Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить : -Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 136 654,8 грн., з яких 25 686,6 - три відсотки річних та 110 068,2 - інфляційні витрати за користування грошовими коштами в розмірі 392 114 грн. за період з травня 2015 року по 26.07.2017 року; судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на відповідача. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що 28.09.2009 року укладений договір позики [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в розмірі 480 408 грн., що на момент укладання договору еквівалентно становило 60 000 дол. США. В забезпечення ви конання вимог за вищезазначеним договором позики [PERSON] уклала з [PERSON] договір застави транспортного засобу марки Lexus RX 350, 2008 року випуску. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки Lexus RX 350, 2008 року випуску шляхом передання його у власність [PERSON] .. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2016 року по справі № 522/16485/14-ц, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.07.2016 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 646 376,99 грн. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що у період часу з травня 2015 року по 26 липня 2017 року ( час розгляду справи) позивачем були понесені витрати у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних витрат, які просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач по справі до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення якого повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав заперечення проти позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2009 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 1084 від 28.09.2009 року. Відповідно до умов якого [PERSON] позичив грошові кошти [PERSON] в розмірі 480 408 грн., що за курсом НБУ на момент укладання договору позики становило 60 000 дол. США. 29.09.2009 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір застави транспортного засобу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 1085. Зобов`язання по поверненню позики забезпечувались шляхом застави транспортного засобу легковий універсал марки Lexus, моделі RX350, 2008 року випуску, який належав позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 15.04.2008 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку із неповерненням позики [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 593 100 грн. звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки Lexus, моделі RX350, 2008 року випуску, який належав позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 15.04.2008 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом передання його у власність [PERSON] .. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2016 року по справі № 522/16485/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.07.2016 року позов [PERSON] про стягнення грошових коштів з [PERSON] у розмірі 646 376,99 грн. задоволено. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що вищезазначена справа перебувала в провадженні суду з вересня 2014 року, останній розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат на суму боргу був проведений станом на травень 2015 року, а рішення по справі постановлене 26.01.2016 року, таким чином воно не охоплює користування боржником грошовими коштами у розмірі 392 114 грн. за період з травня 2015 року по 26.01.2016 року, а також за період з 27.01.2016 року по 26.07.2017 року ( по дату розрахунку). Таким чином позивач зазначає, що [PERSON] повинен сплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 136 654,8 грн., з яких 25 686,6 - три відсотки річних та 110968,2 - інфляційні витрати за користування грошовими коштами у розмірі 392 114 грн. за період з травня 2015 року по 26.07.2016 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1, ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 583 ЦК України передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа ( майновий поручитель). Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або застоводавцем ( майновий поручитель); виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника ( спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат ( збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові ( постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року №6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями ( постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі № 6-42цс11). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 01.10.2014 року у справі № 113цс14, в якій розглядалось питання щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду. Таким чином суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань задовольнити. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином суд вважає за можливе вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2 006,54 грн.. Також позивач просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалась у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладання угоди про надання правової допомоги й її оплата не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Ні позивачем, ні представником позивач до суду не надано детального розрахунку витрат часу, витраченого представником позивача на вивчення справи в суді, на участь у судовому розгляді та вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та із чого представник виходив, визначаючи його вартість. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у вимозі про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на правову допомогу слід відмовити. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial