Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що, згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення цього спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 20 вересня 2003 року між сторонами був укладений шлюб, від якого народилася дочка [PERSON], [INFO]. Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалося, то 27 жовтня 2006 року шлюб було розірвано. 21 березня 2007 року рішенням суду визначено місце проживання дочки з батьком, відповідачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] З 2013 року відповідач почав зловживати наркотичними засобами та неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. З 27 вересня 2013 року дочка почала проживати з позивачем, знаходиться на її повному утриманні.відповідач матеріальної допомоги не надає, на даний час знаходиться в місцях позбавлення волі. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду і прохає визначити місце проживання дочки [PERSON] разом з нею. У судове засідання позивач не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, задовольнити позовні вимоги. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляу сповіщено належним чином. Письмових заперечень проти позову не надійшло. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Письмових заперечень проти позову не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 6). Шлюб між сторонами по справі розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області видано відповідне свідоцтва серія [NUMBER] від 27 жовтня 2006 року. (а. с. 7). Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2007 рокувизначено місце проживання дитини [PERSON] з її батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). Однак позивач [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] не позбавлена. (а. с. 9). Відповідач [PERSON] має декілька судимостей та притягувався до кримінальної відповідальності. (а. с. 10, 12-15). Позивач вважає, що доцільно визначити місцем проживання неповнолітньої дитини по місцю її постійного проживання, при цьому вона усвідомлює покладені на неї у зв'язку з цим обов'язки по вихованню неповнолітньо дитини і бажає їх виконувати належним чином. Позивач проживає в будинку матері в с. Бузівка по вул. Лугова, 5 Магдалинівського району Дніпропетровської області та має можливість матеріально забезпечувати дочку. Відповідач навпаки ніде не працює, відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Вживав спиртні напої та вчиняв кримінальні правопорушення, нехтує своїми обов'язками по належному вихованню дитини. Згідно довідки директора Бузівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Магдалинівської районної ради Дніпропетровської області, дочка сторін по справі - [PERSON] дійсно навчається у вказаному навчальному закладі. (а. с. 11). У зв'язку з викладеним позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд визначити постійним місцем проживання її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем її проживання [ADDRESS] (а. с. 1, 2). Статтею 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 152 ЦК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Право позивача на визначення постійного місця проживання її малолітньою дитиною з нею підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, приведеними та проаналізованими судом вище. Таким чином, суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов і визначити постійним місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання її матері - позивача [PERSON], по [ADDRESS] Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах необхідності визначення постійним місцем проживання малолітньої дитини за місцем проживання її матері - позивача [PERSON], враховуючи інтереси малолітньої дитини та захист її законних прав на належне виховання, навчання та життя, суд вважає за необхідним постановити рішення про визначення постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання її матері [PERSON] по [ADDRESS] Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст. ст. 57-66 ЦПК України). На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved