Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу, шляхом виселення її з даної квартири разом з членами сім'ї без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником зазначеної вище спірної квартири, яку придбав на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, однак у такій надалі залишається проживати відповідач, який знятий з реєстрації на підставі правовстановлюючих документів позивача відносно такої квартири. Враховуючи, що відповідач порушує його право користування власністю - спірною квартирою, а тому у відповідності до ст.ст.317, 319, 391 ЦК України, просить задовольнити позов у повному обсязі. Позивач та його представники у судове засідання не з'явились, однак представник позивача [PERSON] подала суду заяву про можливість розгляду справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд вважає можливим, провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення суду. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності майно, яке складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] та зареєстровано право власності на спірну квартиру за позивачем у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 3-5/. Згідно з довідки ЛКП «Дністер» з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 08.04.2014 за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає. Так, [PERSON], [INFO], була зареєстрована за спірною адресою, однак 08.04.2014 знята з реєстрації та така зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10/. Відповідач надалі проживає у спірній квартирі, що вбачається із доводів позивача викладених у позовній заяві про таку обставину відомо відповідачу, оскільки отримав копію позовної заяви із додатками /а.с.12/, однак жодних заперечень на адресу суду не надійшло. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що позов підставний, оскільки позивач є власником спірної квартири; відповідач не є членом сім'ї позивача, а відтак на неї не поширюються норми ст.405 ЦК України, що унеможливлює їх спільне проживання; [PERSON] надалі проживає у спірній квартирі, хоча зареєстрована за іншою адресою, що вбачається із матеріалів справи, а тому, у зв'язку із переходом права власності на квартиру до нового власника (позивача у справі) відповідач втратив право користування спірним житлом, а відтак, суд приходить висновку, що позовна вимога про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом її виселення без надання іншого житла підлягає до задоволення. Щодо частини позовної вимоги про виселення із спірної квартири членів сім'ї відповідача, суд приходить переконання, що така вимога не підтверджена належними і допустимими доказами у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України, а відтак у такій необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанції від 30.04.2014 № ПН870К, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст. 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: partial