Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Друга Кам`янська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування реєстраційних записів. Позивач просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,179 га, укладений 08 травня 2019 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. за реєстровим № 1-741; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведену 08 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 944932912214, та скасувати запис про право власності № 31462993 на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведені державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. Стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] понесені ним судові витрати (судовий збір за подання позову та за подання клопотання). Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачеві на підставі договору дарування, посвідченого 16 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Гула Л.В. за реєстровим № 2772, належить земельна ділянка [ADDRESS] . На підставі вищевказаного договору дарування земельної ділянки 17 жовтня 2002 року йому Дніпропетровською районною радою народних депутатів виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія IV-ДП №045425, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1127. На суміжній ділянці розташований житловий будинок [ADDRESS] , що належав відповідачу [PERSON] на підставі: 1) свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку будинку, виданого 16.12.2015 р. державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А, за реєстровим № 3-1261 на 1/2 частину; 2) Договору дарування 1/2 частки будинку посвідченого 16 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С Фактично територіально житловий будинок [ADDRESS] . До 18 червня 2016 року на межі його власної земельної ділянки і земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок відповідача, стояла цілісна огорожа. На підставі заяви [PERSON] . Степовою сільською радою без проведення належної перевірки було прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,179 га за адресою: [ADDRESS] , у приватну власність [PERSON] , внаслідок чого до складу земельної ділянки відповідача увійшла значна частина його власної земельної ділянки [ADDRESS] , а саме: земельна ділянка площею 0,073 га розміром 45,5 м. х 16,0 м. Наданій [PERSON] земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, і 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. було здійснено державну реєстрацію прав [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 944932912214. Дії відповідача щодо приватизації частини суміжної земельної ділянки [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності, та незаконне рішення Степової сільської ради порушили його права власника земельної ділянки, унеможливили виготовлення кадастрового номеру на його ділянку і подальшу реєстрацію його права власності, оскільки частина його власної земельної ділянки незаконно вибула з його володіння і їй протиправно наданий кадастровий номер як земельної ділянки відповідача за іншою адресою. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року задоволені його позовні вимоги до [PERSON] , треті особи: Степова сільська рада Дніпропетровського району, приватний нотаріус ДМНО Зінкова Ю.Є, Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області про усунення порушення прана власності: порушення його права власності усунуті шляхом визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведеної 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.С., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 944932912214, та скасування запису про право власності № 14915385 на земельну ділянку площею 0,179 га кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться з адресою: [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до нього про визнання недійсним і скасування виданого йому Державного акту на право приватної власності на землю відмовлено. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] - без задоволення. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2019 року касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року і постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишені без змін. Отримавши від Верховного суду завірену копію постанови від 22.04.2019 р., в серпні 2019 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державно адміністрації Дніпропетровської області із заявою про скасування на підставі рішення суду, що набрало законної сили державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведеної 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є., та скасування запису про право власності № 14915385 на ім`я відповідача. 27 серпня 2019 року він отримав від спеціаліста Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області інформацію з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно № 178696216, з якої вбачається, що 08 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. за реєстровим № 1-741 посвідчений договір дарування, згідно з яким [PERSON] подарував вищезазначену земельну ділянку площею 0,179 га, своїй матері відповідачці [PERSON] . 08 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. було здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку, номер запису про право власності: 31462993. Також 08 травня 2019 року між відповідачами в нотаріальній формі був укладений договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , який розташований на спірній земельній ділянці [ADDRESS] . Договір дарування житлового будинку укладений між відповідачами, він не оспорює. Вищезазначений договір дарування земельної ділянки укладений між відповідачами 08 травня 2019 року, є недійсним з підстав, того що судовим рішенням, що набрало законної сили визнана недійсною та скасована державна реєстрація прав власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,179 га, також скасований запис про його право власності № 14915385, відповідач [PERSON] на момент укладання 08 травня 2019 року договору дарування земельної ділянки не був її власником та не мав права розпорядження цією нерухомістю. Більш того, даруючи земельну ділянку [ADDRESS] своїй матері, відповідач [PERSON] розпорядився як частиною цієї земельної ділянки, що після скасування приватизації належала Степовій сільській раді, так і частиною земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,073 га розміром 45,5 м. х 16,0 м., що належить на праві власності йому. Оспорюваний ним правочин, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладеним в ч.1, 3 ст. 203 ЦК України. 08.01.2020 року не погодившись з позовними вимогами, представником відповідача, адвокатом Корсуновським П.Ю. було подано відзив на позовну заяву в якому заперечував проти позову, оскільки вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 22.01.2020 року [PERSON] надав відповідь на відзив в якому просив задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою суду від 10.10.2019 року по справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 02.03.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважають позовні вимоги безпідставними, а право власності на земельну ділянку набуто правомірно. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування земельної ділянки укладеного 16 жовтня 2002 року (бланк серія ВАВ №649723), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Гула В.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 2772, [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 0,183 га, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). На підставі вищевказаного договору дарування земельної ділянки, 17 жовтня 2002 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серія ІV-ДП №045425, виданий Дніпропетровською районною радою народних депутатів, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1127. Земельна ділянка, яка перебуває у власності [PERSON] виходить на [ADDRESS] та межує із земельною ділянкою [PERSON] , що знаходилася за адресою: [ADDRESS] . До 18 червня 2016 року на межі земельних ділянок сторін стояла цілісна огорожа. Нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 3-1261, виданого 16 грудня 2015 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Посипанко А.А. та Договору дарування 1/2 частки майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , посвідченого 16 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бурдік С.С. На підставі заяви [PERSON] . Степовою сільською радою, без проведення належної перевірки, було прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , загальною площею 0,179 га, за адресою: [ADDRESS] , до складу якої також увійшла і частина земельної ділянки [PERSON] . Спірній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 1221487200:04:057:0015 та 10 червня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Ю.Є. було здійснено державну реєстрацію прав [PERSON] на спірну земельну ділянку (запис індексний номер 29990159, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 944932912214). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Степова сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зінкова Юлія Євгенівна, Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області про усунення порушення права власності на землю задоволено. Усунуто порушення права власності [PERSON] на землю шляхом визнання недійсною та скасування державної реєстрації про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] проведену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Юлією Євгенівною та скасування запису про право власності №14915385 на земельну ділянку площею 0,179 га, кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зінковою Юлією Євгенівною. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської районної ради, третя особа: Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області про визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю відмовлено. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 22 квітня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року залишено без змін. З копії договору дарування земельної ділянки від 08 травня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. за реєстровим №1-741, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1790 га в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221487200:04:057:0015, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка). 08 травня 2019 року державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. було здійснено державну реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №165879858 від 08.05.2019 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання зa договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч. 2 ст. 132 Земельного кодексу України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити, зокрема, документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 132 Земельного кодексу України, додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась). Відповідно до п. в ст. 140 Земельного кодексу України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, відчуження земельної ділянки за рішенням власника. Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~319\~ЦК України\~власник має\~право вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно частини 1\~статті 15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статей\~3,\~15,\~16\~Цивільного кодексу\~України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пп. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Відповідно до п. 12 Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі- порядок), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. Згідно з п. 18 Порядку, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано доказів на підтвердження законних підстав для реєстрації права власності на земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 1221487200:04:057:0015. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договір дарування, визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності, запису про право власності на підставі вказаного договору дарування ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на те, що [PERSON] на час відчуження майна [PERSON] не був законним власником спірної земельної ділянки, виходячи з вимог ст. 317 ЦК України, він не мав права розпоряджатись та відчужувати цю земельну ділянку за наявності рішення суду яким скасовано державну реєстрацію його право власності на спірну земельну ділянку. За відсутності законного права власності на спірну земельну ділянку, подальша її державна реєстрація також є незаконною та підлягає скасуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи викладене з відповідачів на користь позивача підлягають понесені судові витрати по 768,30 грн. з кожного. Враховуючи викладене,

Outcome: approved