Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача у якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на даний час шлюбні відносини фактично припинились через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Шлюб має формальний характер, відповідач подав до суду заяву про розлучення. Спільного господарства не ведуть. Від шлюбних відносин у сторін народився син. У забезпеченні та вихованні дитини відповідач участі не бере. Просить позов задовольнити повністю відповідно до положень Сімейного кодексу України. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. Подав до суду заяву, згідно з якою погоджується сплачувати аліменти у розмірі 25 відсотків заробітку з дати фактичного подання заяви. 22 березня 2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, причини неявки до суду не повідомили. Відповідно до положень ЦПК України фіксація судового засідання не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що 18 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про що складений відповідний актовий запис за № 740, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб від 18 червня 2011 року серії [NUMBER] . Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини та спір виник щодо відносин, які врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Ураховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача на користь позивачки в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Тому, суд,

Outcome: partial