Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 21.03.2008 року у розмірі 47936,31 гривень та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп., зазначаючи, що 09.02.2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит в сумі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 07.10.2018 року складає 47936,31 гривень, з яких: 10747,94 гривень тіло кредиту, 18807,49 гривень нараховані відсотки за користування кредитом; 15860,10 гривень нараховано пені, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 гривень штраф фіксована частина, 2270,78 гривень штраф (процентна складова). Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 07 лютого 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 09.02.2008 року у розмірі 45415 грн. 53 коп., з яких: 10747 грн. 94 коп. тіло кредиту, 18807 грн. 49 коп. нараховані відсотки за користування кредитом; 15860 грн. 10 коп. нараховано пені, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1669 грн. 34 коп. 22.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, в якій просить відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 03 липня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №320/9016/18 від 07.02.2019 року задоволено. Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду № 320/9016/18 від 07 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася але від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги не визнає у повному обсязі. 20.07.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» є незаконними та необґрунтованими, з огляду на наступне, не зрозуміло яким чином банк нарахував такі відсотки, оскільки навіть при розкладі стягнення за останні 3 роки враховуючи терміни позовної давності, сума відсотків повинна нараховуватися за такою формулою: 10747,94 грн. (тіло кредиту (хоча з таким тілом кредиту не можу погодитися, оскільки згідно з розрахунком наданим банком сума наданого кредитного ліміту рівна 1100,00 грн., звідки таке тіло кредиту не зрозуміло)*36,00%(відсоткова ставка)*1080(три роки) :(360 днів (згідно з умовами кредиту кредитування)*100%=11607,77 грн. Отже загальна сума процентів яку б міг вимагати банк не повинна перевищувати 11607,77 грн. Відповідно до вимог про стягнення пені та штрафу, про які вказує але не прикладає розрахунок ПриватБанк, вважає, що відповідно до ст. 61 Конституції України та правових позицій, викладених, викладених у постанові ВСУ від 21.10.2015 р. в справі №6-200цс15 одночасне стягнення пені та штрафу, є неможливим.\~Крім того\~строк дії\~картки становить\~в середньому\~три роки,\~отже кредит\~їй був\~наданий 09\~лютого 2008\~року,\~тобто строк\~дії не\~повинен перевищувати\~10\~лютого 2011\~року,\~а отже\~банком був\~пропущений строк\~позовної давності\~про стягнення\~заборгованості. Таким чином строк позовної давності по вказаним позовним вимогам сплинув. Позивач звернувшись до суду з позовною заявою пропустив встановлені законом строки позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти. 21.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно якого він одержав від позивача кредит в сумі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його особистим підписом у заяві. З наданих матеріалів вбачається, що відповідач отримав в користування платіжну картку кредитку «Універсальна» із сумою кредиту в розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 1.1.3.2.3 договору передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам, на підставі п. 1.1.5.2 «Умов та Правил» неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язується погашати заборгованість перед банком за кредитом, сплачувати відсотки за його користування, перевіряти платіжний ліміт, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню офердтрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 «Умов та Правил надання банківських послуг», у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу банку власник картрахунку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплатити винагороду банку. Згідно з п.2.1.1.12.2 у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У випадку виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 07.10.2018 складає 47936,31 грн., яка складається з наступного: 10747,94 гривень тіло кредиту, 18807,49 гривень нараховані відсотки за користування кредитом; 15860,10 гривень нараховано пені, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 гривень штраф фіксована частина, 2270,78 гривень штраф (процентна складова)./а.с.8-12/ Разом з цим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.8.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно із пунктом 2.1.1.3.5. Договору, витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин суд не вбачає підстав для одночасного стягнення з боржника пені та штрафів. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 10747,94 грн., заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитом 18807,49 грн., а також передбачені штрафи: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2270,78 грн. - штраф (процентна складова). Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки між сторонами в порядку ст. 259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У ч.5 ст. 261 ЦК України зазначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як було встановлено судом, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж перед зверненням банку до суду з погашення заборгованості відповідачем був здійснений 03.04.2018 року (а.с.10-12), а АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості 30.10.2018 року. Крім того отримання картки відповідачем у 2008 році не свідчить про не отримання карток у подальшому, доказів на підтвердження стороною відповідача не надано. Навпаки відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-12), вбачаються регулярні дії щодо внесення відповідачем на користь позивача коштів на погашення заборгованості. Тому суд приходить до висновку, що позивачем за заявленими вимогами не пропущено строк звернення з позовом, а тому відсутні підстави для його застосування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 1762 грн. Пропорційно до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1179,02 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial