Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 квітня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Анатолієвною, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №380 в частині умов проведення розрахунку, а саме слів «які Продавець повністю отримав від Покупця до підписання цього договору» зазначених у пункті 2.1. договору та в частині речення «Підписанням цього договору Продавцем свідчить, про отримання ним всієї суми, а також про відсутність у нього щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.» зазначених у пункті 2.4. договору. В обгрунтування заявленого позову зазначає, що між сторонами було укладено згаданий договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача квартиру [ADDRESS], продаж квартири було здійснено за 794\~616,00 гривень. При цьому, позивач наголошує, що за домовленістю між сторонами договору оплата за квартиру повинна була бути здійснена з відтермінуванням до кінця 2017 року, тому на момент укладення договору та його нотаріального посвідчення покупець [PERSON] не проводила жодних розрахунків за продану квартиру з [PERSON]. Проте, внаслідок помилки, у тексті вказаного договору купівлі-продажу квартири від 21 квітня 2017 року було зазначено відомості, які насправді не відповідають дійсності і які викладено наступними реченнями/частинами речень: «які Продавець повністю отримав від Покупця до підписання цього договору» (пункт 2.1. договору); «Підписання цього договору Продавцем свідчить, про отримання ним всієї суми, а також про відсутність у нього щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.» (пункт 2.4. договору). На підтвердження факту непроведення розрахунку до моменту укладення договору позивач також вказує, що на час подання позову фактично проживає у [INFO] і там зареєстрований. Позивач вважає, що відповідно до ст.ст.217, 229 Цивільного кодексу України наведені обставини є підставою для визнання недійсним укладеного ним договору купівлі-продажу квартири в частині відображення у ньому відомостей про підтвердження проведення розрахунків за проданий обєкт нерухомості до моменту укладення договору. У судове засідання 23.02.2018 року сторони або їхні представники не зявились. Позивачем та його представником адвокатом [PERSON] 23.02.2018 року через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність. До вказаного клопотання також долучено довідку ОСББ «Наукова, 49А» №4 від 22.02.2018 року з місця проживання про склад сімї і реєстрацію, з якої вбачається що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб [PERSON] та [PERSON]. Також відповідачем 23.02.2017 року через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи у її відсутність. Крім того 23.02.2017 року відповідачем подано заяву про визнання позову разом з нотаріально засвідченою копією заяви [PERSON] від 22.02.2018 року про підтвердження отримання ним від [PERSON] коштів за продаж квартири [ADDRESS]. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що 21 квітня 2017 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п.1.1. якого продавець передає у власність покупцеві квартиру №64 в будинку №49а на вулиці Науковій у місті Львові, а покупець приймає цю квартиру у власність та сплачує за неї обговорену грошову суму відповідно до умов цього договору. У п.2.1. вказаного договору зазначено, що продаж квартири здійснено за погоджену сторонами суму: 794\~616,00\~грн., які продавець повністю отримав від покупця до підписання договору. Крім того, нібито отримання позивачем у даній справі усієї суми за договором відображено й у першому реченні п.2.4. згаданого договору купівлі-продажу квартири: «Підписання цього договору Продавцем свідчить, про отримання ним всієї суми, а також про відсутність у нього щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.». Надаючи оцінку доводам позивача про те, що оплата за квартиру повинна була бути здійснена з відтермінуванням до кінця 2017 року і тому на момент укладення договору та його нотаріального посвідчення покупець не проводив жодних розрахунків за продану квартиру з відповідачем, а відповідні умови були включені до тексту договору помилково, суд враховує наступне. Відповідно до ч.3 ст.2, ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У матеріалах справи містяться заява відповідача про визнання позову від 23.02.2018 року та нотаріально засвідчена копія заяви [PERSON] про підтвердження отримання ним 22.02.2018 року від [PERSON] коштів за продаж квартири [ADDRESS] в розмірі 794\~616,00\~грн. В сукупності подані самою відповідачкою заява про визнання позову, у якій вона зазначає про помилкове відображення у тексті договору купівлі-продажу положень щодо проведення нею розрахунку з позивачем до укладення самого договору і про проведення такого розрахунку аж 22 лютого 2018 року та копія відповідної заяви [PERSON] про отримання ним такої оплати, свідчать про відповідність дійсності аналогічних тверджень позивача, викладених у позовній заяві. Додатковим непрямим доказом відсутності оплати [PERSON] вартості придбаної квартири до моменту укладення договору її купівлі-продажу є факт проживання і реєстрації у цій квартирі станом 20.02.2018 року [PERSON], що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою ОСББ «Наукова, 49А» №4 від 22.02.2018 року з місця проживання про склад сімї і реєстрацію. Таким чином, наявними у матеріалах справи письмовими доказами однозначно підтверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 794\~616,00\~грн. за квартиру [ADDRESS], придбану нею відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №380, не до моменту укладення вказаного договору, а 22 лютого 2018 року. Отже, підставним є і висновок позивача про відображення виключно внаслідок помилки у згаданому договорі положень про проведення розрахунку за квартиру до моменту укладення самого договору. Відповідно до ст.229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. На переконання суду у даному випадку є наявним дефект волі сторін правочину, оскільки їхні дії були спрямовані на укладення договору купівлі-продажу квартири, але з відтермінуванням платежу за неї. Відповідно до ст.217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Сторонами спору підтверджено намір укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за 794\~616,00\~грн., а тому помилка щодо однієї з умов договору, а саме терміну розрахунків, не є підставою для визнання недійсним всього правочину. Згідно із ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 Цивільного процесуально кодексу за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає волю відповідача стосовно визнання позову вільною, нічим не обмеженою та належно оформленою процесуально. Також з матеріалів справи не вбачається, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У суду не виникає сумніву щодо достовірності обставин, викладених у позовній заяві та заяві про визнання позову і добровільності їх визнання учасниками справи. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого останнім судового збору . Беручи до уваги викладене вище та

Outcome: approved