Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» 29 серпня 2008 року на пільгових умовах за 7% вартості було забезпечено інваліда Великої Вітчизняної війни І групи [PERSON] транспортним засобом марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, з правом керування доньки - [PERSON] . Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 12.08.2008 року Головне управління праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації отримало для інваліда [PERSON] транспортний засіб марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску. Крім того, 01.09.2008 року [PERSON] підписано зобовязання, відповідно до якого останньому відомо, що автомобіль, виданий йому 29.08.2008 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за 7% вартості, є державною власністю. У той же час, 15.05.2009 [PERSON] помер. Відповідач - донька померлого інваліда [PERSON], володіє автомобілем марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, без згоди позивача, який є власником даного автомобіля. Про смерть інваліда [PERSON] департамент соціального захисту Київської облдержадміністрації довідався у звязку із отриманням заяви відповідача від 19.12.2013 про отримання дозволу на переоформлення автомобіля на дружину померлого інваліда [PERSON]. Відповідач у своїй заяві посилається на те, що зазначений автомобіль необхідно залишити у користування дружині померлого інваліда [PERSON] відповідно до абзацу 3 пункту 16 Порядку, тобто як інваліду із числа членів сім'ї, який на час смерті інваліда мав підстави для забезпечення автомобілем. Про те, Департаментом зясовано, що на час смерті інваліда [PERSON] його дружина [PERSON] не мала підстав для забезпечення автомобілем. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної медико-соціальної експертної комісії про наявність у інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем. [PERSON] не мала висновку обласної медико-соціальної експертної комісії про наявність у неї медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем ні на момент смерті свого чоловіка, ні на протязі 6 місяців з дати його смерті. У звязку з даною обставиною, автомобіль не міг бути переоформлений на членів сім'ї померлого інваліда [PERSON] відповідно до абзацу 3 пункту 16 Порядку. Також відповідачем та членами сім'ї померлого інваліда пропущено 6 місячний термін для викупу автомобіля відповідно до абзацу 6 пункту 16 Порядку. Тому Департаментом було відмовлено відповідачу в переоформлені автомобіля відповідно до заяви від 19.12.2013 та повідомлено про необхідність повернення автомобіля у власність держави в особі Департаменту. В добровільному порядку автомобіль марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску відповідачем досі не повернуто. Згідно пункту 1 Порядку визначено, що забезпечення автомобілями інвалідів за місцем проживання і реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної республіки Крим, відповідними структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - головні управління соціального захисту) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Таким чином, право власності на автомобіль марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, належить Департаменту. З огляду на те, що відповідач, після смерті інваліда [PERSON] вказаний автомобіль Департаменту не повернула та не сплатила протягом визначеного строку розрахункову суму для його викупу, тобто незаконно утримує у себе чуже майно, яке належить державі, в особі Департаменту. Позивач просить поновити строк позовної давності. Вилучити автомобіль марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску із незаконного володіння [PERSON] яка проживає за адресою: [INFO], на користь Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації . Представник позивача у судове засідання не з»явився,до суду надійшов лист із проханням розглядати справу за їх відсутності,позов просять задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила,що позивач пропустив строк позовної давності а тому у позові потрібно відмовити.Крім того,відповідач по справі не є належним відповідачем,поскільки згідно довідки вона лише у виняткових випадках мала право керування автомобілем,вона даним автомобілем не володіє,не керує та не знає де він знаходиться.Представник вважає,що відповідачем по справі має бути дружина померлого,яка ставила питання про передачу автомобіля їй. Суд,заслухавши пояснення представника відповідача,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні встановлено,що Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» 29 серпня 2008 року на пільгових умовах за 7% вартості було забезпечено інваліда Великої Вітчизняної війни І групи [PERSON] транспортним засобом марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, з правом керування доньки - [PERSON] . Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 12.08.2008 року Головне управління праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації отримало для інваліда [PERSON] транспортний засіб марки ЗАЗ - 110307-42, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску. Крім того, 01.09.2008 року [PERSON] підписано зобовязання, відповідно до якого останньому відомо, що автомобіль, виданий йому 29.08.2008 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації за 7% вартості, є державною власністю. 15.05.2009 [PERSON] помер. Відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 із змінами, що є основним нормативним документом щодо забезпечення інвалідів автомобілями, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: - мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6-ти місяців з дня його смерті; - був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його прописки; - не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Абзац 9 п. 16 Порядку передбачає - іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Відповідно до абзацу 10 п. 16 Порядку розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту населення або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користуванням автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена інваліду за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитина-інвалід, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. У судовому засіданні було встановлено,що у 2013р відповідачка [PERSON]звернулась до позивача із заявою про перереєстрацію спірного автомобіля на її матір [PERSON],яка також є інвалідом 1 групи (а.с.11).Однак,[PERSON]І у даній заяві було відмовлено (а.с.12).Дана відмова у передбаченому законом порядку не була оскаржена. Заперечуючи проти позову,представник відповідача посилається на ті обставини,що позивач пропустив строк позовної давності.Суд вважає дані посилання безпідставними,поскільки як уже зазначалось у 2013р сама відповідач зверталась до відповідача із заявою про перереєстрацію автомобіля на свою матір,у якій повідомляла,що її батько помер у 2009р,дане питання було позивачем розглянуто та відмовлено у заяві.Доказів тих обставин,що позивач знав про смерть [PERSON]Т до 2013р та коли саме позивач був повідомлений про його смерть,відповідач до суду не надав. Нормами ст. 257 Цивільного кодексу України передбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Про те, відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, що його порушила. Тому суд вважає,що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом. Також,безпідставні посилання представника відповідача на ті обставини,що позивач зобов»язаний був щорічно проводити інвентаризацію особових справ інвалідів,яким надано автомобілі та зобов»язаний був знати про смерть [PERSON] Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 затверджено Порядок забезпечення інвалідів автомобілями ,відповідно та в межах якого регулюється діяльність Департаменту по забезпеченню інвалідів автомобілями. Відповідно до п.п. 34-38 Порядку передбачено, що головні управління соціального захисту ведуть облік інвалідів, які мають право на безкоштовне (пільгове) забезпечення автомобілями. Так, п. 36 Порядку зазначено, що взяття на облік інваліда здійснюється головним управлінням соціального захисту з дати огляду облМСЕК (ЦМСЕУ, КрМСЕК), яка видала інваліду висновок про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем у разі, коли такий висновок видано не раніше ніж дата реєстрації заяви. Інваліди, які мають право на забезпечення автомобілями незалежно від наявності медичних показань, беруться на облік з дати подання заяви разом з документами, зазначеними у пункті 34 цього Порядку. [PERSON] перебував на обліку інвалідів для забезпечення автомобілем з 16.02.1998, що підтверджується записом № 896 в журналі обліку інвалідів для забезпечення автомобілями, витягом заявки на автомобіль з Централізованого банку даних з проблем інвалідності від 24.11.2015 та копією витягу із акту огляду МСЕК № 150 ,які додані до пи сьмових пояснень позивача по справі. Відповідно до абзацу 6 п. 36 Порядку у разі заміни автомобіля, отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції, інвалід береться на облік з дати подачі заяви, але не раніше закінчення десятирічного строку експлуатації автомобіля. Даною нормою передбачено, що у разі видачі інваліду транспортного засобу він знімається з обліку інвалідів для забезпечення автомобілями та може бути повторно взятий на такий лише по закінченню десятирічного строку експлуатації автомобіля. Позивач зазначає,що 19.12.2008 інваліда [PERSON] було знято з обліку інвалідів для забезпечення автомобілями у звязку з видачею транспортного засобу. Відповідно до п. 40 Порядку особові справи інвалідів, яких забезпечено автомобілями, зберігаються в головних управліннях соціального захисту довічно, крім випадків переїзду інваліда та взяття його на облік відповідно до абзацу одинадцятого пункту 36 цього Порядку. Відповідно до п. 36 Порядку передбачено, що головні управління соціального захисту, управління виконавчої дирекції щороку не пізніше ніж 25 січня проводять інвентаризацію особових справ інвалідів. Норми вищезазначеного пункту Порядку регулюють питання взяття та ведення обліку інвалідів для забезпечення спецавтотранспортом. Порядком не передбачено проведення інвентаризації особових справ інвалідів, які вже забезпечені автомобілями. Представник відповідача також посилається на ті обставини,що [PERSON]І є неналежним відповідачем по справі,відповідачем по справі має бути її мати [PERSON]Крім того,відповідач мала право у виняткових випадках керувати спірним автомобілем.На даний час вона не знає де автомобіль.Дані заперечення суд вважає безпідставними,поскільки ,[PERSON]І було відмовлено у переоформленні автомобіля на її матір [PERSON]Дана відмова не була оскаржена у передбаченому законом порядку.Крім того,згідно технічного паспорту на автомобіль,відповідач має право керування автомобілем марки ЗАЗ - 110307-42,будь-які обмеження у праві керування відповідачем вказаним автомобілем у технічному паспорті не зазначені.Також,суду не було надано доказів тих обставин,що автомобіль ЗАЗ - 110307-42,який був наданий [PERSON]І як інваліду 1 групи,викрадений,знищений чи втрачений в інший спосіб,що з даного приводу були відповідні звернення відповідача ,якій надано право керування спірним автомобілем,до відповідних правоохоронних органів та до позивача. Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Нормами ст. 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї статті застосовується також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Як вбачається з положень ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами ст. 362 Цивільного кодексу України передбачається, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Враховуючи викладене,суд вважає позов обґрунтованим та таким,що підлягає до задоволення,у зв»язку з чим суд вважає за необхідне витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації автомобіль марки ЗАЗ-110307-42,номер кузова [NUMBER] 11030780131231,2008 року випуску. На підставі ст. 387,388,1212 ЦК України,

Outcome: approved