Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати\~ кредитний договір № 14/2006/0621/Фрб від 15.12.2006 року , укладений\~ між ним та відповідачем\~ недійсним , з тих підстав, що\~ за спірним кредитним договором оплата\~ процентів та інших платежів здійснюється позивачем в іноземній валюті, що повинно проводитися на підставі\~ отриманої\~ суб»єктами договірних правовідносин\~ індивідуальної ліцензії згідно ст. 5 Декрету КМУ\~ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~ від 19.02.1993 року\~ , яка\~ у сторін спірного договору відсутня. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В наданих суду запереченнях просив в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті , сплата процентів за таким договором не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору , а укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] кредитний договір відповідає вимогам ст. ст. 203, 207, 638, 640, 647, 1054, 1055 ЦК України . Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра » та [PERSON] укладений кредитний договір № 14/2006/0621/Фрб , відповідно до якого [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 28\~100 доларів США зі сплатою 11% річних . Пп.3.3.1 договору передбачено, що позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені пп. 1.3.1, 1.3.2 цього Договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № 29093400115501 МФО 313968 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту (а.с.3-4). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються нормами глав\~ст. 47-49 ЦК України\~і спеціальними нормами\~глави 71 ЦК України, а також\~Законом України «Про захист прав споживачів». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Підставою позову про визнання недійсним договору позивач визначив\~\~ст. 99 Конституції України, ст. ст. 524, 192, 533 , 203, 215 ЦК України , а саме : укладання останнього в іноземній валюті та використання\~ іноземної валюти\~ за кредитним договором як засобу платежу без індивідуальної ліцензії.\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу.\~\~ Як роз»яснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пунктах 10-11, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У звязку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Наявність у ВАТ КБ «Надра» дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями , підтверджено дозволом № 21-1 Національного Банку України від 23.08.2002 року (а.с.40-46) та банківською ліцензією № 21 від 26.10. 1993 року (а.с.47). Слід також зазначити, що при підписанні договору позичальник [PERSON]. був ознайомлений з умовами кредитування Банку та зобов»язався їх виконувати ; належний [PERSON] примірник оригіналу договору йому було вручено банком при підписанні даного договору .\~\~ Таким чином, беручи до уваги, що оспорюваний договір було укладено між сторонами до внесення змін до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» , тобто до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», підстав для задоволення позовних вимог немає.

Outcome: dismissed