Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить: відібрати дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав; позбавити батьківських прав батька [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; передати дітей позивачу для влаштування їх під сімейну форму опіки чи відповідний дитячий заклад. В обґрунтування позову покликається на те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання про доцільність відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та позбавлення батьківських прав батька відносно вказаних дітей. За наслідками розгляду комісією прийнято позитивний висновок, оскільки в ході розгляду цього питання було представлено ряд документів, які свідчать про неналежне виконання батьками батьківських обов'язків відносно дітей, вони не завжди цікавляться навчанням, вихованням, матеріальним станом та здоров'ям дітей; проведені профілактичні бесіди з батьками не дали жодних позитивних результатів. При цьому, діти надалі проживають з матір'ю, хоча така притягалась до кримінальної відповідальності. Крім того, розглядаючи питання відносно батька, вважають, що він самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. У зв'язку із наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючи на підставі довіреності №34 від 18.03.2015 (а.с.52) позов підтримав повністю, настоює на відібранні дітей від матері без позбавлення батьківських прав та на позбавленні батька батьківських прав. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив позову. Просить у такому відмовити за безпідставність. При цьому вказав, що на даний час він створив нову сім'ю, в якій є двоє дітей, він працює і сплачує аліменти на утримання дітей від першого шлюбу. Зазначив, що не може взяти дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки не забезпечений житлом, проживає в однокімнатній квартирі, позбавлений можливості створити належні умови для проживання та виховання доньок. Ствердив, що протягом тривалого часу не виконував батьківські обов'язки відносно дітей від першого шлюбу. У останнє судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце і час розгляду справи, суду не відомі причини неявки. Зі згоди учасників цивільного процесу суд вважає можливим провести розгляд справи у її відсутності. В минулих судових засіданнях [PERSON] позов не визнала, вказала, що любить дітей, піклується про здоров'я дітей, забезпечує їм належні умови і сприяє у здобутті ними освіти. Вказала, що працює, вийшла заміж, має намір проживати в м.Володимир-Волинський. Стосовно старшої дитини повідомила, що [PERSON] поступила і навчається в училищі, а молодша дитина [PERSON] навчається у школі. Також вказала, що батько дітей самоусунувся від виконання батьківських прав, сплачує аліменти, розмір яких є недостатнім для належного утримання дітей. Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи думку дітей, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 Сімейного кодексу України закріплено право дитини на належне батьківське виховання. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В абз.2 п. 18 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд за наслідками розгляду справи має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. При розгляді справи, судом враховуються положення частин 7,8 ст.7 Сімейного кодексу України, ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с.8). На момент розгляду справи [PERSON] виповнилось 16 років, [PERSON] - 12 років. Діти відповідлачів зареєстровані та проживають разом із матір'ю [PERSON] за адресою - [ADDRESS], що вбачається із довідки ЛКП «Під Зуброю» від 21.01.2015 №195. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей за адресою - [ADDRESS]. Дані обставини підтвердили відповідачі у судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки відносно дітей, що стверджуєтьсянаступними доказами: - характеристикою СЗШ №55 м.Львова на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]., яка навчається у четвертому класі; до навчання ставиться посередньо, мати не завжди цікавиться навчанням і вихованням доньки, батько у вихованні і навчанні доньки участі не приймає; - листом відділу освіти Сихівського району управління освіти ДГП ЛМР від 02.12.2014 № 3409/1697, з якого вбачається, що мати дитини [PERSON] забрала документи із СЗШ №98 м.Львові з метою подальшого навчання доньки у вечірній школі. Із довідки вечірньої СЗШ №22 вбачається, що [PERSON], [INFO]. буде зарахована до такої школи при поданні необхідних документів, однак така не з'явилась та документів не подала. Відтак, на даний час [PERSON] не навчається у загальноосвітніх навчальних закладах. - із листа Сихівського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області від 04.12.2014 вбачається, що дитина займається з репетиторами в індивідуальному порядку для подальшого поступлення у вищий навчальний заклад, про що повідомила матір [PERSON]; - згідно з листа та характеристики вищого професійного училища №29 м.Львова від 02.11.2015 [PERSON] навчається з 01.09.2015; пропусків заняття без поважних причин немає; навчанням цікавився вітчим учениці; матір була присутня на батьківських зборах (а.с.55,56); - про стан здоров'я дітей матір турбувалась, однак протягом 2013-2014 років [PERSON] з дітьми не зверталась за допомогою до поліклініки, що підтверджено листом Комунальної 4-ї міської поліклініки м.Львова. З характеристики вбачається, що при відвідуванні працівниками ВПУ №29 у зв'язку з неприбуттям на навчання, двері помешкання не відчинили. Згідно з висновком органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.07.2015 №28 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто доповідну записку начальника відділу у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON]; відібрання дітей від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Так, комісія вважає за доцільне відібрати неповнолітніх дітей від матері, без позбавлення батьківських прав та позбавити батька батьківських прав відносно дітей. Із матеріалів справи вбачається, що мати дітей [PERSON] притягалась до кримінальної відповідальності, є судимою, судимість не погашена, втягнула у злочинну діяльність свою дочку [PERSON], яка поряд із матір'ю також була притягнута до кримінальної відповідальності, що підтверджено вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26.06.2015 (справа №464/43/15-к), який набрав законної сили, працює та за місцем праці характеризується позитивно, одружена з [PERSON] з 27 листопада 2014 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб і який звільнився з місць позбавлення волі (а.с.54). Також судом встановлено, що на час розгляду цивільної справи, в провадженні Сихівського районного суду м.Львова знаходиться кримінальне провадження відносно [PERSON]. за ч.2 ст.185, ч.1 ст.307 КК України. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] зарахована 19.10.2015 у навчальний заклад, відвідувала лише 2 дні, дитина хворіє зі слів матері, дата повернення дитини з м.Львова у м.Володимир-Волинський класному керівникові не відома. Також не можливо обстежити умови проживання дитини у м.Володимир-Волинський, де мати малолітньої разом з дитиною мають намір проживати. Всі пояснення відповідачки стосовно створення матір'ю належних умов розцінюються судом критично. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] з дочками не проживає, не спілкується з дітьми, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, жодної участі у вихованні дітей не приймає, сплачує аліменти і додатково матеріально не допомагає. Положеннями ч.1 ст.170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Отже, правовий сенс відібрання дитини за статтею 170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення направленого на захист прав дитини і коли зволікання може привести до тяжких наслідків для дитини. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано належні та обґрунтовані докази на підтвердження того, що подальше перебування дітей разом з їх матір'ю є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в інтересах дітей їх слід відібрати від матері без позбавлення батьківських прав, оскільки позивачем доведено наявність підстав для відібрання дітей від матері відповідно до статті 170 СК України,що підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, згідно з п.2 ч.1 ст.164 цього ж Кодексу, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч.2 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] свідомо, протягом тривалого часу нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочок, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, матеріально не допомагає, а тому його слід позбавити батьківських прав. При цьому, відповідачем не подано жодних належних та допустимих доказів щодо спростування наведених обставин у позові. Відтак, такі обставини розцінюється судом, як неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків відносно своїх дочок. Задовольняючи позов, дітей [PERSON] та [PERSON] необхідно передати позивачу для подальшого влаштування їх під сімейну форму опіки чи відповідний дитячий заклад. Задовольняючи позов, судом враховується, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачів на корить держави необхідно стягнути по 243,60 грн. судового збору з кожного. Відповідно до ст.ст.150, 164, 170 СК України та

Outcome: approved