Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти за минулий час на утримання дітей [PERSON] , та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2020 року до [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . 14.07.2020 року відповідач уклала з позивачем договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, згідно п. 1.3 якого місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання позивача. У той же день, відповідач не заперечуючи проти надання аліментів на утримання дітей 2000,00 грн., щомісяця, навмисно зірвала укладення договору між батьками про сплату аліментів на дітей. 23.12.2020 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з 03.12.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначив, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, при цьому отримує заробітну плату, пенсію по втраті годувальника та соціальну допомогу як інвалід ІІІ групи. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 23.03.2021 року від позивача надійшли заяви про виклик свідків та про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяв позивача про виклик свідків. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . 14.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого визначено місце проживання дітей за адресою позивача та визначено участь у вихованні дітей. 23.12.2020 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 грудня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач, звертаючись з позовом до суду про стягнення аліментів за минулий час за період з 14.07.2020 року по 02.12.2020 року в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача на утримання дітей, посилався на те, що у день укладення договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, а саме 14.07.2020 року, між сторонами також повинен був укладатись договір про утримання дітей, згідно якого відповідач не заперечувала щодо сплати аліментів у розмірі 2000,00 грн. Однак, з вини відповідача вказаний договір укладений не був та на даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч. 2 ст. 191 СК України. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Твердження позивача стосовно того, що відповідач ухилилась від укладання договору між батька про утримання дітей є необґрунтованими та не підтвердженими, оскільки позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти даний договір. Також, позивачем не надано доказів того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом від 23.12.2020 року, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити ухилення відповідача від сплати аліментів. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. В протилежному випадку - позов не може бути задоволений. Оскільки позивачем не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин - в задоволенні позову належить відмовити. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив). Також, у відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лише частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові. Підсумовуючи викладене, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за минулий час. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed