Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 22.02.2008 р. [PERSON] було складено заповіт №1071, яким вона заповіла позивачу [PERSON] та відповідачем [PERSON] та [PERSON]. [ADDRESS] в 1/3 частках на кожного. Як вказано у позові, [INFO] р. [PERSON] померла, Після похорон дружини, позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де й дізнався про зміст заповіту. Зі слів позивача, заповіт був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Снітком В.М. Тому позивач вважає даний заповіт недійсним, оскільки при посвідченні заповіту нотаріусом були порушені норми законодавства, а саме, що згідно заповіту, який було складено на прохання заповідача за допомогою технічних засобів у приміщенні приватного нотаріуса, а підписано заповідачем у квартирі по місцю проживання. Також 01.07.2010 р. відповідач № 2 [PERSON] подарувала відповідачу № 1 [PERSON] належну їй частину спірної квартири відповідно до договору дарування. Позивач вважає, що [PERSON] заповіту особисто не складала і з проханням про складення заповіту до нотаріуса не зверталась. Крім того, вважає, що на час складання заповіту [PERSON] була тяжко хвора, неодноразово зверталась до невідкладної медичної допомоги, постійно перебувала під дією сильних ліків і тому на момент підписання заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заповіт вона підписала лише після довгих вмовлянь, а особисто вона не мала наміру цього робити. В зв'язку з чим позивач просить визнати недійсним заповіт [PERSON], так як він був складений обманним шляхом. Також позивач просить суд визнати за ним ? частину спірної квартири [ADDRESS] так як він є прямим спадкоємцем після смерті своєї дружини. Також визнати недійсними, свідоцтва про право па спадщину за заповітом, видані на відповідачам державним нотаріусом 11 Київської нотаріальної контори Ричок P.M. 05.12.2008 р., визнати недійсними, свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням видані на відповідачів [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом 11 нотаріальної контори Ричок P.M. 05.12.2008 р. Також просить визнати позивача [PERSON] право як непрацездатного вдівця на обов'язкову частку у спадщині відкритої після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник підтримали даний позов. Представник відповідача № 1 [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та надав суду клопотання щодо застосування строку позовної давності щодо позову прокуратури м. Києва. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи та долучених клопотань представника відповідача № 1 [PERSON], у червні 2010 р. позивач [PERSON] вперше звернувся до суду із позовом про визнання заповіту недійсним. У подальшому (і даний факт не заперечується позивачем) він неодноразово у 2011-2014 р.р. звертався до суду щодо спірної квартири, дій відповідачів та нотаріуса. При цьому судом встановлено, що позивач [PERSON]. звернувся до суду із даним позовом у березні 2015 р., тобто сплив строку позовної давності є очевидним. При цьому представник позивача у судовому засіданні заявив про те, що строк позовної давності не пропущено позивачем так як ним оскаржуєтся правочин, який вчинено під впливом обману. У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, суд, дослідивши обставини та докази надані позивачем та його представником на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, із врахуванням всіх обставин на які посилались у судовому засіданні, не знаходить підстав для визнання поважними причин пропущення строку позовної давності. Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] повинно бути відмовлено в зв'язку зі плином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявив представник відповідача № 1 [PERSON], а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить. Тому

Outcome: dismissed