Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить стягнути з [PERSON] кошти в порядку регресу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.04.2015 між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (далі по тексту - ПрАТ «СК»Уніка») було укладено договір страхування автотранспорту № 00138/4600/0000002, яким передбачено страхування транспортного засобу «Lexus», номерний знак [NUMBER]. 07.06.2015 в м. Києві по вул. Богатирської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у ПрАТ «СК»Уніка» автомобіля марки «Lexus», номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] та перебував під керуванням [PERSON], автомобіля марки «Mercedes», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «УОСК»), автомобіля «Skoda», номерний знак [NUMBER], автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак [NUMBER], автомобіля [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень п'яти автомобілів. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Посилаючись на те, що відповідно до умов договору страхування товариство виплатило страхове відшкодування власнику застрахованого у нього автомобіля - [PERSON], ПрАТ «СК»Уніка» просить стягнути в порядку регресу з [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 72231грн. 98 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позов підтримуює. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2016 по справі № 756/8491/15-п, відповідач [PERSON] був визнан виним у здійсненні ДТП з автомобілем «Skoda», номерний знак [NUMBER], щодо отримання механічних пошкоджень автомобілів «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] та «Lexus», номерний знак [NUMBER], то вказане зіткнення відбулось з вини водія [PERSON] який керував автомобілем [NUMBER] при цьому порушив п.п.12.1,12.3,13.1 ПДР України. Отже представник [PERSON], вважає що позовна заява пред'явлена до неналежного відповідача та просив відмовити у задоволенні позову ПрАТ «СК»Уніка» до [PERSON] Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановами Оболонського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року та від 02 жовтня 2015 року встановлено, що 07 червня 2015 року о 20 год. 20 хв. [PERSON] на вул. Богатирська в м. Києві, керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до нього адміністративне стягнення. За договором № 00138/4600/0000002 від 01 квітня 2015 року страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією автотранспортного засобу, транспортний засіб «LEXUS RX 350», д.н.з. [NUMBER]., який належить [PERSON] був застрахований в ПрАТ «СК»Уніка». Зі страхового акту № 00170023 від 15 липня 2015 року, складеного ПрАТ «СК»Уніка», вбачається, що відповідає договору страхування № 00138/4600/0000002 від 01 квітня 2015 року було застраховано транспортний засіб марки «Lexus», д.н.з. [NUMBER] на ім'я [PERSON]; в результаті ДТП, яке відбулось 07 червня 2015 року, страхова виплата склала 121 231,98 грн., що також підтверджується звітом про оцінку вартості збитку складеного СПД [PERSON] від 22 червня 2015 року № 03-22/06. На основі вказаного звіту вартості збитку складеного СПД [PERSON] від 22 червня 2015 року № 03-22/06 був складений розрахунок суми страхового відшкодування, який становить 121 231,98 грн. Відповідно до вказаного розрахунку позивачем було складено страховий акт № 00170023 від 15 липня 2015 року і було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та складено Наказ № 00170023 від 15 липня 2015 року. На виконання страхового зобов'язання позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування на вказану суму, шляхом перерахування на безготівковий рахунок ТО «Саміт Моторз Україна», що підтверджується платіжним дорученням № 024990 від 17 липня 2015 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як водія вказаного транспортного засобу, була застрахована ПрАТ «УОСК», згідно полісу АІ/1571987 (ліміт за полісом складає 49 000,00 грн. з урахуванням франшизи 1000 грн.). У зв'язку з тим, що розмір страхового відшкодування за страховим полісом страхової компанії ПрАТ «УОСК» не покриває завданий матеріальний збиток, тому на відповідача [PERSON] покладається обов'язок сплатити різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою за полісом цивільно-правової відповідальності. Розрахунок розміру позовних вимог до [PERSON] та ПрАТ «УОСК» позивач вирахував таким чином: 121 231,98 грн. (сума, яка була відшкодована позивачем) - 49 000 грн. (ліміт за полісом з врахування франшизи), яку повинен сплатити ПAT «Української охоронно-страхової компанії», а різницю, в сумі 72 231,98 грн. - повинен сплатити винуватець ДТІІ [PERSON], а судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 212,32 грн. - по 606, 16 грн. з кожного відповідача. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 14.12.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10.03.2016, позов ПрАТ «СК»Уніка» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК»Уніка» в порядку регресу суму страхового відшкодування . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2016, касаційна скарга [PERSON] була задоволена частково. Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 14.12.2015 та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 10.03.2016 скасовано, справу в частині вирішення позову ПрАТ «СК»Уніка» до [PERSON] передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до вказаної ухвали, зазначено про таке, суди у порушення вимог ст.ст.212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірили тверджень [PERSON] на те, що своїми діями він механічних пошкоджень автомобілю марки «Lexus», номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], не спричиняв, не дали належної оцінки тому, що постановами Оболонського районного суду від 17 липня 2015 року, якою [PERSON] визнано винним у ДТП, скасована 04 грудня 2015 року апеляційним судом м. Києва і рішення щодо винного у ДТП та пошкодженні автомобіля марки «Lexus», номерний знак [NUMBER], не ухвалено. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2016 по справі № 756/8491/15-п, судом було встановлено що 07.06.2015 приблизно о 20год.00хв. водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], по вул. Богатирській, був не уважним, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], чим порушив п.п. 2.3.б, 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, суд приходить до висновку, що 07.06.2016 приблизно о 20:00 год. [PERSON] по вул. Богатирській у м. Києві, керуючи автомобілем [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], чим порушив п.п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. На думку суду, автомобілі «Volkswagen» та «Lexus» отримали пошкодження внаслідок порушення саме водієм автомобіля «Hyundai» [PERSON] п.п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України, а не водієм автомобілем «Skoda» [PERSON] Оскільки в даному ДТП механічні пошкодження автомобілю «Lexus» були завдані діями [PERSON] який керував автомобілем «Hyundai» то задоволення позову та стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди пред'явлений до неналежного відповідача. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-305цс15 від 03 червня 2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно до якої цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст.1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Відсутність шкоди як елемента цивільно-правової відповідальності не дає підстав і для застосування судом норми ст.1172 ЦК України, оскільки і для застосування цієї норми необхідним є встановлення факту заподіяння шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України закріплено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Відповідно до абз.4 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: «Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача». Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: «Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням викладеного, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи в сукупності докази по справі, враховуючи, що в даному випадку особою, відповідальною за завдані збитки (заподіювачем шкоди), є водій забезпеченого транспортного засобу «Hyundai» номерний знак [NUMBER] [PERSON] а також те, що представник позивача підтримав позовну заяву в тій редакції, яку подав до суду, клопотань не заявлялось, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, позовна заява пред'явлена до неналежного відповідача. На підставі викладеного

Outcome: dismissed