Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30.03.2018 його було звільнено із займаної посади, однак відповідач в установлені законом строки не провів з ним кінцевого розрахунку. Рішенням суду від 22.02.2019 у справі №756/12935/18 задоволено позов [PERSON] , яким стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 33 909,16 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 11 180,21 грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 202 747,50 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 544,26 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4400,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2019 рішення Оболонського районного суду м. Києва залишено без змін. Отже, рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/12935/18 ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку за період з 01.04.2018 по дату ухвалення рішення, а саме 22.02.2019. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки про доходи середньоденна заробітна плата позивача становить 901,10 грн. У липні 2019 року позивачем було подано ще один позов про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 23.02.2019 по 16.07.2019. Датою фактичного розрахунку в розумінні ст. 117 КЗпП України є 09.10.2019. Таким чином, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 17.07.2019 по 08.10.2019 в розмірі 54 967,10 грн. Ухвалою суду від 23.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 31.01.2020 постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Разом з тим, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Про причини неявки суду не повідомив. Як убачається з відзиву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість по заробітній платі на даний час виплачена. Крім того, вказують на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок ціни позову, оскільки сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які відповідач повинен буде сплатити до бюджету. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, наказом №6-вк про прийняття на роботу від 02.02.2015 позивач був прийнятий на роботу на посаду функціонального адміністратора (а.с. 7). Наказом №95-вк про припинення трудового договору від 28.02.2018 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2018 (а.с. 8). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва №756/12935/18 від 22.02.2019 позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини заробітку - задоволено; ухвалено: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 33909,16 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь [PERSON] 11 180, 21 грн. компенсації за невикористану відпустку; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь [PERSON] 202 747,50 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» на користь [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 544, 26 грн. (а.с. 9-12). Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2019 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.02.2019 залишено без змін (а.с. 13-16). Згідно довідки про доходи від 10.12.2018 №860, середньоденний дохід позивача становить 901,10 грн. (а.с. 17). Як убачається з листа Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 14.08.2020, виконавче провадження №59689640 з виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва №756/12935/18 від 19.07.2019 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 33 909,16 грн. 15.10.2019 завершено відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням документу. З копії платіжного доручення №1321 від 08.10.2019 встановлено, що рішення суду в частині сплати заборгованості по заробітній платі виконано відповідачем 08.10.2019. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщопрацівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справах №6-259цс17 від 13.03.2017, №6-144ц13 від 29.01.2014, пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. З урахуванням визначеного розміру середньоденної заробітної плати (901,10 грн.) та кількістю прострочених робочих днів їх виплати (59 днів), розмір компенсації за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.07.2019 по 08.10.2019 становить 53 164,90 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Крім того, відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України. Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 ПК України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Згідно із статтею 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial