Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про захист прав споживачів та просить суд визнати недійсним кредитний договір зі страхування життя позичальника № 669/6961CLBPS від 17.07.2013 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс життя». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що даний кредитний договір є недійсним оскільки, зміст правочину є незаконним та при його укладенні не було дотримано форми, згідно чинного законодавства. Позивач обґрунтовує недійсності правочину наступним: не дотримано письмової форми правочину; кредитний договір містить вимоги щодо страхування; умови кредитного договору містять сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту; умови кредитного договору містять третейське застереження; умови кредитного договору містять можливість передачі інформації третім особам. Позивач в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у його відсутність. Представники відповідачів в судове засідання не зявились. Представник ПАТ «Платинум Банк» надав до суду заперечення щодо позову. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2013 року [PERSON] уклав із ПАТ «Платинум Банк», [PERSON] «Ренесанс життя» кредитний договір зі страхуванням життя №669/6961CLBPS, згідно якого Банк передав позивачу кредит у сумі 11200 грн.00 коп. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 12,0000 % річних та комісії за обслуговування кредиту 269 грн.00 коп., цільове призначення кредиту - поточні потреби, дата повернення кредиту 20.07.2015 року (далі Кредитний договір), строк кредитування 24 платіжних періодів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 3 ст. 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається, кредитний договір підписаний його сторонами, з урахуванням п.6.5. Договору, відповідно до якого підписання представниками Банку та Страховика здійснено шляхом нанесення типографськими засобами відбитку печаток та підписів. В п.6.5. Договору позивальник зазначає, зокрема, що із зразками підписів уповноважених осіб Сторін обзнайомлений. Отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір зі страхування життя позичальника №669/6961CLBPS від 17.07.2013 року між [PERSON], ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс життя» укладено з дотриманням ст. 207 ЦК України. Кредитний договір зі страхування життя позичальника №669/6961CLBPS від 17.07.2013 року, укладений між [PERSON], ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс життя» містить розділ 3 Умови страхування позичальника за кредитом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування, в силу ст. 980 ЦК України, можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані (зокрема) з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування). Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст.982 ЦК України). Як вбачається Кредитний договір містить предмет договору страхування (п.3.1.), страховий випадок (3.5.), розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума) (п.3.6.), розмір страхового платежу і строки його сплати (п.п.3.7., 3.9.,3.10.), строк договору (п.3.11.). Суд приходить до висновку, про необґрунтованість посилань позивача на відсутність істотних умов в Кредитному договорі. Кредитний договір зі страхування життя позичальника №669/6961CLBPS від 17.07.2013 року укладений між [PERSON], ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] «Ренесанс життя» щодо надання Позичальнику грошових коштів містить умову сплати комісії за обслуговування кредиту в розмірі 269,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Разом з тим, статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За таких обставин суд вважає що умова Договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту в розмірі 269 гривень не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Суд вважає, що визначення третейського застереження в кредитному договорі вчинено поза правовідносинами що регулювалися Законом України «Про третейські суди» на час укладення кредитного договору. Разом з тим вказане застереження не є підставою для визнання недійсним кредитного договору. а в силу ст.ст. 27, 215 ЦК України є нікчемним. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається в позовній заяві на наявність в кредитному договорі умови про надання позичальником дозволу банку на отримання, обробку, зберігання та конфіденційне використання інформації, що стосується безпосередньо позивальника, та яка стала відомою банку у звязку з діловими стосунками з позичальником. Цей дозвіл розуміється сторонами як надання позичальником згоди банку на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації на нього та відомостей за цим договором до бюро кредитних історій, в тому числі і на передачу одного примірника цього договору третім особам, які здійснюють рефінансування банку, а також на розкриття інформації про позичальника, включаючи таку, яка відноситься до банківської таємниці відповідно до законодавства України будь-яким третім особам, включаючи, але не обмежуючись, відповідно до числіст.7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» до [PERSON] «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій». Згідно ст.1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» метою цього Закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов'язань, функціонування інституцій, пов'язаних з обміном інформацією про грошові зобов'язання та забезпеченням прав та інтересів суб'єктів кредитної історії. Статтею 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено перелік інформації, що міститься в кредитній історії. Оскільки Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» не обмежено коло субєктів ведення кредитних історій, визначення умовою кредитного договору «включаючи, але не обмежуючись» кола осіб, яким може бути наданий обсяг інформації передбачений ст.7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» суд вважає не є порушенням прав споживача кредитних послуг.

Outcome: dismissed