Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів в сумі 184142 грн. 89 коп. та на відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн. В обгрунтування позову вказує, що йому належить банківська картка № [NUMBER], яка закріплена за картковим рахунком в ПАО КБ «ПриватБанк». Дана картка була видана йому Кам'янець-Подільським відділенням Хмельницької філії ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк». Перебуваючи у м. Ніцца, Франція, 13 серпня 2010 року не зміг розрахуватися в магазині за придбаний товар вказаною карткою. Це пов»язано з тим, що в цей день в м. Санкт-Петербург Росія, з його карткового рахунку в ПАО КБ «ПриватБанк», не санкціоновано були зняті кошти в сумі 105254 грн., невідомою особою через банкомат, а саме: 14 разів по 400 євро, що станом на 13.08.2010 року еквівалентно 56504.00 грн. та 13 разів по 15000 руб., що еквівалентно 48750.00 грн., у зв'язку з чим отримував на свій телефон смс-повідомлення. Так, як свою банківську картку не втрачав, нікому її не передавав, пін-код нікому не повідомляв. Тому, негайно зв»язався по телефону з представником ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про вказані обставини. В подальшому 19.08.2010 року звернувся з письмовою заявою про вияснення зазначених обставин до Хмельницької філії ПАТ КБ «ПриватБанк». 02.09.2010 року надав свідчення клієнта КБ «ПриватБанк» про недозволене використання карткового рахунку. Проте жодної відповіді не отримав. 23.12.2011 року повторно звернувся до відповідача з проханням надіслати результат розслідування несанкціонованого зняття грошових коштів з його карткового рахунку. 25 січня 2012 року отримав лист, в якому відповідач зазначав, що не має правових підстав для задоволення його запиту. 08.02.2012 року отримав листа від провідного спеціаліста з юридичної роботи ГО Резниченко К.В., в якому зазначалося, що відповідно до його звернення проводиться службове розслідування, після його закінчення нададуть обргунтовану відповідь. Після цього жодної відповіді не отримав, тому 19.03.2012 року знову звернувся до відповідача з даного питання. 02.04.2012 року знову отримав відповідь про те, що не має правових підстав для задоволення його заяви,що йде розслідування. 10.04.2013 року попросив відповідача надіслати йому копію договору на обслуговування карткового рахунку, в якому є його підпис про ознайомлення з даним договором. Проте до сьогоднішнього дня жодної позитивної відповіді не отримав. Своїми діями банк також завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 грн., оскільки був вимушений негайно летіти з Франції до України, відбулися вимушені зміни у життєвих і виробничих стосунках, був змушений витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, порушився нормальний режим та ритм життя. Все це супроводжувалось постійними моральними стражданнями. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя і просить суд позов [PERSON] задовольнити. Представник відповідача Москалюк С.А. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Давала пояснення по заявленому позову,його не визнала,а в своїх запереченнях вказує,що вини банку немає і просить в позові відмовити. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] Кам'янець-Подільським відділенням Хмельницької філії ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» було видано банківську картку № [NUMBER], яка закріплена за картковим рахунком в ПАО КБ «ПриватБанк». 13 серпня 2010 року в м. Санкт-Петербург, Росія, з вказаного карткового рахунку в ПАО КБ «ПриватБанк», не санкціоновано,тобто без його згоди та без даної картки,яка перебувала в нього на руках в м.Ніцца,Франція, були зняті кошти в сумі 105254 грн., невідомою особою через банкомат, а саме: 14 разів по 400 євро, що станом на 13.08.2010 року еквівалентно 56504.00 грн. та 13 разів по 15000 руб., що еквівалентно 48750.00 грн., дана обставина була підтверджена смс-повідомленнями, які позивач отримав на свій телефон. Оскільки [PERSON], свою банківську картку не втрачав, нікому її не передавав, пін-код нікому не повідомляв, тому негайно зв'язався по телефону з представником ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про вказані обставини. В подальшому, в період з серпня 2010 року по даний час ведеться безрезультатна переписка позивача з відповідачем по вищевказаному інциденту. Жодних мір, чи будь-яких правових рішень банком не прийнято, що вбачається з листів № 30.1.0.0/2-120103/1007 від 25.01.2012 року, № 30.1.0.0/2-120320/1958 від 02.04.2012 року в яких вказано, що банк проводить розслідування і на даний час не має правових підстав для задоволення запиту позивача. З листа № РВFІСВ00000001153-1 від 08.02.2012 року, провідного спеціаліста з юридичної роботи ГО Резниченко К.В., вбачається, що відповідно до звернення [PERSON], проводиться службове розслідування, після його закінчення нададуть обгрунтовану відповідь. Що не було зроблено відповідачем по даний час. Відповідно до п. 14.9 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, Правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Пунктом 2.4 Постанови Правління НБУ від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що один примірник договору зберігається в емітента, а другий емітент зобов'язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов»язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, Правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку. Зазначених документів та результатів розслідування вищевказаних обставин ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу не надав. Відповідно до вимог п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно до п. 6.2., п. 6.7, п. 6.8 Постанови Правління НБУ від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» емітент зобов'язаний не розкривати іншим особам, крім держателя, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням спеціального платіжного засобу. Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред»явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності,однак дана обставина не може бути прийнята судом,оскільки відповідно до п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні на час встановлення ініціатора та правомірності переказу,але не більше ніж впродовж ста вісімдесяти днів емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. Несанкціонована видача готівкових коштів з карткового рахунку позивача відбулася 13.08.2010 року.Відповідач проводив розслідування щодо встановлення особи,яка здійснила операції по зняттю коштів та правомірність таких операцій,що підтверджено листами,які надав відповідач в судовому засіданні.Обов»язок відповідача по виплаті спірних коштів настав 09.02.2011 року,а тому звернення до суду позивачем 20.11.2013 року не є пропуском трирічного строку. Крім того,згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Останній лист-повідомлення відповідача про тривалість службового розслідування датований 10.05.2012 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що кошти позивача не санкціоновано були зняті 13 серпня 2010 року, даний факт підтверджено копіями з його паспорту,що він не перебував в той день в Росії,в м.Санкт-Петербург, а в м.Ніцца,Франція,де намагався розплатитися даною платіжною карткою,але йому було відмовлено в здійсненні платіжної операції, це також підтверджується наданою роздруківкою по даній картці про хід розрахунків по ній, проте по даний час жодного роз'яснення по даному факту відповідачем [PERSON] не надано, лише одні відписки про те, що проводиться службова перевірка, результат якої йому буде направлено, тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності,а позов його підлягає задоволенню в частині стягнення боргу в сумі-105 254,00 грн.,пені за період з 30 жовтня 2012 року по 30 жовтня 2013 року в сумі-38 522,96 грн., 3% річних в сумі-10 156,29 грн. та сума з урахуванням індексу інфляції- 10 209,64 грн.Загальна сума складає :105 254,00+38 522,96+10 156,29+10 209,64= 164 142,89 грн. Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі-20 000грн,то в задоволенні цих вимог слід відмовити. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї,членів її сім»ї,приниженні її честі,гідності а також ділової репутації. Представник позивача не надав суду доказів спричинення позивачу відповідачем моральної шкоди.

Outcome: partial