Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на самочинно реконструйовану частину житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови, що становить ? житлового будинку по [ADDRESS]. Складається частка будинку із кімнат, що позначені в технічному паспорті: підвал - І; перщий поверх - 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7; другий поверх - 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2-13. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.04.2013 року за договорами купівлі-продажу придбав ? частку житлового будинку по [ADDRESS] та земельну ділянку за цією адресою, площею 0, 0206 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Його частка будинку складалась із двох кімнат та кухні, загальною площею 55,8 кв.м. З метою покращення житлових умов для своєї сім'ї, отримавши згоду інших співвласників будинку, розробив проект реконструкції своєї частини житлового будинку із збільшенням загальної площі шляхом здійснення прибудови. Проте, оскільки співвласники іншої частини будинку уже мали здійснену добудову, це стало би причиною відмови для погодження його проекту реконструкції і за таких обставин він здійснив реконструкцію своєї частки житлового будинку без погодження проекту та отримання належних дозвільних будівельних документів. Інші співвласники будинку дали свою письмову згоду, якою підтверджують, що самовільна добудова не порушує їхніх прав та законних інтересів і вони не заперечують проти визнання за ним права власності на вказану добудову. У відповідності до звіту про технічне обстеження та висновків ДНДтПВ Інститут «НДІ Проектреконструкція» Львівський філіал, виконана реконструкція частини житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови відповідає вимогам надійності і безпечності експлуатації, знаходиться в доброму технічному стані і може експлуатуватись за призначенням, об'ємно-планувальна структура будинку відповідає ДБН. Враховуючи наведене, з покликанням на ст.41 Конституції України, ст.ст. 317. 319, 357, 376 ЦК України, просить його позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. При цьому визнав, що позивач не звертався до компетентного органу про отримання дозволу на проведення будівництва та про прийняття здійсненої реконструкції в експлуатацію. Однак вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволення, оскільки відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Шаровський Р.М. проти позову заперечив, просив в задоволенні такого відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог, при цьому наголосив, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради є компетентним органом щодо розгляду питань самочинного будівництва, однак позивач не звертався щодо отримання дозволу на здійснення будівництва і з питання надання дозволу на технічну експлуатацію реконструйованої частини будинку, а здійснив реконструкцію своєї частини будинку без належних дозвільних документів. Представник Львівської міської ради Процик І.І. проти позову заперечила, посилаючись на безпідставність такого, зазначивши, що позивач здійснив реконструкцію своєї частини будинку без належних дозвільних документів. Оскільки прибудова не здана в експлуатацію, а порушення [PERSON] питання щодо узаконення самочинного будівництва не було предметом розгляду компетентного органу, вважає, що в даному випадку відсутній спір про право. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що ? частка житлового будинку [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу ? частки житлового будинку від 23.04.2013 року та витягом № 2805448 від 23.04.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11-14). Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2013 року [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0206 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією такого договору і витягом № 2813459 від 23.04.2013 від з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8-10). Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 11.04.2008 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (а.с.24-31) квартира [ADDRESS] у м.Львові складалася на 1-му поверсі із веранди входу площею 3,30 кв.м, коридорів площею 1,50; 5,20 та 1,50 кв.м, кухні площею 5,40 кв.м, санвузла - 2,90 кв.м, сходової клітки площею 2,60 кв.м та житлової кімнати площею 14 кв.м. На 2-му поверсі складалася із сходової клітки площею 4,80 кв.м та житлової кімнати площею 14,20 кв. м. Загальна площа квартири становила 50,40 кв.м, житлова площа - 28,20 кв.м. Як встановлено, у 2014 році позивач [PERSON] з метою покращення своїх житлових умов здійснив самочинну реконструкцію належної йому частини будинку, з влаштуванням прибудови і надбудови, що відображено у технічному паспорті, виготовленому 15.04.2014 року ФОП [PERSON] (а.с. 15-22), згідно даних якого на першому поверсі квартира складається із коридору входу площею 2,90 кв.м та коридору площею 20,70 кв.м із сходовою кліткою, суміщеного санвузла площею 5,10 кв.м, комори площею 5,50 кв.м, їдальні площею 26,70 кв.м, кухні площею 21,20 кв.м та житлової кімнати площею 15,60 кв.м. На другому поверсі квартира має приміщення коридору площею 9,40 кв.м, 3-ох житлових кімнат площею 14,10; 16,40 та 22,60 кв. м, гардеробу площею 8,10кв.м та санвузла площею 15,90 кв.м. Загальна площа квартири після реконстркції 184,20 кв.м, житлова площа - 68,70 кв.м. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій». Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», роз'яснив, що право власності у порядку, передбаченому ч.3 ст.376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як ч.3 ст.376, так і ст.331 ЦК (п.3). Аналіз норм ч.2 ст.6 Конституції України, пп.1 п. «б»ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе в тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Статтею 376 ЦК також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до ст.26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судами відповідно до законодавства. Згідно зі ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. З огляду на вказане, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до п.12 вищезгаданої постанови № 6 від 30.03.2012 року, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Свідоцтво про право власності може бути видане лише за наявності документа, що засвідчує відповідність закінченого будівництва проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам та правилам, відомостей про введення будинку у експлуатацію. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садиб), житлових будинків, садових, дачних будинків господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» № 91 від 24 червня 2011 року датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийняття в експлуатацію об'єкт, необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Позивачем представлено суду звіт про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, висновок про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, вимогам будівельних норм і правил самовільно виконаної реконструкції частини садибного житлового будинку [ADDRESS], який виконано Львівським філіалом «НДІ Проектреконструкція» (а.с. 32-51). Відповідно до цього звіту, виконана по факту реконструкція частини садибного житлового будинку [ADDRESS] з розширенням за рахунок прибудови та надбудови із сторони бокового фасаду відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, знаходиться в доброму технічному стані і може експлуатуватися за призначенням після здачі в експлуатацію у встановленому порядку. Основні несучі та огороджуючі будівельні конструкції виконані в повному обсязі. Технічний стан задовільний. Несуча здатність достатня. Об'ємно-планувальна структура будинку в межах основних вимог чинних будівельних норм та правил, в тому числі ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинку. Основні положення». Внутрішні інженерні мережі виконані в повному обсязі. Зовнішні інженерні мережі завершені і прийняті в експлуатацію відповідними інженерними експлуатаційними службами у встановленому порядку. Як вбачається із наданих суду заяв співвласників іншої ? частки житлового будинку по [ADDRESS], самовільна добудова здійснена [PERSON] до належної йому частини будинку не порушує їх права та законні інтереси і вони не заперечують проти визнання за ним права власності на таку. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви і з пояснень представника позивача, реконструкцію своєї частки житлового будинку [PERSON] провів без погодження проекту та отримання будь-яких дозвільних документів. У матеріалах справи відсутні докази того, що реконструйована позивачем частина будинку введена в експлуатацію, представник позивача підтвердив у суді, що частину будинку після реконструкції не було прийнято в експлуатацію. Також, як достовірно встановлено судом і не заперечується позивачем, він не звертався до компетентних органів з питанням про надання дозволу на експлуатацію самочинно реконструйованої частини будинку, в такому йому не було відмовлено. На час розгляду справижодних даних про те, що відповідачі оспорюють, не визнають або порушують права позивача, що стосується спірних добудови з надбудовою до частини будинку та як саме, суду представлено не було, як і не доведено позивачем того, що питання спірного об'єкту не можливо вирішити в позасудовому, зокрема, і адміністративному порядку. Отже, враховуючи наведені положення законодавства і відповідні роз'яснення такого, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно реконструйовану частину житлового будинку. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed