Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору № б/н, укладеного 16.05.2006р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 4000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за користування яким зобов'язався сплатити 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. 24.09.2007р. Івано-Франківським міським судом винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 5473,51грн. Тому в розрахунку заборгованості від 24.03.2014р. вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала у зв'язку з чим станом на 24.03.2014р. її заборгованість по кредиту становить 20098,03грн., крім цього стягненню підлягає 500грн. - штраф (фіксована частина) та 1004,90грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - Рокетська С.В. позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на письмове заперечення (а.с.38-39). Вважає, що позивач з цього ж предмету і з цих же підстав уже звертався до суду, що підтверджується судовим наказом від 24.09.2007р. про стягнення заборгованості. Крім цього, вважає договір між банком та відповідачем припиненим з моменту припинення терміну дії картки. Тому просив застосувати суд строк позовної давності і в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.05.2006р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н (а.с.8,9-14), згідно якого остання отримала кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язалася сплатити 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, а також сплачувати комісію, а згідно п. 8.6 даних умов, при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-7) [PERSON] порушувала графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачувала. 24.09.2007р. Івано-Франківським міським судом винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 5473,51грн. Тому в розрахунку заборгованості від 24.03.2014р. позивачем врахована сума стягнення по даному судовому наказу. Таким чином [PERSON] станом на 24.03.2014р. має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 20098,03грн., крім цього нараховано 500грн. - штраф (фіксована частина) та 1004,90грн. - штраф (процентна складова). Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором представником відповідача суду не подано. В той же час суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що при розгляді даного спору слід брати до уваги строк дії кредитної (пластикової) карточки, оскільки закінчення дії такої не припиняє виконання договірних зобов'язань, які виникли між сторонами. Такої підстави у заяві відповідача (а.с.8) та Умовах і Правилах надання банківських послуг (а.с.9-12) сторонами не передбачено. Крім цього представник відповідача в судовому засіданні заявив про сплив позовної давності (а.с.40-41) і з цього приводу суд вважає наступне. Ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.9-14), договір між сторонами діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не повідомить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Тому, враховуючи вищенаведене, те, що дія договору між сторонами не припинилася, а жодних належних та допустимих доказів про направлення відповідачем - позивачу повідомлення про припинення дії такого договору не подано, суд вважає, що дія договору не припинилася, взяті за договором відповідачем зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим підстав для застосування спливу давності у даному спорі немає. Відтак, у суду є всі підстави стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved