Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що 15.08.2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № б/н та відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує свої зобов'язання, має заборгованість по кредитному договору на загальну суму - 11629,73 грн., а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в письмовій заяві позов підтримав повністю. Просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач до суду не з'явилася, подав заяву в якій заперечував проти позову. Судом при розгляді справи встановлено, що 15.08.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір та відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.18, 19/. Доказами укладення договору є надання заяви на отримання кредитної карти, ознайомлення з умовами надання банківських послуг, правилами користування грошовими коштами. Таким чином, в силу ст.509 ЦК України, між Сторонами виникли майнові зобов'язання. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані кредитним договором та ЦК України. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, відповідач повинен виконати дане зобов'язання належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання, станом на 30.05.2014 р. має заборгованість по кредитному договору, що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с. 9-17/: - 2550,71грн. - заборгованість за кредитом; - 8049,03грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 529,99 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачем через канцелярію суду надано заяву про застосування строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). При обчисленні строку позовної давності враховує висновки, викладені у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, у якій йдеться про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно з ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником кожного місяця, що зазначено в заяві (а.с.9), початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. При вирішенні спору суд враховує позицію Верховного суду України висловлену у справі №6-14цс14, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Однак, висловлюючи дану правову позицію Верховний суд виходив з кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки (перший абзац мотивувальної частини Постанови). Однак, такі норми в заявах позичальника, умовах надання банківських послуг чи правилах користування карткою відсутні. Тобто, висновок позицію Верховного суду України висловлену у справі №6-14цс14 стосується відмінних правовідносин, тому не можуть бути враховані Термін дії карти співпадає з терміном дії кредитного ліміту, тобто можливістю позичальника знімати грошові кошти, сплачувати рахунки, тощо. Однак, термін дії кредитного ліміту є меншим за термін дії договору, який автоматично лонгується та включає в себе строки сплати відсотків, штрафних санкцій, тощо. Суд виходить з того, що картка є лише засобом платежу, термін її використання як магнітного носія інформації, тобто об'єкту матеріального світу, не може впливати на чинність договірних відносин сторін. Отже, суд критично оцінює позицію позивача щодо застосування строку давності в зв'язку зі спливом строку дії картки. Оскільки, позов пред'явлено 27.06.2014р., то відносно нарахованих процентів та тіла кредиту до 27.06.2011р. сплинув трирічний строк позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості визначено борг станом на 30.06.2011р., тобто при вирішенні спору суд виходить з цієї дати, яка є найбільш наближеною до початку перебігу строку давності. Заборгованість по тілу кредиту нараховувалась щомісячно, нарахування припинено 29.03.2013р. Таким чином, стягненню підлягають: · Тіло кредиту 2550,71грн. (розмір визначений в позові) - 1909,48грн. (прострочена сума станом на 30.06.2011р.) = 641,23грн. · проценти 8049,03грн.грн. (розмір визначений в позові) - 2931,75грн. (нараховані станом на 30.06.2011р.) = 5117,28грн.; Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в наступному розмірі 641,23грн. (тіло кредиту) + 5117,28грн. (проценти) + 500,00грн. (штраф передбачений п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг) + 287,93грн. (5% штраф передбачений п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг розрахований від суми боргу з урахування строку позовної давності) = 6546,44грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам: позов пред'явлено на суму 11629,73грн., задоволено в сумі 6546,44грн., тобто на 59,79%, отже відшкодуванню підлягає 145,65грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial