Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми завдатку та суми штрафу за неналежне виконання спадкодавцем зобов'язань за договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON], що діяла від імені [PERSON] аванс в розмірі 1000 доларів США та 28 липня 2012 року додатково передав 500 доларів США, в рахунок майбутньої оплати за договором купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS]. Укладання договору купівлі-продажу будинку було назначено до 05 вересня 2012 року. В порушення умов Договору, відповідач в строк до 05 вересня 2012 року не передала у власність позивача будинок за адресою: [ADDRESS], а на неодноразові вимоги позивача щодо укладання з ним нотаріального договору купівлі-продажу будинку, отримував відмову. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла [PERSON] Вважає, що оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, [PERSON], як спадкоємець несе відповідальність за зобов'язання [PERSON] В зв'язку з чим, враховуючи, що на теперішній час остання відмовляється від продажу будинку, просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого авансу в розмірі 1 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 березня 2014 року становить 14 082 грн. 00 коп., та відповідно до п.6 Д , укладеного договору суму штрафу в розмірі 1 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 березня 2014 року становить 14 082 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив позов розглянути без його участі, вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволення. Також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином у відповідності з п. 3 ст. 76 ЦПК України, про що свідчать зворотні дані, які знаходяться в матеріалах справи, причина неявки суду невідома. Згідно зі ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже зі згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] неодноразово викликалась в судові засідання, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надіслав. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2012 р. між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір завдатку, згідно умов якого позивач передав [PERSON] аванс в розмірі 1000 доларів США, в рахунок майбутньої оплати за договором купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення Петровського районного суду м. Донецька від 02 червня 1999 року власником спірного будинку був чоловік відповідача - [PERSON]. 28 липня 2012 року позивач додатково передав відповідачу 500 доларів США, в рахунок майбутньої оплати за договором купівлі-продажу. [INFO] чоловік відповідача помер, про що 09 серпня 2012 року було видане свідоцтво про смерть серія [NUMBER] та складено відповідний актовий запис № 695. Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Положення ст.1281 ЦК України регламентують порядок пред'явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Згідно статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до відповіді Другої донецької нотаріальної контори № 1024/01-16 від 24 травня 2014 року встановлено, що за даними Спадкового реєстру після смерті [PERSON], померлого [INFO] з заявами звернулись 09 січня 2013 року [PERSON], син- про відмову від спадщини, 18 червня 2013 року [PERSON], дружина - про видачу спадщини за законом. Цього ж дня, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на земельний пай. За матеріалами справи отримання [PERSON] грошових коштів, через свого повіреного [PERSON], підтверджується умовами Угоди про задаток (а.с.4). Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, завдаток є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. З огляду на вказане та положення ст. 546, 548 ЦК завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Отже, на підставі аналізу чинного законодавства України можна дійти висновку, що завдаток може забезпечувати лише існуюче дійсне зобов'язання. При цьому умова про завдаток може бути як предметом окремого правочину, так і входити до змісту основного правочину, вже укладеного сторонами. З врахуванням викладеного вище, можна дійти висновку, що завдаток може забезпечувати лише те договірне відплатне зобов'язання, яке існує на момент укладення правочину про завдаток. Завдатком не може забезпечуватися виконання будь-якого договору, який сторони планують укласти в майбутньому. Не можуть також забезпечуватись завдатком деліктні та інші недоговірні зобов'язання, а також безвідплатні зобов'язання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана [PERSON] сума у розмірі 1 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 березня 2014 року становить 14 082 грн. 00 коп., є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Цивільним законодавством України не передбачено не повернення авансу. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором завдатку з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню, оскільки аванс був наданий в доларах США, то стягнення заборгованості за договором завдатку судом проводиться за курсом Національного банку України в межах позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що повернення сплаченого авансу, не э зобов'язанням, яке припиняється смертю боржника, оскільки не пов'язано з його особою, у зв'язку з чим може бути виконане його правонаступником, спадкоємцем [PERSON], яка повинна відповідати в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Виходячи з того, що відповідач не повернув суму авансу, а договір купівлі-продажу укладений не був, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а сума авансу в розмірі розмірі 1 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 березня 2014 року становить 14 082 грн. 00 коп. підлягає стягненню з спадкодавця. З урахуванням наведених норм матеріального права, позов в частині стягнення з [PERSON] суми штрафу, а саме, додаткової суми у розмірі 1 500 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 березня 2014 року становить 14 082 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає. У відповідності зі ч.2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 140 грн. 82 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial