Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 30 квітня 2008 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір № 27108С31, із змінами, внесеними в подальшому угодами та договорами, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1-й транш - 800 000 доларів США з кінцевою датою погашення 28.04.2009 року, 2-й транш - 6 476 000 гривень для погашення першого траншу кредиту з кінцевою датою погашення 15.04.2013 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2011 року з нього на користь позивача було стягнуто заборгованість в розмірі 7 032 786 гривень 22 копійки, що складалась з заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за період до 30.04.2011 року включно та пені за період до 12.05.2011 року включно. В подальшому, ухвалою суду виконання вказаного рішення суду було розстрочено. Також, 22.12.2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до вищезазначеного кредитного договору, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом та сторони підтвердили свої зобов'язання за кредитним договором. Однак, відповідач не дотримався встановленого судом графіку розстрочення виконання рішення, заборгованість за кредитним договором не погасив, внаслідок чого станом на 26.06.2014 року має заборгованість за кредитом в розмірі 6 801 305 гривень 61 копійка, що порушує права позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав, просила задовольнити позовні вимоги та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 30 квітня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» і [PERSON] укладено кредитний договір № 27108С31 із змінами, внесеними до нього додатковою угодою № 27108С31-1 від 13.05.2008 року, додатковим договором № 27108С31-2 від 28.04.2009 року, додатковим договором № 27108С31-3 від 06.10.2009 року, додатковим договором № 27108С31-4 від 10.11.2009 року, додатковим договором № 27108С31-5 від 28.12.2009 року, додатковим договором № 27108С31-6 від 21.01.2010 року, додатковим договором № 27108С31-7 від 09.04.2010 року, додатковим договором № 27108С31-8 від 26.05.2010 року, договором про внесення змін № 27108С31-9 від 15.09.2010 року, договором про внесення змін № 27108С31-10 від 24.11.2011 року, договором про внесення змін № 27108С31-1 від 22.12.2011 року (далі разом - кредитний договір) (а.с. 9 - 14, 15, 16, 17 - 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24 - 25, 26, 27, 28 - 29, 30, 31, 32). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2011 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» змінило назву на ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Вказаним рішенням встановлено факт заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 27108С31 від 30.04.2008 року та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 032 786 гривень 22 копійки (а.с. 55 - 56). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2012 року виконання вказаного вище рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2011 року було розстрочено із встановленням графіку погашення заборгованості (а.с. 58). Проте, відповідач не дотримувався встановленого судом графіку погашення заборгованості згідно рішення суду та кредитну заборгованість не погасив. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Норма статті 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Підпунктами 2.2.1. і 2.5.1. кредитного договору визначено, що сплата процентів проводиться позичальником щомісячно у валюті кредиту. Проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця на рахунок, відкритий у філії ВАТ «Укрексімбанк» в м. Києві. Позичальник зобов'язаний в останній день погашення кредиту погасити проценти за користування кредитом та інші платежі за цим Договором. У підпункті 2.4.2. кредитного договору сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати кредиту, вказаних в графіку надання та погашення кредиту за договором, процентів за користування кредитом та інших платежів за цим договором у вигляді сплати пені за кожний день прострочення, включаючи день проплати, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим Договором у повному обсязі. Пункт 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 містить роз'яснення, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Пункт 6.1 кредитного договору передбачає, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.06.2014 року відповідач має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 6 801 305 гривень 61 копійка, з яких: - 756 720,25 гривень - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 01.05.2011 року по 26.06.2014 року; - 927 014,58 гривень - пеня за порушення строків погашення кредиту, нарахована за період з 25.06.2013 року по 26.06.2014 року; - 519 386,64 гривень - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, нарахована за період з 25.06.2013 року по 26.06.2014 року; - 410 412,62 гривень - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом, нараховані за період з 17.05.2011 року по 26.06.2014 року; - 149 748,82 гривень - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, нараховані за період з 16.06.2011 року по 26.06.2014 року; - 680 197,46 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за кредитом, нараховане за період з 17.05.2011 року по 26.06.2014 року; - 357 825,24 гривень - інфляційне збільшення суми боргу за процентами, нараховане за період з 16.06.2011 року по 26.06.2014 року (а.с. 34 - 41). Вказані розрахунки позивача підтверджуються даними, що містяться у виписці по рахунку заборгованості за кредитом № 22033044037137, сформованою з 30.04.2008 року по 26.06.2014 року; виписці по рахунку простроченої заборгованості за кредитом № 22076034037137, сформованою з 30.04.2008 року по 26.06.2014 року; виписці по рахунку нарахованих процентів № 22088044037137, сформованої з 30.04.2008 року по 26.06.2014 року; виписці по рахунку по сплаті процентів № 22091064037137, сформованої з 30.04.2008 року по 26.06.2014 року (а.с. 42 - 51). Крім того, суд враховує, що позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, не пропущена, оскільки обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. Тобто, строк позовної давності за основним зобов'язанням (сплата кредиту та процентів за користування кредитом) не пропущений, у зв'язку з чим право позивача на стягнення пені за порушення строків погашення кредиту та пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за рік, що передує зверненню до суду є обґрунтованим. За таких обставин, після прийняття рішення суду від 30.06.2011 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, кредитний договір продовжує діяти, наданий кредит позичальником не повернуто, зобов'язання щодо сплати процентів за користування кредитом останнім не виконуються, що відповідно до підпунктів 2.2.1., 2.5.1., 2.4.2. і 5.2 кредитного договору є підставою для продовження нарахування процентів за користування кредитом та пені за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та процентами. За змістом ст. 552 і ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (пункт 18 постанови Пленуму ВСС України від 30.03.2012 року № 5). Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та сплатити усіх пов'язаних із ним коштів, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved