Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області, треті особи: [PERSON], [PERSON], у якій просить суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої невиконанням рішення суду 333 601, 02 грн. В обґрунтування позову вказав, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі 2-3400/10 було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за договором позики у розмірі 331537, 62 грн., а також судові витрати у сумі 1031, 70 грн. з кожного. Стягувач звернувся до Червонозаводського ВДВС ХМУЮ з заявою про прийняття виконавчих листів, виданих на підставі вищевказаного рішення, до виконання 27.01.2011 року. Постановою державного виконавця від 07.02.2011 року було відкрито виконавче провадження. У зв'язку з грубим порушенням Червонозаводським відділом державної виконавчої служби прав позивача, змушений був звертатись до суду зі скаргою щодо визнання протиправною бездіяльності Червонозаводського ВДВС ХМУЮ щодо невиконання рішення суду. Однак, в примусовому порядку вищевказане рішення суду не виконується понад 3 роки, а з моменту приєднання останнього виконавчого документу до зведеного виконавчого провадження минуло - 1,5 роки. В судовому позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області в судове засідання, надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника. Також, надав заперечення на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.10.2010 року по справі №2-3400/10 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму заборгованості за договором позики у розмірі 361 736, 15 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а також судові витрати у сумі 2063, 40 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.12.2010 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.10.2010 року в частині задоволення позову [PERSON] про визнання недійсним договору позики залишено без змін. В іншій частині рішення скасовано та ухвалено нове, яким в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму заборгованості за договором позики у розмірі 331537, 62 грн., а також судові витрати у сумі 1031, 70 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2011 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення апеляційного суду Харківської області від 17.12.2010 року залишено без змін. 07.02.2011 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №24235699, №24234935, №24233609, №24236873 по виконанню виконавчих листів №2-3400/10, виданих 26.01.2011 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 331537, 62 грн., а також судових витрат у сумі 1031, 70 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.02.2014 року скаргу [PERSON] на бездіяльність Червонозаводського ВДВС ХМУЮ задоволено, визнано протиправною бездіяльність Червонозаводського ВДВС ХМУЮ по виконанню виконавчих листів, виданих 26.01.2011 року, про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 331537, 62 грн. та судових витрат. Однак, до даного часу рішення апеляційного суду Харківської області від 17.10.2010 року не виконано. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконується податковими органами, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачає, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. Збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому Законом. Згідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Системний аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що відшкодування матеріальних збитків та/або моральної шкоди можливо лише в разі доведення потерпілою особою факту їх завдання та їх розміру, за умови наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку дій винної особи з завданням збитків та/або заподіянням моральної шкоди. За таких обставин, не стягнення вчасно коштів за рішенням суду з боржників, не відносяться до збитків в розумінні ст.22ЦК України. Само по собі тривале невиконання судового рішення не є беззаперечним підтвердженням завдання матеріальної шкоди позивачу. Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, позивачем так і не було доведено суду, що він поніс матеріальні втрати, а також витрати, які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода), внаслідок незаконних дій відповідача. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних доказів того, що діями відповідачів йому була заподіяна майнова шкода, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed