Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогами про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області в порядку спадкування за заповітом відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) та на ? частину даного житлового будинку в порядку набувальної давності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом на ? частину даного обєкта нерухомості після смерті матері [PERSON], спадщину прийняв в порядку ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), а також він безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє будинком по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області, ? частину якого успадкував відповідач за заповітом. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] (ордер серії ОД № 005676 від 21.08.2014 р.) зменшив розмір позовних вимог та просив визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлям по вул.. Червонофлотській, 12 в м. Рені Одеської області, який складається в цілому із: житлового будинку літ. «А» загальною площею 91,60 кв. м., житловою площею 45,50 кв. м., підсобною площею 46,10 кв. м., підвал літ. «а1», навіс літ. «В», вбиральні літ. «Ж», спорудження №№ 1,2,3,4,5, виключивши вимоги про визнання право власності на самочинні споруди. Позивач у судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належними чином, в порядку п. 4 ч. 2 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], померла - 19.12.1990 р.; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України, згідно якого [PERSON] народився [INFO], мати [PERSON], батько [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON]; копія заповіту від 10.12.1990 р., згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON]; копія акту про приймання в експлуатацію житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області, власник [PERSON], самочинні споруди житлова прибудова літ «А1», тамбур «а» та сараї літ. «Б», «В», «Г»; копія договору про надання в безстрокове користування [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 133 від 29.041.1971 р. про надання [PERSON] право на будівництво житлового будинку на земельній ділянці по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області; копія довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції № 90-03-68 від 02.03.2007 р., згідно якої 05.09.1970 р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу «Бакун»; копія домової книги; копія довідки Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 13.02.2018 р., згідно якої [PERSON] з 04.05.1995 р. перебуває у державному розшуку за вчинення злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 19.12.1990 року померла [PERSON], яка була матірю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області. Про належність їй даного обєкту нерухомості свідчить технічний паспорт на житловий будинок, договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 10.05.1971 р. та рішення виконкому Ренійської міської ради № 133 від 29.041.1971 р. про надання [PERSON] право на будівництво житлового будинку на земельній ділянці по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області. Під час життя [PERSON] залишила заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідала синам [PERSON], позивачу по справі та [PERSON], який є відповідачем по справі. У шестимісячний строк спадкоємці не звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступили в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері проживали у спадковому житловому будинку, обробляли город, проводили поточний ремонт, сплачували комунальні платежі. 11.03.2015 р. позивач звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Це пояснюється тим, що за життя спадкодавця не проведено реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, оскільки такого реєстру на існувало. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на ? частину житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області в порядку спадкування за заповітом. Крім того, його брат [PERSON], який є відповідачем по справі, також прийняв спадщину за заповітом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не оформив її у встановленому порядку та в 1995 р. зник і до теперішнього часу його місце знаходження не відоме. Відповідно до довідки Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 13.02.2018 р., [PERSON] з 04.05.1995 р. перебуває у державному розшуку за вчинення злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України. Позивач більше 10 років проживає у спадковому житловому будинку, відкрито і безперервно володіє будинком по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області, ? частину якого успадкував відповідач за заповітом. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які мають обовязкову долю у спадщині не має, крім того більше 10 років позивач проживає у спадковому житловому будинку, відкрито і безперервно володіє будинком, таким чином просить визнати на ним право власності на ? частину житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області за набувальною давністю. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Так як спадщина на майно [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р. Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями за заповітом (ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.)), не звернулись до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном прийняли спадщину, оскільки після смерті матері проживали у спадковому житловому будинку, обробляли город, проводили поточний ремонт, сплачували комунальні платежі. Таким чином, позивач та відповідач прийняли спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.), однак не оформили її відповідно до вимог закону. Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Як встановлено судом позивач та відповідач прийняли спадщину за заповітом в порядку ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), у вигляді житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області. З моменту відкриття спадщини позивач відкрито та безперервно володіє даним житловим будинком, відповідач з 1995 р. не мешкає у даному житловому будинку, перебуває у державному розшуку за вчинення злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, місце знаходження його не відоме. У звязку з тим, що відповідач не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області за набувальною давністю, в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на ? частину житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 549 ЦК України (1963 р.) та на ? частину житлового будинку по вул.. Червонофлотська, 12 в м. Рені Одеської області за набувальною давністю, в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним право власності на нерухоме майно.

Outcome: approved