Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про здійснення поділу майна подружжя, а саме визначити автомобіль марки ВАЗ 211440, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки «Renualt LAGUNA», реєстраційний номер [NUMBER] обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та виділити у власність [PERSON] (паспорт серії КС №914646, виданий Франківським РВ у м. Львові, ГУДМС України, Львівської області 18 жовтня 2012 року), автомобіль марки «Renualt LAGUNA», реєстраційний номер [NUMBER] та ? автомобіля марки ВАЗ 211440, реєстраційний номер [NUMBER]. Виділити у власність [PERSON] (паспорт серії КЛ №111910, виданий Франківським РВ у м. Львові ГУДМС України у Львівській області 24 лютого 2016 року, ІПН [NUMBER]) ? автомобіля марки ВАЗ 211440, реєстраційний номер [NUMBER]. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що 18 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що відділом ДРАЦС у м. Львові зроблено відповідний запис та видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії І-СГ №193811. Від подружнього життя 24.11.2012 року народилася дочка [PERSON]. Під час спільного сумісного проживання подружжям було придбано автомобіль марки ВАЗ 211440, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки «Renualt LAGUNA», реєстраційний номер [NUMBER], право власності на які зареєстровано за [PERSON]. Не зважаючи на той факт, що вказані транспортні засоби є спільною власністю подружжя і були придбані подружжям за спільні кошти, позивач фактично позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися майном. Крім того [PERSON] зазначає про те, що відповідач вже довгий час ніде не працює, жодним чином не виконує обовязки піклуватися про матеріальне забезпечення та загальний добробут сімї, не докладає жодних зусиль для ведення господарства, догляду та виховання малолітньої дитини. Єдиним джерелом доходу сімї є доходи Позивача. Не зважаючи на формальне перебування у шлюбі. Весь тягар по утриманню сімї, веденню господарства, вихованню малолітньої дитини, покладається фактично лише на Позивача. Вищевказані факти та байдуже ставлення відповідача до добробуту сімї спричинило вкрай скрутне психологічне та матеріальне становище, що загрожує нормальному існуванню сімї, збереженню шлюбу як такого та головним чином, належному вихованню малолітньої дитини. У звязку постійним непорозумінням та конфліктами, станом на сьогоднішній день, Позивач та Відповідач не проживають разом як сім'я, не ведуть спільного господарства. [PERSON] відмовився добровільно здійснювати виплату аліментів, або будь-яким іншим способом брати участь у вихованні спільної дитини, стверджуючи, що він безробітній, а відтак жодних коштів позивач не отримує. [PERSON] неодноразово пропонувала відповідачу здійснити добровільний, без звернення до суду, поділ між ними вказаного майна. Встановити найбільш прийнятний для сторін порядок такого поділу зважаючи на те, що фактична частка вкладу Позивача у придбанні спільного майна є значно більшою, адже автомобіль марки «Renualt LAGUNA», реєстраційний номер [NUMBER] куплений фактично на особисті грошові збереження [PERSON] Однак, відповідач категорично відмовився від таких прохань, стверджуючи, що вказані автомобілі належать лише йому, у звязку із тим, що право власності зареєстроване за ним. Позивач нічого від нього не одержить. Станом на сьогоднішній день, вартість транспортного засобу ВАЗ 211440, реєстраційний номер [NUMBER] становить 3\~270 доларів США, а автомобіля «Renualt LAGUNA», реєстраційний номер [NUMBER] 11\~760 доларів США, сума яких складає 15\~030 доларів США, що у гривневому еквіваленті, встановленому НБУ станом на день підписання позову становить 400\~549 грн. Вищезазначені відомості отримані з «Бюлетня Автотоварознавця» офіційне періодичне видання до «Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затверджених Наказом МЮ України і ФДМ України №1335/51159 от 24 липня 2009 року. На основі вищевикладеного просить позовні вимоги задоволити. Позивач в судове засідання не зявилася, проте подала на адресу суду клопотання про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав на адресу суду заяву про визнання позову, а також слухання справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 18 серпня 2012 року, що підтверджується в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №193811, виданим 18 серпня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Відповідно до відповіді на запит фізичної особи з ІПН [NUMBER], автомобіль бренду ВАЗ моделі 211440, 2008 року випуску, обєм двигуна 1596, зареєстрований 07.10.2016 р.; автомобіль бренду Renualt моделі Laguna 2010 року випуску, обєм двигуна 1461, зареєстрований 05.05.2017 р. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до роз'яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.11 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Відповідно до\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до\~ст. 70 СК України,\~\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно\~ст.71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз'яснено у п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 57-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6\~ст. 57 СК України\~може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Відповідно роз'яснень у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Однак, відповідно до положень, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-612цс15, від 1 липня 2015 року: «Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого. Норми\~СК України\~у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя». Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст.63 СК України).\~\~ Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою(ст.65 СК України). Частиною 3\~статті 368 ЦК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.2\~ст.369 ЦК України\~розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно зі\~ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, враховуючи зазначені вимоги закону, визначення ідеальної частки в праві спільної сумісної власності позивача, яка згідно вказаних норм закону є рівною для її співвласників, без поділу спільного сумісного майна в натурі не має самостійного правового значення. Згідно\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи із заявлених позовних вимог, та того, що відповідач не заперечив проти позову, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства,\~ суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 640грн.

Outcome: approved