Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], в особі представника по довіреності [PERSON], був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 2000.04-1203, а саме 159/1000 частини квартири № 5, розташованої в будинку № 24, по вулиці Успенській, в місті Одесі. Зазначена частина квартири належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-0083 від 09.02.1998 року, зареєстрованого в ОМБТІ та РОП 17.03.1998 року під № 618, стр.68, кн.272 пр. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Жовтневим філіалом Одеської спеціалізованої біржі нерухомості в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 2000.04-1203 від 04 квітня 2000року. Договір купівлі продажу нерухомого майна № 2000.04-1203 від 04.04.2000 року зареєстрований мною особисто 16.04,2000 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості під № 618, стр.59, кн.342 пр. На час укладення договору був чинним Закон України «Про товарну біржу» відповідно до якого угоди зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час позивач дізналася, що зазначений договір не є дійсним та необхідно в судовому порядку визнати його дійсність. У судове засідання позивач не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Позивач надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання не зявився відповідач, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не зявився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], в особі представника по довіреності [PERSON], був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 2000.04-1203, а саме 159/1000 частини квартири № 5, розташованої в будинку № 24, по вулиці Успенській, в місті Одесі. Зазначена частина квартири належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/98-0083 від 09.02.1998 року, зареєстрованого в ОМБТІ та РОП 17.03.1998 року під № 618, стр.68, кн.272 пр. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Жовтневим філіалом Одеської спеціалізованої біржі нерухомості в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 2000.04-1203 від 04 квітня 2000року. Договір купівлі продажу нерухомого майна № 2000.04-1203 від 04.04.2000 року зареєстрований мною особисто 16.04,2000 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості під № 618, стр.59, кн.342 пр. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 2000 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права Позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved