Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача про відшкодування шкоди. В обґрунтування своєї позиція зазначає, що 28.11.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet Niva» д.н.з. [NUMBER] біля будинку № 2 по вул. Грюнвальдській у м. Львові порушив п. 2.3.б ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , котрий керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документу на транспортний засіб. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 26.12.2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль під керуванням позивача зазнав механічних пошкоджень і, згідно висновку № 195, вартість відновлювального ремонту із урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 8\~050,40 грн. Вартість проведення огляду та дослідження автомобіля становить 805 грн. 04.04.2018 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Універсальна» укладено поліс № АК/8630599 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зважаючи на вищевикладене, просить стягнути із відповідача ПАТ «СК «Універсальна» на його користь 8\~855,40 грн. як відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-траспортної пригоди. Відповідачем подано\~відзив на\~позовну заяву,\~відповідно до\~якого представник\~ПАТ «СК\~«Універсальна» Лисенко\~В.А.\~просить відмовити\~в задоволенні\~позову в\~повному обсязі.\~Пояснює,\~що на\~момент вчинення\~ДТП 28.11.2018\~року позивач\~не був\~власником автомобіля\~«Renault\~Laguna»\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~і,\~відповідно,\~потерпілим в\~розумінні ЗУ\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».\~Також [PERSON] \~не надано\~документів,\~що посвідчують\~його право\~на отримання\~страхового відшкодування.\~Більше того,\~ані [PERSON] ,\~ані власник\~автомобіля «Renault\~Laguna»\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~не зверталися\~до ПАТ\~«СК «Універсальна»\~із заявою\~про виплату\~страхового відшкодування\~та не\~надали інших\~документів,\~передбачених ст.\~35\~ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 26.12.2018 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на транспортний засіб «Chevrolet Niva» д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПАТ «СК «Універсальна» відповідно до полісу № АК/8630599 від 04.04.2018 року. Строк дії з 05.04.2018 року до 04.04.2019 року. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження за заявою [PERSON] № 195 від 17.01.2019 року, вартість відновлювального ремонту із урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Renault Laguna 11 [NUMBER] 1.9 5dr 120 к.с. [NUMBER] », внаслідок його пошкодження у ДТП 28.11.2018 року становить 8050,40 грн. Доказів того, що позивач звертався до ПАТ «СК «Універсальна» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування позивач не надав. З копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 07.03.2019 вбачається, що такий зареєстрований за [PERSON] . З копії декларації форми МД-2 вбачається, що автомобіль «Renault\~Laguna\~11\~ [NUMBER] \~1.9\~5dr\~120\~к.с.\~ [NUMBER] »розмитнений [PERSON] . Положеннями ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути\~\~відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст.\~76, ч. 1 ст.77\~та ст.\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з частиною першою\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно вимог\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2\~ст. 36 Закону\~страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~Закону\~реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідний правовий висновок зробив ВС в своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відтак, позивач на момент вчинення ДТП [PERSON] не був власником автомобіля «Renault Laguna» д.н.з. [NUMBER] , а з наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що така проведена 07.03.2019 року, тобто після моменту дорожньо-транспортної пригоди і власником автомобіля теж не є позивач, а є [PERSON] . Окрім того, позивач не надав доказів звернення до відповідача з вимогою щодо виплати страхового відшкодування. Враховуючи вище викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed