Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг у розмірі 5867,95 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що відповідач уклав з ним договір про надання освітньої послуги, за яким позивач надав ці послуги відповідачеві. Оскільки відповідач не оплатив надані послуги, був відрахований з Національної академії Служби безпеки України, то позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача суму боргу, інфляційні витрати у розмірі 202,95 грн. та три відсотки річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 165 грн. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути борг станом на 20 січня 2014 року у розмірі 6 110,80 грн., з яких 5 500 грн. - сума боргу, 341, 30 грн. - 3% річних, 269,50 грн. - інфляційні втрати. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити у зв'язку з його безпідставністю та застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що між [PERSON] (замовник) та Національною академією Служби безпеки України (виконавець) було укладено договір №401 про підготовку (надання освітньої послуги), згідно з пунктом 1.1. якого виконавець брав на себе зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити підготовку [PERSON] за заочною формою навчання за напрямом підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра: 6.160103, «Організація захисту інформації з обмеженим доступом» в Інституті захисту інформації з обмеженим доступом Національної академії Служби безпеки України (а.с.9). Згідно з пунктом 1.2. договору строк надання освітньої послуги починається з дати зарахування студента та закінчується датою відрахування з Інституту. Розділом 4 договору визначено, що вартість навчання за один навчальний рік становить за заочною формою навчання 5 500 грн. Строк внесення плати за другий та наступні семестри - до початку семестру одноразовим платежем. Замовник має право внести оплату за надання освітньої послуги одноразово за рік (навчальний). Як вбачається з даних довідки позивача від 29 жовтня 2013 року [PERSON] переведений на 2-й курс заочної форми навчання наказом №320-ос від 26 січня 2010 року, 3 семестр - з 26 січня 2010 року по 31 березня 2010 року; 4 семестр - з 01 квітня 2010 року по 23 листопада 2010 року (а.с.11). Наказом тво ректора Національної академії Служби безпеки України №855-ос від 27 грудня 2010 року [PERSON] відраховано з Навчально-наукового інституту інформаційної безпеки Національної академії Служби безпеки України за п.п. 3.12.3 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах (за невиконання навчального плану), дію договору припинено (а.с.10). Відповідно до даних довідки позивача заборгованість [PERSON] за надані освітні послуги становить 5 500 грн. (а.с.12). Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ст. 267 ч.ч. 4, 5 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності. Представник позивача зазначив, що про наявність боргу позивач дізнався після відрахування відповідача з інституту. Крім того, відповідно до пункту 4.4. договору замовник має право внести оплату за надання освітньої послуги одноразово за рік (навчальний). Тому суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 5 500 грн., інфляційні втрати - 269,50 грн. та три відсотки річних - 341,30 грн., що обґрунтовані наданим позивачем розрахунком (а.с.26), а всього - 6 110, 80 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що у позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved