Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив поділити майно з колишньою дружиною, яке придбано за час перебування сторін у шлюбі, предметом поділу майна є квартира [ADDRESS]. Просив поділити в рівних долях кожному. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач пояснив, що відповідачка змінила замок в квартирі, не впускає його до квартири, домовленості про поділ квартири між ними не досягнуто, що надає йому право звернутись до суду за захистом свого майнового права в порядку поділу майна. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належно, надала письмові заперечення проти задоволення позову. В своїх запереченнях посилається на те, що на придбання спірної квартири в них не вистачало коштів, а тому половину вартості квартири оплатила її мати. Втім, жодних доказів на підтвердження цієї обставини не надала, в суді не довела належними відповідними доказами. Таким чином, вважає, що спільним майном подружжя є лише 1/2 частина квартири. Вислухавши позивача, представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Сторони перебували в шлюбі з 13.07.1985р. по вересень 2012р. Шлюб розірвано на підставі рішення Подільського райсуду м.Києва від 10.09.2012р. Судом встановлено, що в період шлюбу за спільні кошти на підставі інвестиційного договору від 27.12.2001р. набуто спільне майно : квартира [ADDRESS], вартість якого становила 43827 грн. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16.09.2005р. Головним управлінням житлового забезпечення КМДА, виданого на підставі наказу ГУ ЖЗ №1206-С/КІ від 30.06.2005р., спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах ( а.с.19). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Заперечення відповідачки не доведені, а тому у суду відсутні підстави для відступлення від рівності часток колишнього подружжя в їх спільному майні. Також відповідачка просила відмовити в позові з тих підстав, що позивач пропустив строки позовної давності звернення до суду з даним позовом, застосувати вимоги ст.267 ЦК України. Разом з тим, цю вимогу не обґрунтувала взагалі і жодних доказів на її підтвердження суду не надано. А тому суд вважає, що згідно ст.60 ЦПК України нею не доведені обставини, на які вона посилається в своїх запереченнях. Шлюб між сторонами розірвано у вересні 2012року, а до суду позивач звернувся у серпні 2015р., тобто строки не порушені. Враховуючи зазначене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, належить сторонам в рівних частках кожному, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved