Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного договору б/н від 22.09.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і Банком договір. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. На даний час вона продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. У зв`язку з зазначеними порушеннями вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, станом на 31.01.2019 року за відповідачем склалася заборгованість - 324982,93 грн., яка складається з наступного: - 9937.83 грн. - заборгованість за кредитом; - 311129.69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3915,41 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 127886,68 грн., яка складається з наступного : - 9937.83 грн. - заборгованість за кредитом; - 117948.85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.09.2008 року по 29.12.2017 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Ухвалу суду про витребування оригіналу кредитного договору (заяви) не виконав. Відповідача та представник в судовому засіданні заперечували по суті позову, зазначили, що відповідач картку в приватбанку не отримувала, будь яких заяв чи договорів не підписувала та кошти не отримувала. Також від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого слідує, що він заперечує проти позову, просить відмовити в задоволенні та застосувати строк позовної давності. Суд дослідивши письмові докази по справі, оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Згідно копії Банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстровано Національним банком України 19.03.1992 року за номером 92, має право здійснювати банківські операції та копією виписки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 21.04.2017 (а.с.23-24). Згідно копії заяви б/н від 22.09.2008 слідує, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , [INFO] укладено кредитний договір, відповідно якого позичальнику надано кредит шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.12-19). Проте суд в силу не бере вказаний доказ до уваги в силу положень ч. 6 ст.95 ЦПК України, з огляду на не подання оригіналу вказаної заяви, який, у зв`язку з оголошеним відповідачем сумнівом відповідності поданої копії оригіналу,витребовувався ухвалою суду від 04.06.2020 (а.с. 241). Згідно листа відповіді банку від 10.06.2020 № 816429 та доданих до нього документів, банк на виконання ухвали суду від 04.06.2020 про надання оригіналу заяви, повторно надіслав на адресу суду копію заяви б/н від 22.09.2008. Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.01.2019 року за відповідачем рахується заборгованість за договором № б/н від 22.09.2008 р. в сумі - 324982,93 грн., яка складається із : 9937.83 грн. - заборгованості за кредитом; 311129.69 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3915,41 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 117948.85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.09.2008 року по 29.12.2017 року (а.с.5-11) Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що між сторонами було укладено кредитний договір. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За вказаного, неможливо встановити наявність між сторонами кредитних правовідносин. Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони домовились у письмовому вигляді про виникнення будь яких зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Згідно ст.ст. 2,12,13 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належать принципи змагальності та диспозитивності, згідно яких суд розглядає справи не інакше, як на підставі доказів поданих сторонами та кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається. Кожна сторона несе ризик настання наслідків вчинення чи не вчинення стороною процесуальних дій. Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Вони подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. В даному випадку суд не бере до уваги як доказ надану копію заяви б/н від 22.09.2008, з якої слідує, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , [INFO] укладено кредитний договір, з огляду на не подання оригіналу вказаної заяви, який, у зв`язку з оголошеним відповідачем сумнівом відповідності поданої копії оригіналу,витребовувався ухвалою суду від 04.06.2020. Вказана ухвала отримана позивачем, проте в частинні надання оригіналу заяви не виконана (про що свідчить довідка про доставку електронного листа та лист відповідь банку від 10.06.2020 № 816429, з змісту якого підтверджується факт отримання ухвали). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач не довів підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed