Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON] В судове засідання зявився представник позивача, який позов підтримав та наполягав задовольнити його у повному обсязі. Просив суд проводити судове засідання без фіксації судового процесу. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог\~ст. 74 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловив. Суд, у зв'язку з неявкою представника відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з 20.01.1977 р. позивач зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] (Куйбишева) в м. Одесі. За вказаної адресою він мешкав разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON]. 26.02.1993 р. родині позивача було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого [PERSON] та його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: м. Одеса, вул. Старорізнична (Куйбишева), 35, кв. 48. Слідовно, кожному з них належало по 1/3 вищевказаної квартири. Але, вищевказане свідоцтво про право власності на житло не було зареєстровано у встановленому законом порядку. 15.10.2014 р. помер батько позивача - [PERSON], про що 16.10.2014 р. було складено відповідний актовий запис № 10456. Після смерті батька відкрилася спадщина на належну йому на праві спільної сумісної власності частину квартири [ADDRESS] (Куйбишева) в м. Одесі. Спадкоємцем померлого батька позивача була його дружина, та відповідно мати позивача - [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, після смерті свого чоловіка, але не переоформила її, оскільки також померла 03.01.2016 р., про що 04.01.2016 р. було складено відповідний актовий запис № 98. Таким чином, після смерті батьків позивача відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 квартири [ADDRESS] (Куйбишева) в м. Одесі, яку позивач також фактично прийняв, оскільки був зареєстрований, мешкав, та продовжує мешкати у вказаній квартирі. 17.05.2017 р. позивач звернувся до шостої Одеської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1261 ЦК України, де була заведена спадкова справа № 166/2017. В процесі оформлення необхідних документів у нотаріальній конторі виникла необхідність провести державну реєстрацію права власності на [ADDRESS] (Куйбишева) в м. Одесі, у звязку з чим, позивачем, 02.06.2017 р. була подана відповідна заява до державного реєстратора. 09.06.2017 р. на підставі рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, позивачеві було відмовлено в реєстрації права власності на підставі того, що не було надано документа, що підтверджує факт того, що він є спадкоємцем майна свого батька [PERSON]. Таким чином, позивач не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке належало його батькам, у звязку з чим був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Право на звернення до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування випливає з наступного: Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст.ст. 1216 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України, де зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за заповітом та за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Також, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає докази, надані позивачем достатніми та такими, що в повній мірі підтверджують обґрунтованість і правомірність позовних вимог. А тому суд приходить до висновку, що позов базується на законних підставах, в звязку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved