Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення . Мотивував тим ,що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS]. Користувались наданими послугами, які не оплачували . Заборгованість склала 1164,19 гривень, які позивач просив стягнути з відповідачів. Також просив стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Дав пояснення аналогічні викладеним. Крім того пояснила, що заборгованість утворилась до укладення у 2006 році договору на водопостачання та водовідведення. Вказану заборгованість відповідачами при укладанні договору не визнавалась, про , що була зроблена запис у акті. З часу укладення договору заборгованість у відповідача не утворювалась. Строк позовної давності не може бути застосовано так як, відповідачі регулярно сплачували платежі за надані послуги у більший ніж треба сумі , що свідчить про їх визнання боргу та намагання погасити борг. Крім того пояснила , що позивач у 2011 році позивач звертався до суду з заявою про винесення судового наказу для стягнення заборгованості. Наказ було скасовано. Платіжних документів з відміткою відповідачів про погашення заборгованості , яка утворилась до 2006 року у позивача не має . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив , що не визнавав заборгованість на час укладення договору в 2006 році. Вважає , що для стягнення боргу збіг строк позовної давності яку він просить застосувати та відмовити у задоволенні позову. Оплату послуг провадив за власними розрахунками на підставі даних лічильника, що іноді тягло за собою перевищення щомісячної оплати. Перевищення щомісячної оплати не є фактом визнання боргу, намаганням сплатити борг та не є підставою для преривання строку позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON], в судове засідання не з'явились, просили розглянути справу у їх відсутність. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS]. Користувались наданими послугами водопостачання - та водовідведення , які були надані позивачем. Заборгованість позивачем нарахована за період з 2002 року по час звернення до суду 2015 року , та склала 1164,19 гривень. 06.11.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір на постачання послуг водопостачання та водовідводу. / а.с. / На час укладання договору відповідачам надавались послуги, за ними утворилась заборгованість у сумі 1210,99грн. Вказаний факт підтверджено роздруком по особистому рахунку [PERSON]./а.с./ У вказаному роздруку є дані про сплату у вересні 2006 року 540,19 грн. вказана сплата не свідчить про перерив строку позовної давності , яка має відраховуватись з часу звернення позивача до суду по даній справі. 06.11.2006 року між позивачем та [PERSON] було складено протокол розбіжностей у якому останній не визнавав борг перед відповідачем, що свідчить про наявність спору про наявність заборгованості. Відповідач [PERSON] про невизнання заборгованості у протоколі зробив надпис. Позивач у 2010 році звертався до суду з заявою про винесення судового наказу для стягнення заборгованості з відповідачів, яка утворилася станом на 01.10.2010 року у сумі 1145,51 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2011 року наказ було скасовано. Вказане також свідчить про утворення заборгованості до укладання договору від 06.11.2006 року. В період з 06.11.206 року до теперішнього часу у відповідачів відсутня заборгованість перед позивачем за надані послуги. Вказаний факт підтверджено наданими суду копіями квитанцій про оплату комунальних послуг та визнаний представником позивача. Надані відповідачами квитанції не містять даних про погашення боргу за період до 06.11.2006 року. Позивач суду заявляючи про перерив строку позовної давності не надав доказів про те в які періоди строки позовної давності переривались, що виключає можливість перевірити обґрунтованість таких заяв. Статтею 257 ЦК України передбачено , що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦК України передбачено , що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вказане приводить суд до висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування строку позовної давності заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed