Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 94087719000 від 13.10.2017 у розмірі 113 189,08 грн., із яких: 74 105,64 грн. заборгованість за кредитом, 27 124,64 - заборгованість по процентах за користування кредитом, 9 197,22 грн. заборгованість по комісії, 289,77 пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 1 883,45 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 588,36 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. та витрати пов`язані із розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2017 року АТ «УКРСИБАНК» та [PERSON] уклали договір № 94087719000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на загальну суму 80 179,18 грн., з яких 80 000,00 грн. кредит на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 80,18 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування, 99 грн. - на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом про отриманні (встановленні кредиту), а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 13-го числа щомісячно ануїтет них платежів у розмірі 5 263,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору, але у повному обсязі не пізніше13.10.2021 року. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 80 179,18 грн., проте відповідачем тривалий час зобов`язання за Договором були виконані, у зв`язку із чим станом на 07.06.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 113 189,08 грн., із яких: 74 105,64 грн. заборгованість за кредитом, 27 124,64 - заборгованість по процентах за користування кредитом, 9 197,22 грн. заборгованість по комісії, 289,77 пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 1 883,45 - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 588,36 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити. 12.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 17.01.2020 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 20.01.2020, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Дану кореспонденцію відповідачем отримано не було та конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що 13.10.2017 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір № 94087719000 про надання споживчого кредиту із можливістю відкриттям карткового рахунку (а.с. 21). Відповідно до умов Договору, Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті у розмірі 80 179,18 грн., з яких 80 000,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , 80,18 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування, 99,00 грн. - на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, відповідно до умов договору. На підтвердження факту перерахування коштів позивачем надано суду виписку по руху коштів по рахунку № [NUMBER] згідно якої банком перераховано на рахунок відповідача грощові кошти у розмірі 80 000,00 грн. (а.с. 32). Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 13-го числа та щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 5 263,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 13.10.2021 року, (п.п.3.4, 3.5, 3.6 договору). Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 73 % річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштам, кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 80 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Та розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальник Кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого в Кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦПК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, як це передбачено. Пунктом 4.1 Правил споживчого кредитування позичальників і «УКРСИББАНК» за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або й] частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості Однак, відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Наявними у справі доказами підтверджується, що відповідачем [PERSON] порушено умови Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку 94087719000 від 13.10.2017 року, тому позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» в частині стягнення з [PERSON] 74 105,64 грн. - заборгованість за кредитом, 27 124,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 289,77 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 1 883,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в цій частині. При визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії Кредитного договору. Відповідно до предмету позовних вимог, ПАТ «Укрсиббанк» окремо пред`явлено вимоги про стягнення з [PERSON] 9 197,22 грн. - заборгованість по комісії та 588,36 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 30.11. 2017 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З огляду на викладене, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, Позивач, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, що є незаконним. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину, або окремих положень Договору не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки, 9 197,22 грн. - заборгованість по комісії, та 588,36 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, нараховано позивачем без законних на те підстав, суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в усіх судових інстанціях у розмірі 7 500,00 грн. З приводу вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Натомість, позивачем не надано жодних доказів щодо понесених витрат у заявленому до стягнення розмірі. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, вирішуючи питання про можливість стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач просить стягнути не фактично понесені витрати, а витрати за правову допомогу у всіх судових інстанціях. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 921,00 грн.

Outcome: partial