Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 14028,37 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, пославшись на те, що між ПАТ «Креді [PERSON]» (первісним кредитором) та відповідачем 23.03.2012 було укладено кредитний договір № 1/1151603, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у сумі 17680 грн. Відповідач свої зобов`язання належним чином за цим договором не виконує, в результаті чого, станом на 07.04.2014, виникла заборгованість в розмірі 14028,37 грн. Відповідач заперечив проти задоволення позову, вказав, що протягом тривалого часу сплачував кредит вчасно та у більшому розмірі ніж це передбачено графіком погашення заборгованості. У звязку з суттєвим погіршенням фінансового стану протягом одного місяця він не мав змоги сплатити кредит. Коли звернувся до банку йому усно повідомили, що його борг буде передано іншому кредитору, який надішле йому повідомлення про відступлення права вимоги, проте ніякого повідомлення про заміну кредитора до цього часу позивач не отримав. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне. 23.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «Креді [PERSON]» та [PERSON] укладено комплексний договір №1/1151603. За умовами договору банк надав відповідачу споживчий кредит у сумі 17680 грн. строком на 36 місяців з 23.03.2012 по 22.03.2015 під 14% річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1,8% в місяць від суми кредиту. Банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, здійснив видачу відповідачу коштів у сумі 17680 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 23.03.2012 №1/1151603, №70051. Відповідно до договору відступлення права вимоги №03/14-ІІІ від 31.03.2014 та додатку №1 до нього Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» набуло від ПАТ «Креді [PERSON]» права кредитора відносно кредитного договору №1/1151603. У свою чергу на підставі договору купівлі-продажу права вимоги №14/УБК-14 від 02.04.2014 та додатку до нього, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», останнє набуло права вимоги, належне первісному кредиторові відповідно до контракту, укладеного між «Креді [PERSON]» та боржником, а також відповідно до договору забезпечення. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст.516 ЦК України передбачає, що зміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитним договором №1/1151603 передбачено право кредитора на відступлення (п.17.14). Відповідно до копії списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №11320-48-48 від 10.04.2014, відповідачу за адресою його проживання, визначеній у договорі №1/1151603, було направлено повідомлення про зміну кредитора. Зазначення у графі відправник іншої ніж кредитори особи, не може свідчити про неповідомлення боржника про відступлення права вимоги, оскільки зміст таких повідомлень, наданих позивачем, вказує на те, що ці повідомлення виконані належними особами. Водночас, відповідачем визнається та підтверджується копіями квитанцій про сплату коштів на виконання кредитних зобовязань й розрахунковими даними, що відповідач порушив свої боргові зобовязання у червні, серпні - листопаді 2013 року, у звязку з чим було ним сплачено кредитору відповідні штрафи, а з січня 2014 року відповідач перестав виконувати свої зобовязання та сплачувати передбачені кредитним договором платежі. Тобто, порушення кредитних зобовязань з боку відповідача, що є предметом позову, який розглядається, почались ще до моменту відступлення права вимоги за вищевказаними договорами відступлення. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він з січня 2014 року виконував свої кредитні зобовязання первинному кредитору ПАТ «Креді [PERSON]». Таким чином, суд не може визнати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог посилання відповідача на те, що його не було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги щодо його кредитних зобовязань перед ПАТ «Креді [PERSON]». Крім того, судом не встановлено будь-яких виниклих для нового кредитора ризиків такого відступлення. Згідно з розрахунком боргу по кредитному договору №1/1151603, укладеного 23.03.2012, станом на 07.04.2014 загальна сума боргу складає 10772,89 грн., що включає заборгованість по кредиту 8772,97 грн., заборгованість за відсотками 473,29 грн., заборгованість за комісіями 1526,63 грн., а також штрафні санкції, визначені договором, які станом на 14.04.2015 становлять 3255,48 грн. Наданий відповідачем розрахунок заборгованості та надані ним квитанції про сплату заборгованості всупереч твердженням відповідача вказують на порушення ним зобовязань за кредитним договором у частині вчасного внесення платежів. Посилання відповідача на те, що ним щомісячно вносились суми більші, ніж передбачено договором, підтверджується дослідженими судом доказами. Однак, щомісячна сума переплат з квітня 2012 року по травень 2013 року складала 77,5 грн., що, відповідно до додатку 1 до договору №1/1151603 та розрахунку заборгованості,враховано первісним кредитором при обчисленні розміру заборгованості та нарахуванні процентів на залишок боргу у бік їх зменшення на відповідні суми. Внесення позивачем більших сум у липні та грудні 2013 року також враховано позивачем при обрахунку заборгованості, однак зарахування переплачених коштів крім погашення тіла кредиту, відсотків та комісії були спрямовані на погашення штрафних санкцій у звязку з невнесенням відповідачем платежів у червні, серпні листопаді 2013 року. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі статтею 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Стаття 625 ЦК України закріплює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач порушив свої кредитні зобовязання та має заборгованість за цими зобовязаннями у сумі: 8772,97 грн неповернутих кредитних коштів (тіло кредиту), 473,29 грн відсотків за користування цими коштами, 1526,63 грн комісії. Крім того, у звязку із зазначеними порушеннями по виконанню кредитних зобовязань відповідно до п.6.1 кредитного договору №1/1151603 відповідач має сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Пунктом 6.2 кредитного договору №1/1151603 передбачено, що у випадку порушення відповідачем своїх зобовязань без поважних причин він зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1% від суми кредиту за кожен випадок порушення. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до відповідача зазначених положень договору та закону. Відповідач не зазначив про поважність причин порушення ним зобовязань. Сторони не заявляли про застосування строків позовної давності. Підстави для зменшення розміру неустойки судом не встановлені. Посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №\~7-рп/2013 у контексті поширення подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці), суд не може визнати таким, що стосується спірних правовідносин. Зокрема, зазначене посилання є неповним за змістом цього рішення Конституційного Суду України це тлумачення стосується не застосування загалом подвійної облікової ставки НБУ лише до вищевказаних субєктів правовідносин, а визначено у рішенні як застосування «обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою …». Тобто, воно відноситься лише до питання субєктного складу, на який розповсюджуються положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» щодо обмеження розміру пені. Крім того, визначення у п.6.1 пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ не є застосуванням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», а лише є бланкетною нормою, яка відсилає до загально застосовного у юридичній практиці відсоткового вираження, для подальшого його застосування при обчисленні пені. Також, зважаючи на те, що відповідач користувався грошовими коштами, право вимоги яких отримав позивач, та не сплачував за це користування жодної компенсації, з огляду на приписи ч.2 ст.625 ЦК України, позивач має право на 3% річних від простроченої суми. Позивачем обраховано строк прострочення з 14.06.2014 по 14.04.2015 305 днів до дня подання позову. Суд погоджується із розрахунками позивача розміру пені 2808,62 грн; штрафу 176,8 грн; 3% річних 270,06 грн. Відповідач, заперечуючи проти позову, своїх розрахунків пені, штрафу та 3% річних не надав. Таким чином, суд приходить до висновку що позов про стягнення заборгованості з відповідача підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved