Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, який мотивує тим, що 18 вересня 2014 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, згідно якого позивач передав [PERSON] кошти, еквівалентні сумі 11000 дол. США, про що відповідачка надала позивачу розписку без зазначення терміну виконання зобовязання. Однак позичальник умови договору позики належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 25.02.2016 року, відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долара, борг згідно розписки від 18.09.2014 року становить 299420 грн. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за борговою розпискою та понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд в порядку ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики згідно якого позивач передав [PERSON] кошти, еквівалентні сумі 11000 дол. США, про що відповідачка надала позивачу розписку без зазначення терміну виконання зобовязання. 08.02.2016 року [PERSON] направив [PERSON] вимогу про виконання зобовязання, в якій просив відповідача добровільно виконати зобовязання і повернути йому 11000 дол. США. Однак позичальник [PERSON] умови договору не виконала, внаслідок чого сума боргу склала 11000 дол. США, що станом на 25.02.2016 року становить 299420 грн. Відповідно до\~ст.1046\~\~ЦК України\~\~за договором\~\~\~\~позики\~\~\~\~одна\~\~\~\~сторона (позикодавець) передає у власність другій\~\~\~\~стороні\~\~\~\~(позичальникові)\~\~\~\~грошові\~\~\~\~кошти або\~\~\~\~інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник\~\~\~\~зобов'язується\~\~\~\~повернути позикодавцеві таку ж суму\~\~\~\~грошових коштів (суму позики) або таку ж\~\~\~\~кількість\~\~\~\~речей того\~\~\~\~ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Вказана вище правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Згідно вимог п.1 ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями статті\~530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Вирішуючи дану справу, суд також враховує положення ч.1,2 ст. 533 ЦК України, які встановлюють, що грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON]слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 18.09.2014 року в розмірі 299420 грн., а також відповідно до вимог ст.88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2994,20 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved