Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання спільної із позивачем дитини, просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.04.2016 року. Представник позивача заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та не заперечував проти їх задоволення в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, [INFO] у сторін народилася дитина [PERSON], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість та зобов'язаний це робити. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За таких обставин, враховуючи невиконання відповідачем свого обов'язку щодо утримання спільної з позивачем дитини, те що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні платежі на її утримання, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, таким чином задовольняючи позовні вимоги частково. Враховуючи вік дитини, розмір матеріального забезпечення відповідача про який зазначає позивач, визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивач порушить принцип загальної та однакової відповідальності за виховання і розвиток дитини. Крім того, позивач просить стягувати з відповідача аліменти з 19.04.2016 року, однак суд вважає такі вимоги позивача необґрунтованими виходячи із наступного. Згідно із ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В судовому засіданні представник позивача не заперечував факт того, що у нього немає доказів про те, що ним вживалося всіх заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але він не міг їх одержати у зв'язку із ухилення останнього від їх сплати. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. При цьому якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, ці витрати стягуються з другої сторони. На підставі викладеного,

Outcome: partial