Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що 24 березня 2015 року між сторонами був укладений договір позики за яким відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 44 000,00 грн. зі строком повернення до 24.03.2017 року, проте відповідач грошові кошти позивачу не повернув, від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів ухиляється. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 44 000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 2 643,17 грн., інфляційні збитки у розмірі 10 121,46 грн., пеня у розмірі 48 180,00 грн., а всього: 104 944,63 грн. У судове засідання позивач не з'явився, його представник надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики між фізичними особами. Відповідно до п. 1.1. Договору Позивач (Позикодавець) передає Відповідачу (Позичальникові) безвідсоткову позику в сумі 44 000,00 гривень готівкою, а Позичальник зобов'язується повернути отриману суму в строки і в порядку, Зазначеному в даному Договорі. Згідно з п. 2.1., 2.2 Договору, Позикодавець зобов'язався передати Позичальникові зазначену суму в строк до 24 березня 2015 року, факт передачі Позикодавцем зазначеної суми підтверджується розпискою Позичальника. Згідно розписки про отримання позики від 24.03.2015 року Відповідач отримав позику в сумі 44 000,00 грн. в день складання цієї розписки. Відповідно до п. 2.3 Договору повернення отриманих сум здійснюється Позичальником рівними частками - по 1833 грн. щомісяця протягом 24 місяців, починаючи з жовтня 2015 року. Остання дата повернення коштів - 24.03.2017 року. Втім Позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав, позику не повернув. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. До позову наданий договір позики від 24.03.2015 року, підписаний обома сторонами, та розписка про отримання коштів Позичальником в сумі 44 000,00 грн., підписана Позичальником та засвідчена двома свідками. Отже факт укладання договору позики та отримання Відповідачем коштів доведений належними і допустимими доказами.? Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов'язку повернути суму позики в строк до 24 березня 2017 р., суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 44 000,00 грн. Крім того, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Нарахована позивачем пеня становить 48 180,00 грн., що значно перевищує збитки, які завдані позивачу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що суму пені слід зменшити до суми до розміру 24 090,00 грн. Також відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Для розрахунку індексу інфляції позивач взяв період з 24.04.2015 року по 24.03.2018 рік і обчислив його по кожній даті і сумі чергового платежу. За цей період сума індексу інфляції складає 10 121.46 грн. За період з 24.04.2015 року по 24.03.2018 рік сума трьох відсотків річних складає 2 643,17 грн. Крім того, сума витрат на правову допомогу, яка сплачена позивачем відповідно до договору про надання правової допомоги від 25.01.2018 року, укладеного між позивачем та адвокатом Батуєвим О.В., складає 5 000 грн., що підтверджується відповідними доказами. Вказана сума в силу ст. 133 ЦПК України відноситься до судових витрат і на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Зважаючи на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 44 000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 2 643,17 грн., інфляційні збитки у розмірі 10 121,46 грн., пеня у розмірі 24 090,00 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1 049,45 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., а всього: 86 904,08 грн. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved