Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації мотивуючи тим, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, який не є членом його сімї. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації останнім в повній мірі свого права власності, а також призводить до сплати надмірних витрат за комунальні послуги. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням та викликом осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України). За таких обставин та враховуючи вимоги\~ ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважав за можливе вирішити справу у відсутності учасників судового засідання на підставі наявних у ній даних та доказів у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу від 01.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], належить квартира №25, що знаходиться в м. Херсоні, по вул. Ушакова,64б, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4923423 від 01.10.2004 р. З довідки з КП «Центр» ХМР № 3967 вбачається, що відповідач [PERSON] 30.11.2011 року зареєстрований за адресою: [INFO]. З вказаної довідки також вбачається, що останній є зятем позивача [PERSON] Відповідно до наявного у матеріалах справи [PERSON] від 30.12.2015 року, складеного уповноваженою особою КП «Центр», [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2012 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Батумським відділом запису актів громадянського стану, запис акту № 01154002590, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 06.07.2015 року. З пояснень позивача вбачається, що в квартирі, яка належить йому на праві приватної спільної часткової власності зареєстрований відповідач, який на час звернення до суду не є його родичем та в квартирі з 2012 року не проживає. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації останнім в повній мірі свого права власності, а також призводить до сплати надмірних витрат за комунальні послуги. Вирішуючи питання про правомірність заявлених позивачем вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд виходить з наступного. Так, відповідно до\~ст.. 156 ЖК України, члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника квартири належать: дружина власника, їх діти, батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. З огляду на наведену норму та враховуючи викладені вище обставини суд приходить до висновку, що [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі на підставі волевиявлення власників житла у звязку із наявним у останнього статусом члена їх сімї - чоловік доньки співвласників. Однак, з матеріалів, досліджених судом, встановлюється, що [PERSON] у квартирі не проживає з 2012 року, а з 06.07.2015 року шлюб між ним та донькою співвласників [PERSON] розірваний. Права власника житлового приміщення визначені ст.ст.317,383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як розяснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. В другому випадку при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно керуватися ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги, що відповідач у спірному житлі не проживає впродовж трьох років, інші відомості на спростування зазначених обставин у суду відсутні, з огляду на відсутність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем, відсутність законодавчо закріпленого права відповідача на збереження за ним права користування спірним житлом, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] у звязку із чим позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Щодо вимог про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], суд зауважує на наступному. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7\~цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою, для зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою його реєстрації, з огляду на що вимоги позивача в частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, позовні вимоги в частині примусового зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню ще й в силу вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, оскільки за складом осіб, позивачем не визначено ані до кого заявлені такі позовні вимоги, а ні хто на думку позивача повинен відновити порушене право позивача та здійснити визначені позивачем зобовязання.

Outcome: partial