Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01.04.2008 р. у розмірі 17 452,40 грн., що виникла станом на 31.03.2016 р., мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору 01.04.2008 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, то виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути без його присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, посилається на те, що вважає умови вищевказаного кредитного договору нікчемним та зазначає, що оскільки позивачем пропущена позовна давність, то позивачем втрачена можливість стягнення заборгованості у судовому порядку. Додав, що заборгованості перед позивачем не має, оскільки все було утримано із зарплатної карки «Приватбанку», які він мав, працюючи в ГУЮ м.Києва. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Згідно наданої позивачем копії договору, 01 квітня 20008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 7 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17 452,40грн., що виникла станом на 31.03.2016 р., яка складається з: 7 180,03 грн. - заборгованість за кредитом, 9 203,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також, штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг:250,0 грн. - штраф (фіксована частина), 819,16 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.251 ч. 1 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно до ст.251 ч. 3 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Приписами ст.256 ч. 1 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що договір про збільшення позовної давності не укладався, а тому судом при розгляді справи враховується загальна позовна давність. Крім того, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, які є складовою укладеного між сторонами договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.258 ч.2 п.1 ЦПК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність - в один рік. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Така позиція підтверджується також і відповідно до судової практики Верховного Суду України (постанова 22.10.2014 р. №6-127цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України). В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вищевказаний кредитний договір є чинним на час звернення з позовом до суду, оскільки вони не засновані на законі. Таким чином, на час звернення позивача до суду у позивача сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, що також зазначалося у Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» від 16.01.2013 р. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України) . Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився та доводи відповідача не спростував. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давнини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed