Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 16.06.2010 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н. Відповідач отримав кредитну картку із встановленим на ньому кредитним лімітом. Позивач вказує, що відповідачем умови договору виконувались не належним чином, у зв`язку із чим, станом на 08.12.2020 року виникла заборгованість в сумі 10298,82 гривень. У зв`язку із викладеним, просять суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за договором кредиту в сумі 10298,82 гривень. Відповідач надіслав до суду відзив на позов в якому вказує, що позивачем, у якості погашення заборгованості за вказаним кредитним договором було сплачено на 10 974,55 гривень більше ніж отримано, а тому заборгованість не може існувати. Крім того вказує, що їй на момент підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, їй не було повідомлено про розмір процентної ставки за кредитним договором. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, однак надіслали до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без їхньої участі, просять відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2010 року ознайомившись з правилами надання банківських послуг та підписавши анкету позичальника № б/н відповідач отримав кредитну картку із встановленим на ньому кредитним лімітом зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У анкеті-заяві позичальника від 27 листопада 2005 року, на яку посилається позивач у позовній заяві, яка підписана позичальником, встановлена базова процентна ставка за кредитним лімітом у розмірі 3% на місяць (36 % річних) з розрахунку 360 днів у році. Такий підпис здійснено відповідачем на справці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», а тому пояснення відповідача про те, що вона не була належним чином ознайомлена з умовами кредитування, зокрема із відсотковою ставкою за користування кредитом, судом до уваги не беруться. З розрахунку видно, що загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 08.12.2020 року становить - 10298,82 гривень з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 8235,21 гривень; - заборгованість за простроченими відсотками - 2063,61 гривень. Встановлено також, що відповідачу, з 16.06.2010 року по цей час, було видано три картки. Строк дії останньої закінчується останнього дня червня 2022 року. З розрахунку видно, що [PERSON] останній користувалась кредитними коштами та вносила грошові кошти на погашення заборгованості, зокрема у січні 2020 року нею внесено на погашення заборгованості грошові кошти у розмірі 490,00 грн. Разом із тим, анкета-заява підписана сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах надання банківських послуг, у яких передбачено, що: договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання; якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору він автоматично лонгується на той самий строк дає підстави для висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді строк повернення кредиту. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, необхідність задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту Разом із тим, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частин першої-третьої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Верховний Суд України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі№ 6-1374цс17 виклав правовий висновок, відповідно до якого у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. У досліджуваних правовідносинах обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, зокрема статті 1056-1 ЦК України, підтверджується їх змістом, оскільки цією імперативною правовою нормою визначено, що недотримання її вимог має наслідком недійсність правочину. Судом встановлено, що банком, у період із 16.06.2010 року і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, неодноразово змінювався розмір процентної ставки, який, у кінцевому результаті, з квітня 2016 року становить 3,60 % на місяць (43,2 % річних), що відрізняється від умов, на які погодилась відповідач підписуючи анкету-заяву. В оцінці правової природи рішення про збільшення АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом суд виходить з того, що таке рішення є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Одночасно така дія не передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку, як не передбачено і процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, зокрема, порядок погодження таких умов із позичальником. Таким чином, актом цивільного законодавства встановлене застосовуване до спірних правовідносин імперативне правило, що не може бути змінене договором сторін, яким врегульовано порядок набрання чинності запроваджуваними банком змінами відсоткової ставки за кредитом у споживчих правовідносинах. Суд враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України, банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку. Банк під час розгляду справи не надав доказів та не довів дотримання ним вимог законодавства щодо порядку та процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, що дає підстави для висновку про недійсність рішення як правочину про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором. Враховуючи, що банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку, а умовами заяви не передбачено можливість збільшення відсоткової ставки, банк неправомірно нараховував проценти за кредитом за підвищеною відсотковою ставкою. Оскільки банком не доведено правомірність нарахування збільшених відсотків за кредитним договором, розмір нарахованих та невиплачених відсотків за кредитним договором банком не доведений, тому в задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Таким чином, у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 2063,61 гривень слід відмовити саме з цих підстав.

Outcome: approved