Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 23/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , що належали його матері. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті його матері він, як спадкоємець за законом звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність відповідних правовстановлюючих документів права власності померлої на дане спадкове майно. Позивач в судове засідання не прибув; представник позивача надала суду заяву у якій просила розглянути справу у їх відсутності, підтримала позов та просила його вимоги із викладених у ньому підстав. Представник відповідач надав суду заяву якій не заперечив щодо задоволення вимог позову та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа по справі надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 липня 2018 року (а.с. 10). Спадкоємцем померлого за законом є її син - позивач по даній справі, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.03.2019 року (а.с. 9). Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Постановою державного нотаріуса Васильківської мської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України Хоменко С.А. від 17.09.2019 року № 1163/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 23/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , оскльки спадкоємцем не подано правовстановлювального документу на дане нерухоме майно (а.с. 5). Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За договором купівлі-продажу від 30 грудня 1969 року [PERSON] купила 1/2 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 15 - 16). Тобто, на момент виникнення у померлої матері позивача прав на спірне нерухоме майно - 1969 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] - були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Крім того, суд враховує наступне. [PERSON] є іншим співвласником вказаного домоволодіння [ADDRESS] , яку залучено до участі у справі як третю особу. Так, з наявних в матеріалах справи письмових доказів, а саме: архівної довідки КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 21.05.2019 року № 1058, рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 339 від 20.06.2006 року і заключення Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації визначення ідеальних часток між співвласниками від 26.05.2006 року, вбачається, що було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] відповідно до часток, визначених залюченням Васильківського МБТІ від 17.05.2006 року за [PERSON] 27/50 будинковолодіння і за [PERSON] - 23/50 будинковолодіння (а.с. 93, 94, 95). Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встигла оформити право власності на вказану частину житлового будинку належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті його матері. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на дане нерухоме майно. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved