Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 14 січня 2013 року об 12-00 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Джилі» державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], рухався в м. Маріуполі по вул. Таганрозькій та скоїв ДТП із автомобілем «Хюндай Соната» державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу, під керуванням [PERSON], внаслідок чого було завдано шкоди автомобілю позивача. Провина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП була встановлена постановою суду від 29 січня 2013 року, за якою останнього було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП до штрафу в сумі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була при цьому застрахована ВАТ «НАСК «Оранта». 17 лютого 2013 року позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату [PERSON] страхового відшкодування. Співробітниками «НАСК «Оранта» була проведена оцінка завданої ДТП шкоди автомобілю позивача. Оскільки у передбачені строки виплату страхового відшкодування не було проведено «НАСК «Оранта», то позивач змушений був звернутись до суду. Також внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода, що виразилось у тому, що [PERSON] переніс стрес, у відсутності змоги тривалий час користуватися належним йому автомобілем. Внаслідок проведеної експертизи щодо визначення вартості завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП від 14 січня 2013 року, позивач просив суд в остаточній редакції заявлених ним позовних вимог стягнути на свою користь з ВАТ «НАСК «Оранта» матеріальну шкоду, завдану ДТП від 14 січня 2013 року, в сумі 40427,22 грн., пеню за кожен день прострочки виплати в сумі 6482,65 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 800 грн. Також просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь розмір втрати товарної вартості автомобіля в сумі 2265,52 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати, пов'язані з оглядом автомобіля в сумі 250 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 340 грн. Позивач до суду не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримав доводи позивача, викладені ним в уточненій позовній заяві. Просив суд задовольнити позов повністю. Додав, що транспортний засіб [PERSON], що потрапив в ДТП, у теперішній час відремонтований, ремонт якого був проведений на станції технічного обслуговування. Однак документів на підтвердження проведення ремонту автомобіля позивача немає. Зауважував, що сума податку на додану вартість щодо визначеної шкоди, завданої ДТП, повинна також стягуватись зі страховика. Зазначав також, що оскільки позивач звернувся до страховика 17 лютого 2013 року для отримання страхового відшкодування, то 90 днів передбачені для проведення такої виплати минули 17 травня 2013 року, тому саме з цієї дати просив стягнути зі страховика розраховану [PERSON] суму пені за прострочення виплат. Представник відповідача, ВАТ «НАСК «Оранта», яка діє на підставі довіреності, Сукач Т. В., в судовому засіданні, не визнаючи заявлені [PERSON] вимоги, вказувала, що позивач дійсно звернувся за виплатою страхового відшкодування, однак при ознайомленні з поданими ним документами, виникли сумніви щодо відповідності обставинам ДТП, з огляду на що страховик провів експертне дослідження щодо визначення обставин ДТП, за яким виявилось, що повідомлені позивачем обставини не відповідають дійсним ушкодженням автомобілів. Враховуючи, що [PERSON] ухилився від сприяння страховику у визначенні обставин події ДТП, розмір шкоди є значно завищеним, то «НАСК «Оранта» було прийнято рішення про відмову в проведенні виплати страхового відшкодування [PERSON] Просила на підставі цього повністю відмовити у задоволені позову [PERSON] Додавала при цьому, що розмір страхового відшкодування при проведенні виплати повинен зменшуватись на суму податку на додану вартість та на суму франшизи. Також зауважувала, що при проведенні розрахунку пені позивачем не було взято до уваги, що розмір завданої шкоди, з якої проводився обрахунок пені, був визначений експертом у березні 2014 року, враховуючи курс долара саме на момент експертного дослідження, а не на момент скоєння ДТП, тому розмір нарахованої суми пені, починаючи з 17 травня 2013 року, не є обґрунтованим. Також вказувала, що на час вирішення справи у суді перебіг строку, у який страховик повинен провести страхові виплати, призупиняється. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутність, зазначивши при цьому, що він ознайомлений із уточненими позовними вимогами [PERSON], проти задоволення яких не заперечує, повністю визнаючи їх. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явились, вивчивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом рішення - Закон) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону потерпілими за цим законом є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу. На підставі ч. 4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. При цьому володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно ч. 7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За ч. 1 ст. 2 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. При цьому якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми саме Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За ч. 1 ст. 22 Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є, крім іншого, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі за текстом рішення - Постанова Пленуму), якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2. Правил дорожнього руху України). Автомобіль «Хюндай Соната» н/з [NUMBER] згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданому 2-м ВРЕР міста Маріуполя при УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, належить [PERSON] (т. 1, а. с. 11). Відповідно до посвідчення водія від 9 грудня 1999 року [PERSON] має право на керування транспортними засобами категорії «В» та «D» (т. 1, а. с. 10). Відповідно до постанови від 29 січня 2013 року, що набула чинності, Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя [PERSON] було визнано винним в спричиненні ДТП, що сталась 14 січня 2013 року в м. Маріуполі по вулиці Таганрозькій в районі будинку № 199 між транспортним засобом «Джилі» н/з [NUMBER], яким керував [PERSON], та транспортним засобом «Хюндай Соната» н/з [NUMBER], власником якого є [PERSON] На підставі наведеного [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП України в вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (т. 1, а. с. 12). За свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що автомобіль «Джилі» н/з [NUMBER] належить [PERSON] (т. 2, а. с. 26). Відповідно до посвідчення водія [PERSON] має право на керування транспортними засобами категорії «А» та «В» (т. 2, а. с. 26). Таким чином суд встановив, що [PERSON] на законних підставах керував транспортним засобом «Джилі» н/з [NUMBER] на момент ДТП, що сталась 14 січня 2013 року, тому завдана джерелом підвищеної небезпеки шкода повинна відшкодовуватися ним. За п. 16 Постанови Пленуму зазначено, що оскільки питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У разі ж відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Згідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений між страховиком, «НАСК «Оранта», та страхувальником, [PERSON], на строк з 9 серпня 2012 року по 8 серпня 2013 року, вбачається, що за цим полісом був забезпечений транспортний засіб «Джилі» н/з [NUMBER], та за яким було встановлено ліміт розміру страхової суми в сумі 50 000 грн. за шкоду заподіяну майну третьої особи, а також визначено, що розмір франшизи дорівнюватиме в такому випадку нуль гривень (т. 2, а. с. 27). За ст. 28 Закону шкодою, заподіяною в результаті ДТП майну потерпілого, є шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. В матеріалах справи маються численні письмові звернення [PERSON] до страховика з вимогою провести виплату позивачу страхового відшкодування внаслідок ДТП від 14 січня 2013 року (т.1, а. с. 18-19, 21, 22-23, 25). Натомість в листі від 16 липня 2013 року ВАТ «НАСК «Оранта» повідомила [PERSON], що за заявою позивача від 13 лютого 2013 року про виплату страхового відшкодування страховиком проводиться дослідження обставин ДТП від 14 січня 2013 року, за висновками якого вбачається, що учасниками ДТП було повідомлено недостовірні дані про обставини ДТП, що позбавило страховика можливості встановити факт ДТП. На підставі цього 8 липня 2013 року «НАСК «Оранта» було прийнято рішення про відмову в проведенні виплати страхового відшкодування [PERSON] (т. 1, а. с. 24). Відповідно до висновку транспортно-трасологічного дослідження від 8 липня 2013 року № 496-13-ТТ, проведеного експертною компанією «Укравтоекспертиза» на замовлення «НАСК «Оранта», без огляду транспортних засобів та на підставі письмових пояснень учасників ДТП від 14 січня 2013 року, було встановлено, що покази водіїв про обставини ДТП не відповідають характеру пошкоджень транспортних засобів, а завдані збитки власнику автомобіля «Хюндай Соната» внаслідок взаємодії з автомобілем «Джилі» є незначними (т. 1, а. с. 56-62). Однак суд відхиляє посилання представника відповідача на висновок від 8 липня 2013 року, як на підставу відмови в проведенні виплати страхового відшкодування [PERSON], оскільки вказаним висновком не було спростовано факту ДТП від 14 січня 2013 року, не було спростовано факту отримання механічних ушкоджень обома транспортними засобами. Таким чином при наявності встановленої вини [PERSON] у спричинені ДТП від 14 січня 2013 року, який вказаний факт не заперечував, за відсутності будь-яких доказів можливого завдання іншим чином ушкоджень автомобілю позивача, суд вважає, що відсутні підстави не відносити виявлені 5 лютого 2013 року експертом [PERSON] у транспортного засобу «Хюндай Соната» за присутності обох учасників ДТП пошкодження до події ДТП, яка сталась саме 14 січня 2013 року. Окрім цього представником страховика у судовому засіданні не було наведено, які обов'язки [PERSON] не були дотримані при надані «НАСК «Оранта» необхідного переліку документів для проведення йому виплати страхового відшкодування. На підставі переліченого суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що [PERSON] було порушено положення Закону. Таким чином суд дійшов висновку, що ДТП від 14 січня 2013 року відноситься до страхового випадку, бо існувала подія, внаслідок якої було завдано шкоди позивачу під час ДТП, яке сталась за участю забезпеченого транспортного засобу «Джилі», внаслідок чого настала цивільно-правова відповідальність [PERSON], що була застрахована за договором страхування із ВАТ «НАСК «Оранта». На підставі проведеної по справі судової авто-товарознавчої експертизи № 19 від 10 березня 2014 року судовим експертом, [PERSON]., із вираховуванням акту технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, проведеного 5 лютого 2013 року експертом [PERSON] за участі обох учасників ДТП, вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хюндай Соната» н/з [NUMBER] в результаті ДТП, що сталась 14 січня 2013 року, складає на момент проведення експертизи 42692,74 грн. При цьому втрата товарної вартості вказаного автомобіля становить 2265,52 грн., а вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить відповідно 40427,22 грн. (з урахуванням податку на додану вартість) (т. 2, а. с. 1-24). Суд зазначає, що визначення іншого розміру завданої позивачу внаслідок ДТП від 14 січня 2013 року майнової шкоди представниками страховика суду не було надано. На підставі переліченого суд дійшов висновку, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу в результаті ДТП від 14 січня 2013 року складає саме 42692,74 грн. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 32 Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Таким чином суд встановив, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] розмір втрати товарної вартості автомобіля позивача в сумі 2265,52 грн. Факт того, що за проведення 5 лютого 2013 року експертом, [PERSON], огляду транспортних засобів [PERSON] було сплачено 250 грн. не було підтверджено в судовому засіданні, бо доказів сплати вказаної суми, ані позивачем, ані його представником суду не було надано, оскільки в матеріалах справи мається лише заява [PERSON] про проведення вказаного огляду на зазначену суму (т. 1, а. с. 73). Проведення оплати позивачем вартості авто-товарознавчої експертизи від 10 березня 2014 року № 19 підтверджується оглянутою в судовому засіданні квитанцією, наданою представником позивача, на суму 800 грн. (т. 1, а. с. 109). Суд відхиляє також посилання представника «НАСК «Оранта» на те, що строк проведення страхової виплати [PERSON] внаслідок розгляду справи в суді повинен бути призупинений, оскільки 90-денний термін, визначений законом для цього для відповідача, минув ще до подання позову [PERSON] до суду. Відповідно до ст. 36.2 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється в розмірі шкоди, оціненої страховиком. Враховуючи, що автомобіль позивача «Хюндай Соната» був відремонтований за рахунок коштів [PERSON], яким не було надано суду документів на підтвердження проведення оплати такого ремонту, то суд дійшов висновку, що сума відновлювального ремонту автомобіля позивача внаслідок ДТП від 14 січня 2013 року повинна бути зменшена на суму податку на додану вартість. Посилання представника позивача на те, що сума матеріальної шкоди внаслідок ДТП не може бути зменшена на суму ПДВ, судом відхиляється, оскільки в розумінні ст. 2 Закону норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають пріоритет над нормами інших актів цивільного законодавства України. Відповідно до п. «А» ст. 193.1 Розділу «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України ставка податку на додану вартість встановлюється в розмірі 20 відсотків. На підставі того, що експертом [PERSON] при визначені відновлюваного ремонту автомобіля «Хюндай Соната» враховувалась сума ПДВ, то при визначенні розміру страхової виплати [PERSON] страховиком сума відновлюваного ремонту, визначена 10 березня 2014 року, повинна бути зменшена на суму податку на додану вартість, яка дорівнює 20% від суми такого ремонту. Таким чином сума відновлюваного ремонту автомобіля «Хюндай Соната», що підлягає сплаті страховиком на користь позивача складатиме відповідно 32341,78 грн. (40427,22 - (40427,22 х 0,2) = 32341,78). На підставі ст. 36.5 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. При цьому суд зауважує, що нарахування пені можливе за наявності прострочення виплати страхового відшкодування страховиком за наявності вини, однак в судовому засіданні було встановлено, що сума такого страхового відшкодування була визначена лише 10 березня 2014 року на підставі висновку судової експертизи, бо жодних інших розмірів шкоди, завданої ДТП шкоди, не було надано суду. Окрім цього сторони визнали, що судовий експерт, [PERSON], яким було проведено дослідження розміру завданої матеріальної шкоди автомобілю «Хюндай Соната», визначав вказаний розмір, виходячи з вартості запчастин автомобіля за курсом національної валюти до долару США на момент проведення дослідження, що впливає на визначення вартості відновлюваного ремонту автомобіля, тому впливатиме й на розмір суми, з якої обраховуватиметься пеня. Оскільки в судовому засіданні сума відновлюваного ремонту автомобіля позивача, що був пошкоджений 14 січня 2013 року внаслідок ДТП, була визначена саме станом на 10 березня 2014 року, то суд вважає за необхідне обраховувати пеню за кожен день прострочення виплати позивачу страхового відшкодування страховиком відповідно з 11 березня 2014 року, бо в судовому засіданні було встановлено ухилення ВАТ «НАСК «Оранта» від виплати такого відшкодування, яке при цьому не було добровільно сплачене страховиком ані протягом передбачених законом 90 днів, ані після визначення розміру такого відшкодування за експертним дослідженням. Розмір облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня відповідно до ст. 36.5 Закону, визначається за відомостями НБУ, за якими вбачається, що з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року облікова ставка НБУ складала 6,50% (тому подвійна - 13%), а з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року відповідно - 9,50% (тому подвійна - 19%). Таким чином можна обрахувати суму пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування страховиком на користь позивача відповідно до наданої [PERSON] формулі розрахунку такої пені. Так за період з 11 березня 2014 року до 14 квітня 2014 року минуло 34 дні, а з 15 квітня 2014 року до 4 липня 2014 року минуло 80 днів (згідно до періоду заявлених позовних вимог). Розмір подвійної ставки за кожен день обраховується виходячи з 365 днів на рік, тому за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 13% вбачається, що за кожен день розмір такої ставки складатиме відповідно 0,035616 %. В свою чергу розмір подвійної ставки за кожен день за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 19% відповідно складатиме 0,052054 %. На підставі переліченого вбачається, що з 11 березня 2014 року по 14 квітня 2014 року розмір пені за кожен день прострочення виплати страховиком страхового відшкодування в сумі 32341,78 грн. становить 391,64 грн. (32341,78 х 0,035616 х 34 / 100% = 391,64). В свою чергу з 15 квітня 2014 року по 4 липня 2014 року розмір пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 32341,78 грн. становить відповідно 1346,82 грн. (32341,78 х 0,052054 х 80 / 100% = 1346,82). Таким чином за період заявлених [PERSON] позовних вимог з ВАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню на користь позивача загальна сума пені в розмірі 1738,46 грн. (391,64 + 1346,82 = 1738,46). На підставі ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що [PERSON] заявлені до нього позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. визнав повністю, то суд не наводить докази, що маються у матеріалах справи, на підтвердження обставин завдання моральної шкоди [PERSON] винними діями [PERSON], тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000 грн. на користь [PERSON] Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат позивача на проведення дослідження за актом від 5 лютого 2013 року технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, суд виходить з того, що до судових витрат згідно до положень ЦПК України відносяться витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. За ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. В той же час проведення технічного огляду від 5 лютого 2013 року експертом [PERSON] не відноситься до судових витрат, бо вказане дослідження проводилось поза межами судового розгляду справи за позовом [PERSON], та не є судовою експертизою в розумінні положень ЦПК України. Тому вимоги позивача по відшкодуванню 250 грн. не підлягають задоволенню, як такі, що не ґрунтуються на законі, які крім іншого не були підтвердженні під час розгляду справи. В той же час підтвердженні в судовому засіданні витрати [PERSON] на оплату судової авто-товарознавчої експертизи в сумі 800 грн. підлягають включенню до судових витрат позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відноситься також судовий збір. Якщо ж позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при поданні до суду вказаного позову було сплачено судовий збір в загальному розмірі 340 грн. Однак у подальшому позовні вимоги [PERSON] неодноразово збільшувались без проведення відповідної доплати судового збору. В кінцевій редакції позовних вимог позивач повинен був сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру загалом в сумі 491,75 грн. ((40427,22 + 6482,65 + 2265,52) / 100 = 491,75), внаслідок чого недоплата судового збору позивачем становила 151,75 грн. (491,75 - 340 = 151,75). Внаслідок часткового задоволення заявлених позивачем вимог останньому за змістом ст. 88 ЦПК України належало відшкодувати з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 363,46 грн. ((32341,78 + 2265,52 + 1738,46) / 100 = 363,46). На підставі переліченого суд встановив, що позивачем було понесено судові витрати, що піддягають поверненню [PERSON] в сумі 1140 грн. (340 + 800 = 1140), та стягненню відповідно у рівних частках з обох відповідачів на користь позивача, тобто по 570 грн. з кожного з відповідачів. В свою чергу сума недоплаченого позивачем судового збору, яка була визнана судом такою, що підлягає стягненню з відповідачів, враховуючи частину задоволених позовних вимог [PERSON], тобто в сумі 23,46 грн. (363,46 - 340 = 23,46), натомість підлягає стягненню в рівних частках з обох відповідачів по 11,73 грн. на користь держави. Окрім цього з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави несплачений при подані вказаного позову до суду [PERSON] судовий збір щодо вимог немайнового характеру, який на момент ухвалення судового рішення дорівнює сумі в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial