Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд\~ стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором кредиту в розмірі 68035,60 грн.;\~ стягнути суму\~ сплаченого судового збору в розмірі 1\~762 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 22.03.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 та тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач порушив зобов'язання за договором, у зв'язку з чим у нього станом на 02.03.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 68\~035,60 грн., з яких: 4028,82 грн. заборгованість за кредитом; 56490,80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3800 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф фіксована частина; 3215,98 грн. штраф процентна складова. На даний час відповідачем умови договору не виконані, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Надав письмовий відзив на позовну заяву, зазначив, що позивачем не обгрунтовано розрахунок суми заборгованості, не зазначено процентну ставку по кожному з нарахувань, період нарахувань санкцій, а також не зазначив розмір сум з яких нараховувались відповідні санкції. Також відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності. Суд, дослідивши\~та проаналізувавши\~матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2013 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою\~статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність»\~ті інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». Позивач виконав вимоги укладеного між ним та Позивачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені. В судовому засіданні зясовано, що строк дії картки становить три роки, тобто до 22.03.2016 року. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, у звязку з неналежним виконанням зобов'язань кредитного договору № б/н від 22.03.2013 року станом на 02.03.2018 року у відповідача існує прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4028,82 грн. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей\~530,\~612,\~625,\~1050,\~1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 4\~028,82 грн. обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та\~ст.1050 ЦК України. Суд критично ставиться до заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності в частині задоволення даної вимоги, оскільки строк дії картки становить три роки, тобто порушення боржником вимоги по сплаті тіла кредиту з 22.03.2016 року, таким чином строк позовної давності по сплаті основної частини боргу не сплив. З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] станом на 02.03.2018 року нарахована заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 56\~490,80 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3800 грн., а також відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф ( фіксована частина); 3215,98 - штраф ( процентна складова). Відповідно до ч.2\~ст. 1050 ЦК України\~в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт « Універсальна» вбачається, що [PERSON] мав здійснювати обовязковий щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості ( але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості ); з 01.04.2014 року 5% від заборгованості ( але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). ( а.с.7). Згідно розрахунку, наданого позивачем вбачається, що банк з 08.10.2018 року почав нараховувати відсотки на поточну заборгованість, а на прострочену заборгованість з 31.12.2014 року. Нарахування здійснювалось до 02.03.2018 року включно. Нарахування пені позивачем здійснювалось з січня 2015 року по лютий 2018 року включно. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що останній раз поповнення картки відбувалось 26.11.2014 року, після цього ніяких рухів грошових коштів по картці не відбувалось. Таким чином порушення зобов'язань по поверненню відсотків відбулось у листопаді 2014 року, тобто строк звернення до суду із вимогою про стягнення нарахованих на поточну заборгованість відсотків сплив 26.11.2017 року. Банк звернувся до суду із даним позовом 15.03.2018 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1, ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на те, що банк звернувся до суду із вимогою стягнення по процентам за користування кредитом; заборгованості за пенею та комісією та стягненню штрафу після спливу строку позовної давності суд вважає за необхідне в задоволенні даної частини вимог відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково суд вважає за необхідно судові витрати розподілити наступним чином, а саме: з відповідача на користь позивача стягнути суму судового збору пропорційно задоволеній частині вимог, а саме 105,72 грн.. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial