Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату в сумі 67429,24 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, виходячи з розміру середньої заробітної плати 548,13 грн. за кожен день затримки. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач працював провідним інженером з інструменту на механоскладальну дільницю дослідного виробництва у відповідача з 17.05.2018. Позивач 09.09.2019 був звільнений за угодою сторін, однак, на день звільнення відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітну плату, яка на момент звільнення склала 67429,24 грн. Позивач також просив витребувати у відповідача належним чином завірену довідку про стан заборгованості із заробітної плати на момент звільнення позивача. Відповідач позовну заяву з додатками отримав 03.10.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового переказу, які містять підпис уповноваженої особи відповідача. Відзив на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач суду не надав. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Ухвалою суду від 27.09.2019 у відповідача витребувано належним чином завірену довідку про стан заборгованості із заробітної плати на момент звільнення позивача. Копію вказаної ухвали відповідач отримав 03.10.2019, однак, не надав суду витребувану довідку. Частиною 10 ст. 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на викладене, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Суд встановив, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем та 17.05.2018 був переведений на посаду провідного інженера-дослідника в відділі випробувань, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6). 09.09.2019 позивач був звільнений з займаної посади за угодою сторін згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6) та копією наказу №104-к від 09.09.2019 (а.с. 2). Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач, на обґрунтування своїх вимог надав суду розрахункові листи на своє ім`я за липень 2019 року, за серпень 2019 року та за вересень 2019 року (а.с. 7-8), які підтверджують розмір заробітної плати за відповідні місяці, в тому числі компенсацію невиплаченої відпустки. Окрім цього на тому ж аркуші (а.с. 7) міститься розрахунок суми на ім`я позивача із зазначенням періодів, відповідно до якого відповідачу були нараховані виплати 01.03.2019 в розмірі 4108,57 грн.; 01.04.2019 - 13804,85 грн.; 01.05.2019 - 13852,65 грн.; 01.06.2019 - 11191,05 грн.; 01.07.2019 - 8660,80 грн.; 01.08.2019 - 11,125,66 грн.; 01.09.2019 - 4745,66 грн., а в загальному розмірі з 01.03.2019 по 01.09.2019 - 67489,24 грн. При цьому, вказаний вище розрахунок суми не містить відомостей щодо утримання податків та інших обов`язкових платежів. Суд, шляхом зіставлення розрахунку (а.с. 7) та розрахункового листа за вересень 2019 року (а.с. 8) встановив, що вказаний розрахунок відображає відомості щодо нарахування виплат позивачу за вересень 2019 року з урахуванням компенсації за невиплачену відпустку, а позивач не заявляв позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невиплачену відпустку. Тому суд не може прийняти цей доказ в цілому, а вважає за необхідне вирахувати із відображених в розрахунку (а.с. 7) сум шляхом арифметичного вирахування лише ті суми, які підлягають стягненню відповідно до позовних вимог позивача, а саме за вересень 2019 року - 1728,63 грн без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі. Частиною 1 ст. 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.1 п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Відповідно до абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з п.п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовикаи; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Позивач сформулював позовні вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу конкретною сумою, яка була розрахована позивачем самостійно, однак, з огляду на викладене вище, суд не може задовольнити таку позовну вимогу в повному обсязі, оскільки сума, яку вирахував позивач не відповідає вимогам закону. Так, розрахунок було складено без вирахування оплати за відпустку, компенсації невиплаченої заробітної плати, додаткову відпустку, які відповідно до Порядку не враховуються під час розрахунку середнього заробітку. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту здійснення розрахунку з позивачем за нараховану, але не виплачену заробітну плату за час затримки, тому суд здійснює розрахунок за весь час затримки, тобто з дати звільнення позивача до дати ухвалення рішення по справі. Суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення (9 вересня 2019 року) становить 538,82 грн. в день (6857,72 грн. - заробітна плата позивача за серпень 2019 року + 12001,00 грн. - заробітна плата позивача за липень 2019 року / 35 відпрацьованих позивачем днів у серпні та липні 2019 року разом). Вказана сума за серпень визначена без врахування оплати за відпустку, оплати за додаткову відпустку, компенсації невиплаченої заробітної плати, що відповідає Порядку. Вказані вище суми враховані у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі, в тому числі погашення займа, що відповідає Порядку. Позивач був звільнений 09.09.2019, що підтверджується копією наказу про звільнення (а.с. 2), а рішення у справі ухвалене 27.11.2019, отже період затримки розрахунку при звільненні позивача складає 57 робочих днів (16 робочих днів з 09 по 30 вересня 2019 року включно + 22 робочих днів в жовтні 2019 року + 19 робочих днів з 01 по 27 листопада 2019 року включно). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 30712,77 грн. (538,82 грн. - середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення * 57 робочих днів - період затримки розрахунку при звільненні) у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абз. 5 п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 99,45%(95181,98грн. * 100% / 95712,62грн.), а тому стягненню підлягає 99,45% від 768,4грн., що дорівнює 764,17 грн. (99,45 * 768,4 грн. / 100%). На підставі викладеного та

Outcome: partial