Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Лесь(криниць кого) В.В., в якій зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.06.2007 р. відповідач отримав у ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобов»язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконав. Станом на 31.07.2014 р. заборгованість за кредитом складає 7999,70 грн., яка складається з наступного: 1489,93 грн. заборгованість за кредитом; 3060,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2830,15 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 369,03 грн. штраф (процентна складова). Просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 7999,70 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн.. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 526 ЦК\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5.4 Розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячно, а строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього місяця, вказаного в платіжній картці. Сторонами було встановлено строки виконання боржником окремих зобов»язань, що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на підставі договору. Відповідно до ч.3 ст.254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов»язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Судом встановлено, що 11.06.2007 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Дійсно відповідач платіжну картку отримав, але в порушення умов договору, взяті на себе зобов»язання не виконав, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2014 р. утворилась заборгованість у розмірі 7999,70 грн. Платіжна картка була видана відповідачу строком на один рік і це узгоджується з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам, з якого вбачається, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Таким чином, 10.06.2008 року строк дії договору, а відповідно і кредитної картки закінчився. З пояснень відповідача, наданих суду, вбачається, що останній платіж за кредитним договором був проведений ним у грудні 2007 року, після чого він більше кредит не погашав, нова платіжна картка йому не видавалася і строк дії договору він не продовжував. Відповідно до положень п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг фізичним особам передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність (строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1\~ст.261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.1\~ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Частина 3 вказаної статті передбачає, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. В даному випадку встановлено, що останній платіж було проведено відповідачем 26 грудня 2007 року, після чого він більше не вчиняв ніяких дій щодо повернення кредиту. Таким чином, початком перебігу строку позовної давності необхідно вважати січень 2008 року, коли позивачеві стало відомо, що відповідач не вніс черговий щомісячний платіж. Позивач звернувся до суду тільки у 18.09.2014 року після сплину строку позовної давності. Даних про те, що кредитний договір лонгувався і відповідачеві видавалася нова платіжна картка (платіжні картки) після закінчення строку дії картки, виданої йому у червні 2007 року, позивач суду не надав. Частина 3\~ст.267 ЦК України\~передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А відповідно до ч.4 цієї ж статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач під час розгляду справи в суді звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності. Таким чином, суд вважає, що діями відповідача дійсно було порушено право позивача, оскільки [PERSON] дійсно платіжну картку отримав, заборгованість за кредитом має місце, однак, порушене право не підлягає захисту у зв»язку із спливом позовної давності, тому суд вважає, що\~у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі ст.. ст.267 ЦК України,

Outcome: dismissed