Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстрації у гуртожитку ансамблю «Верховина», що по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що згідно 1.13. Статуту Комунальний заклад Дрогобицької міської ради «Заслужений прикарпатський ансамбль пісні і танцю України «Верховина» є правонаступником комунального закладу Львівської обласної ради «Заслужений прикарпатський ансамбль пісні і танцю України «Верховина». Згідно п.1.2. Статуту заклад належить до власності громади м. Дрогобича Львівської області. Власником закладу є Дрогобицька міська рада. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором комунального закладу є [PERSON] , яка згідно пункту 4.12. Статуту діє без доручення від імені Закладу, представляє його інтереси у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, видає доручення. Наказом по комунальному вказаному закладу від 30 вересня 2019 року № 167 створено комісію у складі З (трьох) осіб у гуртожитку ансамблю «Верховина» за адресою: [ADDRESS], якою було тричі здійснено обстеження житлово-побутових умов проживаючих та зареєстрованих осіб в гуртожитку ансамблю «Верховина»: 22.10.2019, 23.12.2019, 25.05.2020, по яких було складено акти, та встановлено, що вже тривалий час (понад шестимісячний термін) [PERSON] не проживає у приміщенні адміністративно-побутового корпусу Комунального закладу Дрогобицької міської ради «Заслужений Прикарпатський ансамбль пісні і танцю України «Верховина», однак зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведеного просить позов задовольнити Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позові. Не заперечив щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи, зокрема шляхом оголошення на офіційному сайті Дрогобицького міськрайонного суду. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З матеріалів справи встановлено, що позивач є правонаступником комунального закладу Львівської обласної ради «Заслужений прикарпатський ансамбль пісні і танцю України «Верховина», що стверджується п. 1.13. статуту (а/с 2-5). Заклад належить до власності громади м. Дрогобича Львівської області. Власником закладу є Дрогобицька міська рада, що передбачено п.1.2. Статуту. Рішенням Дрогобицької міської ради народних депутатів від 22.03.1990 № 77 передано з балансу ЖЕК -1 на баланс прикарпатського ансамблю пісні і танцю УРСР «Верховина» приміщення філармонії по [ADDRESS] по його балансовій вартості. Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором комунального закладу є [PERSON] , яка згідно пункту 4.12. Статуту діє без доручення від імені закладу, представляє його інтереси у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, видає доручення (а/с 9 ). Згідно довідки № 198 від 16.09.2020 [PERSON] не перебував у трудових відносинах із позивачем, згідно копії будинкової книги за адресою гуртожитку по [ADDRESS] зареєстрованим є, зокрема, [PERSON] , [INFO] (а/с 10-12). Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов проживаючих та зареєстрованих осіб в гуртожитку ансамблю «Верховина»: 22.10.2019, 23.12.2019, 25.05.2020, складених спеціально створеною комісією, [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації та не проживає у вищевказаному приміщенні тривалий час - понад шість місяців (а/с 6,7,8). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Фактичні обставин справи та наявні докази свідчать про те, що відповідач понад встановлені законом строки відсутній у спірному житлі без поважних причин, тому втратив право користування останнім. Суд вважає доведеним факт, що тривала відсутність відповідача зі збереженням реєстрації у цьому житлі призвела до порушення прав та інтересів позивача, оскільки призводить до зайвих нарахувань комунальних платежів, у зв`язку з чим відповідача слід визнати такими, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. Окрім цього, вирішуючи питання стосовно вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за даною адресою, суд виходить з наступного. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог. А тому, позовні вимоги слід задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням зі зняттям з реєстрації. Крім цього, 14.06.2020 між адвокатом Волощук Богданом Івановичем та КЗ ДМР «Верховина» в особі директора Стадник Л.І. було укладено договір про надання правової допомоги, у зв`язку з чим КЗ ДМР «Верховина» сплачує аванс адвокату в розмірі 2000 грн. Відповідно до положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги, адвокат Волощук Б.І. виконав необхідний обсяг робіт з складання позову, підготовки матеріалів (письмових доказів) на обґрунтування позову. Таким чином, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи, що були ним понесені, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2102 гривень сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Outcome: approved