Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, причиненої невиконанням вимог законодавства про внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань і невиконання рішень суду. В позовній заяві [PERSON] вказав, що 09.10.2019 року слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області задовольнив його скаргу на бездіяльність відповідача ГУНП у Вінницькій області невнесення в ЄРДР його повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345-1 КК України і зобов`язав посадову особу ГУНП у Вінницькій області внести відомості та протягом 24 годин повідомити заявника про вказані дії. Про те рішення слідчого судді було виконано лише 01.11.2019 року. 17.01.2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на відсутність доказів протиправних і винних дій відповідача, ухвала слідчого судді була належним чином виконана після того, як 31.10.2019 року надійшла до Гайсинського ВП ГУНП. Представник ГУНП в Вінницькій області участі в розгляді скарги не приймав. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вказав, що моральна шкода це його перенесені душевні страждання: неспокій, стрес, розчарування в органах державної влади, не можливість захистити свої права, права журналіста, пригнічення, тощо. Представники відповідача - [PERSON] В. заперечувала проти задоволення позову, послалась на обставини викладені в відзиві на позов. Представник вважала неприйнятним визнання протиправною бездіяльності в разі коли законом передбачено виконання певних дій, вважала, що потрібно рішення суду або іншого органу про визнання дій відповідача протиправними. Крім того ухвала слідчого судді надійшла до Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області 31.10.2019 року. Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позову, посилалась на те, що відповідач висунув позовні вимоги до третьої особи. І казначейство, як окрема державна установа не повинно відповідати за дії інших установ. Дослідивши матеріали справи, визнавши докази належними і допустимим суд встановив, що 09.10.2019 року задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність ГУНП у Вінницькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, зобов`язав посадову особу ГУНП у Вінницькій області внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 02.09.2019 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345-1 КК України (копія ухвали на 14 а.с.). 01.11.2019 року Гайсинським ВП ГУНП у Вінницькій області до ЄРДР були внесені відповідні відомості (витяг з ЄРДР на 41 а.с.). Суд критично відноситься до посилання представника відповідача про те, що ухвала слідчого судді надійшла в Гайсинський ВП ГУНП у Вінницькій області 31.10.2019 року, оскільки представник не надав суду доказів отримання вказаної ухвали. Суд приймає до уваги повідомлення відповідача про розгляд слідчим суддею скарги, прийняте рішення, вимоги законодавства щодо дій сторін. Суд вважає, що відповідач сам обрав спосіб поведінки щодо участі в судовому засіданні про те це не позбавляє його обов`язків своєчасно виконувати рішення суду. Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Згідно ст. 3 ЗУ «Про національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Оскільки рішення слідчого судді виконано лише 01.11.2019 року тобто через 28 днів з моменту винесення. Дії відповідача не відповідають вимогам законодавства, тобто є протиправною бездіяльністю. Позивач стверджує, що за вказаний час він переніс стрес, неспокій, розчарування, пригнічення, а отже, душевні страждання. Суд вважає, що неправомірною бездіяльністю відповідача позивачу причинено моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). При вирішення питання чи причинено позивачу моральну шкоду, суд керується п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 віл 31.03.1995 року відшкодування моральної (немайнової) шкоди 9. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 10-1 вказаної Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК України чи іншого законодавства. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Оскільки позивач Державну казначейську службу України визначив як третю особу і просив за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безпосереднього списання коштів з єдиного казначейського рахунку з Державної казначейської служби України, суд критично відноситься до позиції представника третьої особи про висунуті вимоги до Казначейства як до окремого державного органу та вважав за можливе застосувати принцип «jura novit curia» - суд самостійно повинен визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, навіть щодо якої помиляються сторони. Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна незаконними діями або бездіяльністю органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, або їх посадовців при здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини. Конституцією України, зокрема ст. 56 гарантовано право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З врахуванням обставин по справі та,

Outcome: partial