Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.04.2013 р. [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов»язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконав. Станом на 29.02.2016 р. заборгованість за кредитом складає 13859,76 грн., яка складається з наступного: 1182,67 грн. - заборгованість за кредитом; 8740,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією; штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 636,18 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13859,76 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору № б/н від 01.04.2013 р. [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.04.2013 р. станом на 29.02.2016 р. заборгованість за кредитом складає 13859,76 грн., яка складається з наступного: 1182,67 грн. - заборгованість за кредитом; 8740,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією; штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 636,18 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, оскільки в порушення умов договору [PERSON] зобовязання передбачені договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Правова позиція щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення висловлена Верховним Судом України в Постанові № 6-2003ЦС15 від 21.10.2015 р., згідно якої: цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов»язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов»язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов»язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки(пені, штрафу). Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. За положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст..549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд, дійшов до висновку, підстав для застосування штрафу немає, тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за кредитним договором № б/н від 01.04.2013 р.: 1182,67 грн. - заборгованість за кредитом; 8740,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. - заборгованість за пенею і комісією, що в загальній сумі складає 12723,58 грн. Відповідно до ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1378,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 549, 610, 612, 1054 ЦК України, ст..61 Конституції України,

Outcome: partial