Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 40000 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач, отримавши вказані кошти 28.02.2014р., у строк, погоджений сторонами - 28.03.2014 року, їх не повернула. 30 жовтня 2014 року позивачем була уточнена позовна заява, а саме були уточнені норми матеріального права, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, однак позовні вимоги та зміст позовної заяви залишились незмінними, а й отже обсяг відповідальності відповідача не змінився. Вказана заява прийнята судом та продовжено розгляд справи з її урахуванням. Позивач та його представник - [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовну заяву підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак доказів на підтвердження поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надала. Отже, суд визнав її повторну неявку неповажною. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд дійшов до висновку про можливість, за згодою позивача та його представника, заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка - [PERSON], пояснив суду, що 28.02.2014 року у його присутності та присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач дійсно передав відповідачу у якості позики грошові кошти у розмірі 40000 грн., на підставі чого [PERSON] власноручно склала та передала [PERSON] відповідну розписку. При цьому свідок зазначив, що згідно домовленості, кошти [PERSON] мала повернути протягом місяця з моменту їх отримання, тобто до 28.03.2014р. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 28.02.2014 року між сторонами по справі був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 40000 грн., із строком повернення до 28.03 2014 року, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія відповідної розписки, показання свідка [PERSON] та відповідачем не спростовано. Зазначаючи, що відповідач добровільно не повертає суму позики, просить суд стягнути дану заборгованість в примусовому порядку. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1048 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення свідка, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір позики, на виконання якого 28.02.2014 року позивач передав, а відповідач отримала 40000 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією розписки, що відповідає положенню ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Отже, оскільки відповідачем, всупереч вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, позика позивачу повернута у строк до 28.03.2014 року повернута не була, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved