Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві (надалі - ВДВС), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (надалі - КМНО) [PERSON], приватний нотаріус КМНО [PERSON], приватний нотаріус КМНО [PERSON], про визнання нікчемними акту продажу з прилюдних торгів, свідоцтва про придбання майна, витребування майна та визнання права власності на майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, [INFO] у віці 75 років померла рідна сестра позивача - [PERSON], яка на час смерті мешкала в своїй квартирі [ADDRESS] (надалі - квартира). До часу смерті позивач постійно спілкувався з сестрою, підтримував з нею тісні родинні зв'язки, відвідував її за місцем проживання та в лікарні. Таким чином, оскільки на час смерті [PERSON] спадкоємців першої черги у неї не було, позивач як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса КМНО [PERSON], який за його заявою відкрив спадкову справу. Разом з тим, під час оформлення спадщини було з'ясовано, що квартира його сестри була зареєстрована в Державній реєстраційній службі Головного управління юстиції в місті Києві на іншу особу - [PERSON] Так, як стало відомо позивачу, 09 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів [PERSON] і зареєстровано в нотаріальному реєстрі за № 2211 та за № 129232980000 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. У вказаному свідоцтві також зазначено, що свідоцтво видано на підставі Акту ВДВС від 25 липня 2013 року і відповідно до вказаного документу [PERSON] придбав квартиру, яка раніше належала [PERSON] з прилюдних торгів. При цьому, наступного дня - 10 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири. Проте, позивач зазначає, що за своє життя [PERSON] ніколи не мала ніяких боргів чи судів щодо стягнення з неї грошових сум, у зв'язку з чим, відносно неї ніколи не відкривалось виконавче провадження. Таким чином, [PERSON], яка ніколи не мала боргів перед СК «Каштан» і будь-яких судових процесів щодо стягнення з неї таких боргів не відбувалось, позивач вважає, що в ВДВС ніколи не складав Акт продажу майна - квартири [PERSON] з прилюдних торгів. У зв'язку з чим, нотаріус [PERSON] 09 серпня 2013 року видала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на ім'я [PERSON] на підставі підроблених документів. Крім того, як стало відомо позивачу, [PERSON] підробив документи щодо нібито продажу квартири з прилюдних торгів і тому на сьогоднішній день за заявою позивача Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві розглядається кримінальне провадження щодо заволодіння його спадковим майном, яке залишилось йому після смерті його сестри [PERSON] На підставі зазначеного та враховуючи те, що прилюдні торги фактично не проводились, правочину, за яким була відчужена спірна квартира не існувало, а акт продажу майна, складений ВДВС є підробленим, свідоцтво видане на ім'я [PERSON] про придбання останнім майна з прилюдних торгів є недійсним. Враховуючи вище викладене, позивач просив визнати нікчемними Акт продажу з прилюдних торгів квартири, який посвідчений начальником ВДВС [PERSON], свідоцтво від 09 серпня 2013 року видане нотаріусом КМНО [PERSON] про придбання квартири з прилюдних торгів [PERSON], витребувати квартиру з чужого незаконного володіння добросовісного набувача [PERSON] та визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до ухвали суду від 08 листопада 2013 року позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: ВДВС, приватний нотаріус КМНО [PERSON], приватний нотаріус КМНО [PERSON], приватний нотаріус КМНО [PERSON], про визнання нікчемними акту продажу з прилюдних торгів, свідоцтва про придбання майна, витребування майна та визнання права власності на майно, об'єднано в одне провадження з позовними вимогами за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус КМНО [PERSON], про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Так, відповідно до позовних вимог [PERSON], остання просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення [PERSON] та всіх інших осіб присутніх в квартирі, під час виселення з квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що нею було придбано вищезазначену квартиру, про що було укладено Договір купівлі-продажу від 10 серпня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 661. Також, 10 серпня 2013 року відбулась і державна реєстрація її права власності на квартиру та зареєстрована за № 660 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. При цьому, [PERSON] зазначає, що вказану квартиру вона придбала за 80 000 доларів США і відповідно до попередньої домовленості з бувшим власником квартири вона взяла на себе всі витрати по оформленню придбання нею квартири, а продавець взяв на себе зобов'язання передати їй ключі від квартири через два тижні. Разом з тим, після передачі [PERSON] ключів від квартири вона не змогла потрапити до неї, оскільки в ній незаконно перебував [PERSON] та інші люди, які йому допомагали та нині допомагають перешкоджати їй в законному користуванні, володінні та розпорядженні вказаною квартирою. Раніше вона ніколи не зустрічалась з цими людьми і взагалі їх не знає. При цьому, при спілкуванні з [PERSON] вона дізналась, що останній стверджує, що він є спадкоємцем особи, яка раніше проживала у цій квартирі і саме тому він має право користуватися квартирою, яка законно була придбана нею. Крім того, [PERSON] зазначає, що жодних доказів, що [PERSON] має законне право на цю квартиру, останній не надавав, а всі звернення її до [PERSON] щодо повернення їй квартири жодного результату не дали. Більш того, [PERSON] вважає, що він є власником квартири і право [PERSON] на цю квартиру він не визнає. На підставі зазначеного [PERSON] вважає такі дії [PERSON] протиправними, у зв'язку з чим просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] [PERSON] та його представник заперечували, вважаючи їх безпідставними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства України. [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували та зазначили, що [PERSON] придбала і, як наслідок, набула право власності на квартиру повністю на законних підставах, а тому позовні вимоги [PERSON] є протизаконними, у зв'язку з чим у їх задоволенні слід відмовити, а позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Також [PERSON] та її представники в судовому засіданні наголошували на недоведені [PERSON] тієї обставини, що квартира вибула з володіння попереднього власника поза її волею, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] в частині витребування майна не можуть бути задоволені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник ВДВС [PERSON] в судовому засіданні 29 січня 2014 року надав суду письмові пояснення, згідно яких перевіркою журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на користь ПРАТ СК «Каштан» до ВДВС не надходили та на виконанні не перебувають. Також у поясненнях вказано, що Акт продажу майна на прилюдних торгах від 25 липня 2013 року ВДВС не видавався, відбиток печатки та підписи державного виконавця [PERSON] та начальника ВДВС [PERSON] не відповідають дійсності. Треті особи - приватний нотаріус КМНО [PERSON], приватний нотаріус КМНО [PERSON] та приватний нотаріус КМНО [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати за її відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Заслухавши пояснення [PERSON] та його представника, [PERSON] та її представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], що підтверджується довідкою ЖБК «Третій Рядянський» № 89 від 20 травня 1993 року та копією реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 24 червня 1993 року (т. 1 а.с. 10, 11). Відповідно до Свідоцтва про смерть від 28 березня 2013 року Серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 75 років, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 5582 (т. 1 а.с. 16). Таким чином, встановлено, що 27 березня 2013 року внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на усі права та обов'язки, що належали [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Разом з тим, згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на випадок своєї смерті було складено заповіт, відповідно до якого усе майно, де б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідала своєму сину - [PERSON] (т. 1 а.с. 201). Проте, відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11 березня 2013 року [PERSON], який був спадкоємцем за заповітом на випадок смерті [PERSON], помер (т. 1 а.с. 202). При цьому, відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 19 жовтня 1948 року, Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER], Свідоцтва про народження від 06 травня 1948 року та Свідоцтва про одруження [NUMBER] від 15 березня 1951 року судом встановлено, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] ( т. 1 а.с. 12, 15). Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем другої черги на спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. При цьому, положеннями ст. 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 30 жовтня 2013 року № 243 [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 46), на підставі чого за заявою [PERSON] було заведено спадкову справу № 54621917 (т. 1 а.с. 14) та отримано заяву від останнього про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 17). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого та виданого приватним нотаріусом КМНО [PERSON], 09 серпня 2013 року [PERSON], на підставі Акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником ВДВС [PERSON], була придбана квартира [ADDRESS], яка раніше належала на праві власності [PERSON] (т. 1 а.с. 120). Крім того, на підставі вищезазначеного Свідоцтва, 10 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом КМО [PERSON], відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 118-119). Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, враховуючи положення ст. 657 ЦК України, правочини щодо придбання на публічних торгах об'єктів нерухомого майна повинні укладатися в письмовій формі і підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі реалізації нерухомості на прилюдних торгах складається відповідний акт, що є підставою для подальшого оформлення покупцем права власності на це майно. Відповідно до п.п. 6.1., 6.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року із змінами, після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Таким чином, доказом факту придбання майна з прилюдних торгів є відповідний акт. Як вже зазначалось вище Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, за яким [PERSON] отримав право власності на квартиру, було посвідчене приватним нотаріусом КМНО [PERSON] на підставі Акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником ВДВС [PERSON] При цьому, згідно зазначеного Акту підставою для проведення прилюдних торгів є примусове виконання виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-357-1 від 01 грудня 2009 року виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] в розмірі 360 000 грн. 00 коп., на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Каштан» (т. 1 а.с. 208). Разом з тим, відповідно до листа ВДВС від 22 січня № дв/2, перевіркою журналів обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцеві, та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, встановлено, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ СК «Каштан» до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Також, повідомлено, що Акт продажу майна на прилюдних торгах від 25 липня 2013 року, відділом не видавався, відбиток печатки та підписи державного виконавця [PERSON] та начальника відділу [PERSON] не відповідають дійсності (т. 2 а.с. 24). Вищезазначені обставини також підтверджуються і листом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан» від 10 жовтня 2013 року № 351 в якому зазначено, що [PERSON] не мала грошових зобов'язань перед ПрАТ «СК «Каштан», та листом Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року № 54557/13-Вих/01-11/КА-13 про те, що цивільна справа за позовом ПрАТ «Страхова компанія «Каштан» до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в алфавітних покажчиках за 2009 - 2010 роки не знайдена (т. 1 а.с. 219, 220). Крім того, відповідно до змісту повідомлення від 17 січня 2013 року № 53/16-12013110100013958 слідчого СВ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві Білінського О.В. про початок досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 12013110100013958 від 05 вересня 2013 року про те, що 09 серпня 23013 року в невстановлений досудовим розслідуванням час, невстановлені особи, шахрайським шляхом, оформивши документи на право власності, заволоділи квартирою [ADDRESS] (т. 2 а.с. 14). При цьому, постановою про залучення до кримінального провадження потерпілого від 17 січня 2014 року [PERSON] залучено як потерпілого до вищезазначеного кримінального провадження (т. 2 а.с. 15). З аналізу вищевказаних обставин, в судовому засіданні встановлено, що Акт продажу майна на прилюдних торгах від 25 липня 2013 року є підробленим, а, відтак, правочин щодо придбання [PERSON] на публічних торгах квартири є неукладеним. Разом з тим, оскільки [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру на підставі Договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом КМО [PERSON], а обставин, які б свідчили про її недобросовісність судом не встановлено, [PERSON] є добросовісним набувачем квартири. При цьому, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі. Відтак, оскільки за встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що квартира вибула з власності спадкодавця поза її волею, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] в частині вимог про витребування майна підлягає задоволенню. Крім того, слід зазначити, що згідно роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Однак, враховуючи ті обставини, що [PERSON] не є власником квартири, а є єдиним спадкоємцем власника, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним в порядку спадкування права власності на квартиру також підлягають задоволенню. При цьому, щодо вимог [PERSON] про визнання нікчемними акту продажу з прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, а в даному випадку порушені права [PERSON] підлягають захисту саме шляхом витребування майна та визнання на нього права власності в порядку спадкування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, за встановлених в судовому засіданні обставин та оскільки позовні вимоги [PERSON] про витребування квартири у добросовісного набувача та визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування з наведених вище підстав підлягають задоволенню, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус КМНО [PERSON], про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтується на вимогах закону та встановлених в судовому засіданні обставинах. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд також присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 555 грн. 70 коп., які сплачено останнім за подання позову та заяви про забезпечення позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст. 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст.ст. 15, 16, 203, 215, 387, 388, 391, 392, 656, 657, 1218, 1223, 1258, 1262, 1268-1270 ЦК України та

Outcome: partial