Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 квітня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №030440/4600/0000013, за умовами якого були застраховані майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Ssang Yong Korando», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.05.2015 року (серія АП1 № 596626), 05.05.2015 року близько 16 год. 20 хв. в м. Вишневе по вул. Жовтнева водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos д.н.з. [NUMBER] , не був уважним та не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки SsangYong Korando д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 12.1, 23Б Правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 400 грн. 06 травня 2015 року [PERSON] , який був потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді, звернувся до позивача із заявою №00167963 про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту №00167963 від 12 червня 2015 року [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20400,84 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача сплачену суму страхового відшкодування в розмірі 20400,84 грн. та судові витрати. На адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в заяві №00167963 від 06 травня 2015 року про подію, що має ознаки страхового випадку було зазначено інформацію про те, що [PERSON] має страховий поліс - «Скайт», №АІ/1381974, що свідчить про те, що [PERSON] застрахував свою цивільну-правову відповідальність. З урахуванням наявності страхового полісу та того, що сума виплаченого страхового відшкодування не перевищує ліміту страхового відшкодування, то позивач має право на пред`явлення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування до страховика відповідача. Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем було подано позов поза межами позовної давності, оскільки право звернення з регрес ним позовом у позивача виникло з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 12 червня 2015 року, тоді як з даним позовом позивач звернувся лише 22 листопада 2015 року, тобто після спливу позовної давності. На підставі викладеного у відзиві, відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив позивач зазначає, що завдана потерпілому шкода особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком завдавача шкоди, тому страхове відшкодування повинен сплатити відповідач, як винна особа. Окрім того, позивач зазначає, що страховик з яким укладено страховий поліс відповідача позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 31 травня 2016 року. На підставі викладеного у відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В запереченнях на відповідь на відзив [PERSON] наполягає на застосуванні до спірних правовідносин правових наслідків спливу позовної давності та відмови в позові. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено. 15 квітня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №030440/4600/0000013, за умовами якого були застраховані майнові інтереси потерпілого, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Ssang Yong Korando», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.05.2015 року (серія АП1 № 596626), 05.05.2015 року близько 16 год. 20 хв. в м. Вишневе по вул. Жовтнева водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos д.н.з. [NUMBER] , не був уважним та не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки SsangYong Korando д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п. 12.1, 23Б Правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 400 грн. Власником транспортного засобу SsangYong Korando д.н.з. [NUMBER] , якому було завдано шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди, є ТОВ «ТВК «Мета транс», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія та номер [NUMBER] . Керування вказаним транспортним засобом було доручено [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту №02-27/05 від 27 травня 2015 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки SsangYong Korando д.н.з. [NUMBER] становить 25020,17 грн. 06 травня 2015 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку №00167963. 12 червня 2015 року позивачем було складено страховий акт №00167963 про розрахунок суми страхового відшкодування, який згідно акту становить 20400,84 грн. Згідно з Наказом №00167963 від 12 червня 2015 року було вирішено виплатити ТОВ «ТВК «Мета транс» страхове відшкодування в розмірі 20400,84 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «Скайд», на підставі Полісу №АІ1381974, що не заперечується відповідачем у справі. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Також, згідно зі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування) Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, який викладений в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15. Під час розгляду справи відповідач подав письмову заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Разом з тим, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин не можна застосовувати наслідки спливу позовної давності, оскільки факт виконання зобов`язання, а в даному випадку сплати страхового відшкодування, підтверджується відповідними платіжними документами, а саме платіжне доручення, чек, квитанція, які б підтверджували факт перерахування страхового відшкодування потерпілій особі, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтверджували факт виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог чинного законодавства, у страховика виникає право на звернення з регресним позовом до завдавача шкоди лише у випадку виконання зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, яке може підтверджуватися відповідними платіжними документами, які в матеріалах справи відсутні, що позбавляє суд можливості встановити чи дійсно було виплачено страхове відшкодування. Окрім того, у випадку коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Таким чином, позивач в першу чергу має повинен звернутися з регрес ним позовом до страховика відповідача, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка наведена вище. Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для звернення з регресним позовом до відповідача, а тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed