Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору №75/ФК/1-07, укладеного 07.12.2007р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON], банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6300грн. з розрахунку 19,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 07.12.2007р. до повного повернення кредиту. Мета кредитування - споживчі цілі. 30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку» в порядку та на умовах, визначених договором. Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, та має право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 75/ФК/1-07 від 07.12.2007р. Відповідно до кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 263грн. по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 10 число (включно) кожного наступного місяця за місцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов'язання протягом тривалого часу належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася, у зв'язку з чим станом на 19.06.2014р. її заборгованість по кредиту становить 3046,27грн., з яких: 2881грн. - тіло кредиту; 165,27грн. - заборгованість за відсотками. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - Лисенко В.В. не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення в справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності останньої та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 07.12.2007р. між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON], банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 6300грн. з розрахунку 19,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк 24 місяці, - до 07.12.2009р. (а.с.5-10,11). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку» в порядку та на умовах, визначених договором. Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, та має право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 75/ФК/1-07 від 07.12.2007р. (а.с.15-19). Як вбачається з довідки про заборгованість за кредитним договором (а.с.14) [PERSON] порушувала графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачувала, у зв'язку з чим станом на 19.06.2014р. її заборгованість по кредиту становить 3046,27грн., з яких: 2881грн. - тіло кредиту; 165,27грн. - заборгованість за відсотками. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не подано. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. В той же час, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. П. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом встановлено, що кредит 07.12.2007р. надавався відповідачу на строк 24 місяці, тобто до 07.12.2009р., мета кредитування - споживчі цілі. Жодних доказів того, що строк дії договору сторонами продовжувався у встановленому законом порядку, суду не подано. Позивач звернувся з позовом до відповідача лише 14.07.2014р., тобто по спливу позовної давності, яка на думку суду сплила ще 07.12.2012р. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed