Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив і просив суд про визначення недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем щодо земельної ділянки під кадастровим номером 1221884400:07:001:0198, площею 11,0682 га, розташованої на території Зеленобалківської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник посилаються на те, що вищевказана земельна ділянка належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Позивач стверджує, що його батько підписав проект договору, акт визначення меж не підписував, із заявою про реєстрацію договору не звертався, в договорі не узгоджені: умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; акт приймання-передачі не містить дати та числа його підписання; не узгоджені інші умови передачі земельної ділянки в оренду. Позивач та його представник в судовому уточнений позов та його обгрунтування підтримали повністю. Відповідач, треті особи у встановленому законом порядку повідомлені про час та місце судового засідання. Представники цих осіб в судове засідання не з'явилися. За письмової згоди позивача, його представника справа розглядається за відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: [PERSON] помер [INFO] (а.с. 9). На підставі договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 року, укладеного [PERSON] та відповідачем в особі керівника останнього [PERSON], зареєстрованого у відділі ДРФ Центр ДЗК 30.12.2011 року за № 122588443000117 (а.с. 12-15, 110-111) земельна ділянка перебуває на даний час в оренді. [PERSON], [PERSON] є керівниками відповідача (а.с. 21, 22). Позивач успадкував після смерті [PERSON] вказану земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є її власником (а.с. 10, 11, 18, 114). Всі істотні умови договору оренди земельної ділянки були прописані, у відповідності до норм діючого на той час законодавства та у відповідності до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що й дало можливість зареєструвати договір в установленому законом порядку. Суд погоджується з позицією Пленуму Верховного суду № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справ про визнання правочинів недійсними, що суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оспорює дійсність договір оренди земельної ділянки, укладеного між спадкодавцем та відповідачем, з підстав відсутності в них істотних умов (в договорі не узгоджені між сторонами: умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; акт приймання-передачі не містить дати та числа його підписання; не узгоджені інші умови передачі земельної ділянки в оренду). Також позивач стверджує, що спадкодавець не підписував оспорюваний договір, однак відмовився від проведення будь-яких експертиз для підтвердження цього факту. Об'єктивними даними ці обставини не підтверджуються. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні. Згідно з ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 14 цього Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220 затверджено Типовий договір оренди землі. Статтею 630 ЦК передбачено, що договором може бути передбачено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Таким чином, положення типових договорів можуть застосовуватись незалежно від умов цивільно-правового договору. Пунктом 17 Типового договору оренди землі передбачено в п. п. 19, 20 умови і строки передачі земельної ділянки. Данні умови сторонами погоджено відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору. До умов договорів оренди землі, який підписані обома сторонами передбачено, що в оренду на 10 років передається зазначена вище земельна ділянка з сумою орендної плати в розмірі 2822,63 грн. відповідно п. 4.1 договору, яка вноситься до 31 грудня кожного року - п. 4.5 договору, розмір якої переглядається один раз на два роки - п. 4.7 договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється без індексації - п. 4.4 договору. Відповідальність за несплату орендної плати передбачена п. 4.8 договору. До договору надано Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду, зміст якого та факт підписання відповідачем цього акту сторонами не оспорюється. Посилання позивача на не підписання цього акту спадкодавцем об'єктивними даними не підтверджується. Суд вважає, що акт підписано за життя спадкодавця, який не оспорив його зміст у встановленому порядку. Також до договору додано кадастровий план, де визначено межі ділянки, площа, Державний акт на право приватної власності ІІІ-ДП № 011093, виданого на ім'я [PERSON], акт відновлення меж земельної ділянки з посиланням на вищевказану ділянку (а.с. 16, 18, 19, 20). Останній не містить дати, однак підписання з боку відповідача уповноваженою особою цього акту відповідачем не оспорюється, як і підпис спадкодавця. Об'єктивними даними підробка підпису спадкодавця в цьому акті не підтверджено. Суд вважає, що акт підписано за життя спадкодавця, який не оспорив його зміст у встановленому порядку. Позивач стверджує, що [PERSON] за життя не підписував оспорюваний договір, а підписав лише його проект. Об'єктивними даними ця обставина не підтверджується. Державна реєстрація проведена за зверненням відповідача, що відповідає вимогам законодавства (постанова КМУ № 2073 від 25.12.1998 року). 16.03.2010 року набрав чинності Закон України від 11.02.2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень« та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону № 161-XIV виключені, а ст. 6 доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VІ встановлено, що до 1 січня 2012 року, (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Суд поділяє правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 06.03.2012 року у справі № 6-5цс13. Суд приходить до висновку, що у період визначеного договором строку його дії і до ухвалення даного рішення, має місце правомірне, договірне використання відповідачем спірної земельної ділянки. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed