Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачапро визнання кредитного договору №500980428 від 30.06.2015 року недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.06.2015 року між ним та ПАТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір №500980428 про надання грошових коштів в сумі 28823,81 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором №500529556 від 10.12.2014 року строком на 60 місяців. На його звернення про відтермінування погашення заборгованості за кредитним договором від 10.12.2014 року відповідачем запропоновано укласти новий кредитний договір на несплачену суму кредиту по попередньому. 30.06.2015 року ним укладено новий кредитний договір на суму 28823,81 грн., однак така для нього була незрозумілою, оскільки попередній договір він частково погашав і мав відповідні квитанції. Відповідач зобов'язався надати йому документи на підтвердження того що це сума боргу однак так і не надав їх. Тому вважає, що тим самим обманув його, в даному договорі відсутня його воля, оскільки має місце обман. Крім того відповідач не видав йому грошей у зазначеній договором сумі, тому вважає, що кредитний договір не був укладений. З цих підстав просить визнати кредитний договір від 30 червня 2015 року №500980428 недійсним. Справа поступила до суду 12.06.2017 року та системою документообігу суду передана в провадження судді Личаківського районного суду м. Львова Лакомської Ж.І. Ухвалою від 13.06.2017 року відкрито провадження у справі. Відповідач ПАТ «Альфа-Банк» подало до суду відзив на позов, в якому зазначає, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.04.2017 року встановлено, що між сторонами 30.06.2015 року укладено кредитний договір згідно якого відповідачу надано кредит на сум 28823,81 грн. на строк до 01.07.2020 року зі сплатою за користування кредитними коштами 15,99 % річних. Кредит надавався позивачу шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором від 10.12.2014 року в розмірі 28823,81 грн. У вище вказаній справі [PERSON] заперечував позов з мотивів застосування обману, однак такі судом визнані безпідставними. [PERSON] сам звернувся до банку з проханням укласти новий кредитний договір на суму заборгованості за попереднім кредитним договором. Позичальником такий договір був підписаний, а отже відповідно до умов договору він ознайомлений з умовами надання кредиту. Тому вважає заявлений позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. У зв'язку із неможливістю продовження розгляду справи суддею Лакомською Ж.І. проведено повторний автоматизований розподіл справи і для її розгляду обрано суддю Гирича С.В. Ухвалою від 25.07.2018 року справу було прийнято до свого провадження суддею Личаківського районного суду м. Львова Гиричем С.В. У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд цієї справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України від 15.12.2017 за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив у кому вказує, що згідно п.46 Положення Правління Національного банку України №46 від 28.09.1995 року затвердженого постановою Правління Національного банку України №246 від 28.09.1995 року фізичні особи погашають кредит шляхом перерахування коштів з особистого вкладу, депозитного рахунку, переказами через пошту або готівкою. А у його випадку кредит погашався шляхом перерахування коштів з банківського рахунку кредитного договору №500980428 від 30 червня 2015 року на банківський рахунок кредитного договору №500529556 від 10.12.2014 року. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» надав суду заперечення на відповідь на відзив у якому стверджує, що позивачем застосовано до кредитного договору укладеного у 2015 році нормативного акту, що втратив чинність ще у 2004 році. Оспорюваний кредитний договір №500980428 укладено між сторонами 30.06.2015 року, а Положення Правління Національного банку України №46 від 28.09.1995 року затвердженого постановою Правління Національного банку України №246 від 28.09.1995 року втратило чинність на підставі постанови Національного банку №54 від 18.02.2004 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, дав пояснення аналогічні, наведеним в відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, що встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративні справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 04.04.2017 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.06.2015р. № 500980428 в розмірі 36212,31 грн. встановлено, що 30.06.2015р. між сторонами укладено кредитний договір № 500980428, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 28823,81 на строк до 01.07.2020 року зі сплатою за користування кредитними коштами 15,99 % річних (а.с.4-7). Згідно виписки за особовим рахунком від 13.04.2016р. (а.с.20), банком належним чином виконано свої зобов'язання та видано відповідачу обумовлену суму коштів, чого представник відповідача не заперечував.За умовами укладеного між сторонами договору п. 2.4, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором № 500529556 від 10.12.2014р. в розмірі 28823,81 грн. 01.07.2015р. між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 30.06.2015р. (а.с.11), згідно з яким п. 2.6 викладено в новій редакції та відповідно, затверджено новий графік платежів. Враховуючи наведене вище, а також те, що судом встановлено, що рішення суду від 04.04.2017 року набрало законної сили, сторонами не оскаржувалося, тому відповідно до вимог ст.82 ЦПК України, а саме ч.4 обставини, що встановлені у ньому не підлягають доказуванню. Наведене вище спростовує доводи позивача про те, що він не отримував коштів за кредитним договором, оскільки кредит надавався позичальнику шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором № 500529556 від 10.12.2014р. в розмірі 28823,81 грн. Крім цьогоу матеріалах справи міститься клопотання, згідно якого позивач [PERSON] самостійно звернувся до банку з проханням укласти новий кредитний договір на суму заборгованості. Такий договір підписано позивачем, що не заперечував в судовому засіданні. Відповідно до п.5 оспорюваного Кредитного договору позичальник підписанням вказаного договору підтверджує, що підписанням цього договору він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, його перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість з урахуванням реальної процентної ставки та зазначення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене Закону України «Про захист прав споживачів» танормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення, що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк» затверджений розпорядженням ПАТ «Альфа Банк» №2909 від 08.09.2014 року. Крім цього судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір №500980428 укладено між сторонами 30.06.2015 року, а Положення Правління Національного банку України №46 від 28.09.1995 року затвердженого постановою Правління Національного банку України №246 від 28.09.1995 року на яке здійснює посилання позивач втратило чинність на підставі постанови Національного банку №54 від 18.02.2004 року. Щодо мотивів заявленого позивачем позову в частині укладення ним договору під впливом обману судом у рішенні від 04.04.2017 року такі відкинуті, як безпідставні. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. п. 4, 19 Постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом обману є оспорюваним. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2)сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4)сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Згідно положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі яка розглядається позивачем [PERSON] не наведено жодних доказів, які б підтверджували, що оспорюваний договір укладено ним під впливом обману. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем належними доказам не доведено підставність позовних вимог, а тому в задоволенні таких слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed