у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка була повідомлена належним чином, у відповідності з нормами ст. 74 ЦПК України. Проте не з'явилась в судове засідання, заперечень на позов, будь-яких клопотань та документів не надала. Позивачем були надані докази про її виклик до суду шляхом подання оголошення до друкованих засобів масової інформації - газети «Вісті Придніпров'я» № 42 (1535) від 05.06.2014 р. У зв'язку із чим, суд вважає за можливе розглянути дану справу в судовому засіданні за відсутності відповідачки, за наявними в справі доказами із прийняттям заочного рішення в порядку глави VIII ЦПК України. Представник третьої особи - товарної біржи «Дніпродзежринська»- в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Головного Управлінню юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, письмо просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, виходячи з наступного. На підставі свідоцтва про право власність на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, згідно з розпорядженням фонду комунальної власності від 26.05.1999 року за № 5п/1818-р нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. 15.06.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS], який був зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська», за реєстраційним № 015. Право власності на квартиру на ім'я [PERSON] було зареєстроване в БТІ 18 червня1999 року в реєстрову книгу № 140 за номером 21922. Вказане вище нерухоме майно було передане позивачу. Він на теперішній час володіє утримує й користується зазначеним майном. Відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.316-319 ЦК України). На час укладання між сторонами угоди купівлі-продажу нерухомого майна діяв Цивільний кодекс Української РСР (в редакції 1963 року). Приписами статті 128 ЦК УРСР передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей. Згідно ст. 224 ЦК УРСР по договору купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно ст. 15 Закону України від 10.12.91р. «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання біржової угоди, договір, зареєстрований на товарній біржі не підлягає нотаріальному посвідченню. Так, у відповідності до зазначених вище приписів ЦК УРСР, чинних на час укладання угоди, позивач виконав угоду куплівлі-продажу квартири, зареєстрував своє право власності на квартиру в порядку, передбаченому на той час законодавством України. Частиною 1 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (набрав чинності 1 січня 2001 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів» визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (ч.4 ст.3 Закону). На час укладання купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] законодавство України не передбачало обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було укладено на товарній біржі. Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що [PERSON] правомірно став власником спірної квартири. Приписами статті 86 ЦК УРСР передбачено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою. Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тому не породжує тих прав і обов'язків, яких бажали сторони. Суд може визнати такий договір дійсним лише за наступних умов: якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами; відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення. Враховуючи ті обставини, що є двостороння домовленість сторін та повне виконання умов договору купівлі-продажу, договір є дійсним та не може не вважатись правовстановлюючим документом. На підставі того, що відповідач свідомо уклонився від нотаріального посвідчення, у позивача відсутня реальна можливість в повному обсязі здійснювати право власника (володіти, користуватись, розпоряджатись) нерухомим майном -квартирою за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50,2 кв.м. та житловою площею 29,4 кв.м. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст.16 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право приватної власності набувається в порядку, визначному законом та є непорушним (ст.41 Конституції України). У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того щоб бути доведеним перед іншими особами. Викладене є підставою для задоволення позову в повному обсязі. Враховуюче наведене вище,

Outcome: approved