Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, за участі третьої особи, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 08.12.2020 року інспектором УПП у Львівській області Стромикою Р.Я. відносно нього винесено постанову серії ДПО18 №981658 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 08.12.2020 о 11 год. 34 хв. по вул. Кульпарківська, 64, у м. Львові позивач керуючи автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , виїхав на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка виокремлена, позначена дорожнім знаком 5.11 та дорожньою розміткою 1.24, чим порушив п. 17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.3 ст. 122 КУпАП. Інспектор [PERSON] достовірно знав про те, що автомобілть «Шевроле Лацетті» д.н.з. [NUMBER] , виконує функції таксі. Після звернення із скаргою до начальника УПП у Львівській області про неправомірність дій інспектора, такі жодного результату не дали. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року постанову серії ДПО18 №981658 від 08.12.2020 року - скасовано, а провадження у справі - закрито. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівника поліції, позивача незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, чим заподіяно моральні страждання, які полягали в переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи, серед таксистів м. Львова, у залученні адвоката для надання правової допомоги. Моральні страждання полягають ще і в тому, що без вищої юридичної освіти він вимушений був складати зрозумілі для адресатів тексти заяв та скарг на неправомірні дії інспектора Стромика Р.Я., які, в кінцевому результаті, ніяких позитивних наслідків для позивача не принесли. Окрім того, пояснює, що поніс також матеріальну шкоду, яка полягає в оплаті послуг адвоката та відправлення поштових листівок зі скаргами. Зважаючи на вищевикладене, просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., а також матеріальну шкоду в розмірі 1500 грн. та 5000 грн. понесених судових витрат. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача Головного управління Державної казначейської служби України Стегній Г. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої остання заперечує щодо задоволення позовних вимог. Пояснює, що заявлені позовні вимоги нічим не обгрунтовані та без належних доказів. Представником відповідача УПП у Львівській області ДПП Вахулою Р. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заперечує в повному обсязі щодо задоволення позовних вимог. Пояснює, що позивачем жодним чином не доведено глибини завданих страждань, не надано суду доказів, які підтверджують понесені останнім моральні страждання, відтак, вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. задоволенню не підлягає. Стосовно стягнення матеріальної шкоди зазначає, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Зважаючи на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 25 листопада 2021 року позивач подав відповідь на відзив, який мотивований тим, що внаслідок неправомірних дій інспектора йому завдана моральна та матеріальна шкода, а також він поніс витрати на правову допомогу. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. В судове засідання позивач не з`явився, однак від його представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити. В судове засідання відповідачі не з`явилися, однак, на підставі ст. 223 ЦПК України та з урахуванням наявних у матеріалах справи відзивів, суд приходить до переконання про розгляд справи у відсутності сторін за наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ДПО18 №981658 від 12.08.2020 року на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 08.12.2020 о 11 год. 34 хв. по вул. Кульпарківська, 64, у м. Львові позивач керуючи автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , виїхав на смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка виокремлена, позначена дорожнім знаком 5.11 та дорожньою розміткою 1.24, чим порушив п. 17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.3 ст. 122 КУпАП. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.01.2021 року постанову серії ДПО18 №981658 від 12.08.2020 року - скасовано, а провадження у справі - закрито. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначив, що представник відповідача протиправно склав постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпП відносно нього, чим йому завдано суттєвих моральних страждань. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди. Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки вищевказана постанова - скасована рішенням Залізничним районного суду м. Львова від 14.01.2021 року. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Такий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 року по справі №312/262/18, провадження №61-14401св19. Окрім цього, незаконність дій відповідача судом не встановлена, відтак, в частині задоволення позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з безпідставністю такої. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн. за послуги адвоката та 41 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з долучених до матеріалів позовної заяви квитанцій про оплату послуг адвоката, такі витрати здійснювались позивачем відповідно до договору про надання правової допомоги №23/12/2020 від 23.12.2020 року щодо захисту його прав та інтересів. Так, Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2021 року у справі №462/8435/20 заяву [PERSON] про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Визначено стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Дане рішення не оскаржено та набрало законної сили. Таким чином, позивач фактично порушує питання про відшкодування йому процесуальних витрат в іншій справі за його адміністративним позовом щодо скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 року у справі №925/1196/18, провадження №12-153гс19, зробила правовий висновок про те, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. За таких обставин вимога позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, яка в дійсності є процесуальними витратами в іншій справі, не може бути задоволена. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд доходить висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з правовою допомогою, у розмірі 1500 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Відтак, оскільки суд доходить переконання про відмову в задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір відшкодуванню на користь позивача не підлягає. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed