Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути на його користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку за невиконання грошового зобов'язання три відсотки річних в сумі 1690,87 грн. та інфляційні в розмірі 428084 грн., що разом становить 4441,71 гривень В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 08.04.14 р. по справі №0604/2-128/12 з відповідачів в солідарному порядку було стягнуто на його користь грошові кошти в сумі 2 158 грн. 13 коп. (дві тисячі сто п'ятдесят вісім грн. 13 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди та 200 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідачі лише 16.08.2016 року виплатити йому грошові кошти, присуджені за рішенням суду від 08.04.2017 року, а тому посилаючись на ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні за неналежне виконання боржником зобов'язання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказала, що присуджені грошові кошти були сплачені нею в повному обсязі. [PERSON] в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.75). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.04.2014 р. відповідно до рішення Апеляційного суду Житомирської області частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] 4 на його користь 2158 грн.13 коп. (дві тисячі сто п'ятдесят вісім грн. 13 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди та 200,00 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 86-87). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгялду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 08.04.2014 року залишено без змін (а.с.90-91). Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатитисуму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Зі змісту рішення Апеляційного суду Житомирської області від 08.04.2014 року вбачається, що право вимоги виникло у позивача з 08.04.2014 року, що не підлягає додатковому доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. З огляду на те, що відповідачі допустили неналежне виконання грошового зобов'язання, вони повинні в солідарному порядку сплатити кредитору три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 4280,84 грн. Що стосується стягнення інфляційних, судом встановлено наступне. На виконання положень ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу\~. В частині п'ятій\~\~статті 11 ЦК України\~\~\~визначено, що\~\~у випадках, встановлених\~\~ актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть\~\~виникнути\~\~з рішення суду. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших\~\~ правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати\~\~з рішення суду. З огляду на зазначене, суд, встановивши, що за рішенням Апеляційного суду Житомирської області \~\~стягнуто\~\~заборгованість з відповідачів, визначену в грошовій одиниці гривні, і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, приходить до висновку, що між сторонами наявні грошові зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду, які відповідачі належним чином не виконали, що дає підстави\~\~для стягнення на користь позивача інфляційних витрат від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Розмір трьох відсотків річних та інфляційних витрат,підтверджено змістом розрахунку, викладеного в позовній заяві. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року по справі № 5-86кз/16. Рішення суду є обов'язковим до виконання та створює для сторін права та обов'язки з моменту набрання ним законної сили. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрутнованими та такими, що підлгаєть ждо задоволення в повному обсязі. На виконання положень ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved