Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із цим позовом, мотивуючи його тим, що комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» є єдиним виконавцем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів у м. Ніжин Чернігівської області. Відповідач зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , є споживачем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Мешканцями будинку [ADDRESS] було створено товариство власників квартир « Берізка » та 6 травня 2015 року з позивачем укладено договір № 2 «Про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів». ТВК «Берізка» виставлявся один загальний рахунок за надані послуги для всіх членів товариства, до яких входила у тому числі і відповідач. 1 червня 2016 року позивачем було отримано від ТВК «Берізка» заяву про прийняття на абонентське обслуговування (по квартирне) з вивезення та утилізації твердих побутових відходів, довідку про склад мешканців будинку. У зв`язку із цим з 1 червня 2016 року на власника кожної квартири було відкрито окремий особовий рахунок. З 1 червня 2016 року по квітень 2017 року відповідач сплачувала за комунальні послуги щомісячно та вчасно, після чого припинила сплату, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. У встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів за період з 1 квітня 2017 року по 31 травня 2019 року в сумі 1 186,09 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розгляд справи проводити без їх участі. У судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали повністю, зазначили, що відповідач не надавала дозволу на укладення з нею договору на вивезення побутових відходів, не надавала їм своїх ідентифікаційних даних. У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що вона не визнає позов, оскільки не користується та ніколи не користувалася послугами, які надає комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства». КП «ВУКГ» ніколи не розміщувало сміттєвих баків/контейнерів на земельній ділянці, яка належить ТВК «Берізка». Договір від 1 червня 2016 року є підробленим, КП «ВУКГ» не є учасником правовідносин у сфері надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, оскільки не набув у встановленому законом порядку статусу виконавця цих послуг. У матеріалах справи відсутні належні докази того, що КП «ВУКГ» мало можливість і фактично надавало їй (відповідачу) послуги з вивезення та захоронення побутових відходів. Вона (відповідач) ніяких особових рахунків у КП «ВУКГ» не відкривала і не доручала їх відкривати іншим особам, згоди на обробку своїх персональних даних не надавала. Відомості, які зазначені у довідці про заборгованість, є очевидно недостовірними, а сам розрахунок здійснений з порушенням законодавства України. З цих підстав вона (відповідач) просила відмовити у задоволенні позову. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними у ній доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Вислухавши пояснення відповідача, її представника, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за вивезення та захоронення побутових відходів. Вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 35-1 Закону України «Про відходи» встановлено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту. У судовому засіданні встановлено, що: - рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 361 від 30 липня 2009 року послугу з вивезення побутових відходів було визначено як окрему комунальну послугу; - рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 192 від 14 липня 2016 року введено в дію рішення комісії з визначення позивача переможцем конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів на території міста Ніжина та встановлено термін надання вказаних послуг; - рішеннями виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 73 від 2 квітня 2015 року, № 5 від 11 січня 2018 року та № 6 від 11 січня 2018 року встановлено тарифи на послуги вивезення, захоронення побутових відходів на полігоні твердих побутових відходів для населення; - рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 385 від 23 грудня 2016 року затверджено норми надання послуг із вивезення твердих побутових відходів для м. Ніжина на 2017 - 2021 роки. З матеріалів справи (а.с. 12-15) вбачається, що мешканцями будинку [ADDRESS] було створено товариство власників квартир « Берізка » та 6 травня 2015 року з КП «ВУКГ» укладено договір № 2 «Про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів», відповідно до якого ТВК «Берізка» виставлявся один загальний рахунок за надані послуги для всіх членів товариства, до яких входила у тому числі і відповідач. 1 червня 2016 року позивачем було отримано від ТВК «Берізка» заяву про прийняття на абонентське обслуговування (по квартирне) з вивезення та утилізації твердих побутових відходів, довідку про склад мешканців будинку. У зв`язку із цим з 1 червня 2016 року на власника кожної квартири було відкрито окремий особовий рахунок. Квартирі [ADDRESS] присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . У судовому засіданні встановлено, що з грудня 2016 року на території м. Ніжина діє публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, який розроблено відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», який опубліковано у спеціальному випуску міської газети «вісті» від 14 листопада 2016 року № 46. Вказаний публічний договір знаходиться у постійному доступі на офіційному сайті Ніжинської міської ради та на офіційному сайті КП «ВУКГ». Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 205 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. У судовому засіданні встановлено, що протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації проекту договору відповідач про свою відмову укласти договір про надання послуг із вивезення побутових відходів чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору до КП «ВУКГ» у письмовому вигляді не направляла, а тому вважається такою, що прийняла пропозицію щодо укладення договору про надання послуг із вивезення побутових відходів, положення якого відповідають типовому договору. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, для виникнення правовідносин з вивезення побутових відходів на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг з вивезення та захоронення побутових відходів. У судовому засіданні встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] виникла заборгованість за вищевказані комунальні послуги, яка за період з 1 квітня 2017 року по 31 травня 2019 року становить 1 186,09 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 32). Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач та її представник не надали суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості, а також доказів про те, що вона не користується послугами по вивезенню твердих побутових відходів від її домоволодіння, що вона у письмовому вигляді направляла свою відмову укласти договір про надання послуг із вивезення побутових відходів чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору до КП «ВУКГ». Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи відповідача про те, що вона не користується та ніколи не користувалася послугами, які надає комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства», що КП «ВУКГ» не є учасником правовідносин у сфері надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, що вона ніяких особових рахунків у КП «ВУКГ» не має, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1 762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 2). Зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач зверталася до суду про постановлення окремих ухвал. Частиною 1 ст. 262 ЦПК України встановлено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц[1], постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору. Суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved