Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з останнього 15 506,9 дол. США, які зберігаються на поточному рахунку у відповідача [NUMBER] з урахуванням індексу інфляції, 136,45 дол. США 3% річних, 3 000 грн. витрат на правову допомогу та 15 000 грн. моральної шкоди. Мотивує свої вимоги тим, що між сторонами було укладено депозитний договір, по закінченню строку дії якого банківський вклад позивачу повернутий не був. Натомість 29.05.2014 року між сторонами був укладений договір банківського рахунку [NUMBER]. Вимога про безготівкове перерахування коштів із зазначеного банківського рахунку на рахунок іншого банку відповідачем виконана не була. Крім того, вважає, що відповідачем йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 15 000 грн., посилаючись на те, що він зазнав душевних стражданнях, пов'язаних зі страхом втрати належних йому грошових коштів, оскільки кошти, які знаходять у відповідача, він заробляв все життя і вони є єдиними заощадженнями його родини. Його психічні хвилювання збільшуються ще і тим, що держава знаходиться в скрутному економічному та політичному становищі. Протиправні дії з боку відповідача призводять до того, що він не має впевненості, що у випадку введення військового стану в державі, він зможе захистити свою дружину, дитину та батьків. Його звичний ритм життя був змінений, оскільки він був вимушений звертатися за консультаціями до фахівців у сфері права, фінансових та банківських послуг, судових органів, що спричинило зайві хвилювання та грошові витрати. В зв'язку з викладеним вище, просить задовольнити позов. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, свого представника в судове засідання не направив, клопотань щодо перенесення розгляду справи не подавав, що відповідно до положень ст.74 ЦПК України дає підстави суду вважати, що відповідач належно повідомлений. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, а відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. 74 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до положень ст. 224-227 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ч. 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Ч. 3 зазначеної статті визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, судом встановлено, що 29.05.2014 року між сторонами був укладений договір банківського рахунку [NUMBER] (а.с.30-31) П. 2.1.2 договору встановлено, що позивач має право вимагати від банку своєчасного і повного здійснення розрахунків та надання інших послуг, передбачених договором. Всупереч цьому вимога про безготівкове перерахування коштів із зазначеного банківського рахунку на рахунок іншого банку відповідачем виконана не була Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається згідно п.1 ч.5 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Пунктом 1 частини 6 статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 35 Закону, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом. Згідно ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. В свою чергу, дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому ще не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу. Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-13275св14 від 16.07.2014 року. На час ухвалення рішення суду відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і надати докази на підтвердження або спростування доводів позивача. Судом також встановлено, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів з депозитного рахунку до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» у відповідача було достатньо часу для здійснення такої виплати, але відповідач свої зобов`язання не виконав, повідомивши останнього про тимчасові незручності, пов'язані з відсутністю готівки у касі відділень, до 21.11.2014 року, коли на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. За таких обставин, суд застосовує норми ст. 1066 ЦК України, згідно яким з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти з урахуванням інфляційної складової в розмірі 15 506,9 дол. США, що становить 242 636 грн. 45 коп. (курс НБУ станом на день ухвалення рішення 15,646999). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідачі, які прострочили виконання грошового зобов'язання, повинні сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми заборгованості позивачем наданий суду, відповідає вимогам закону. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 136,45 дол. США 3% річних, що становить 2 135 грн. 03 коп. та 1 660,20 дол. США пені, що становить 25 977 грн. 15 коп. Згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Оскільки позивачем надані докази понесення зазначених витрат, суд вважає вимогу про стягнення 3 000 грн. витрат на правову допомогу обґрунтованою. Ч. 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Приписами п. 3 ст 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода відшкодовується у тому числі грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved