Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про, згідно наданих до суду уточнень, стягнення з Апостолівського районного суду Дніпропетровської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОЛІГА» та [PERSON] на свою користь в рахунок завданих матеріальних збитків 715 975,00 грн., а також стягнення з Державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.07.2017р. начальником СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальна справа №12017040410000698 від 30.05.2017р. за незаконне користування земельною ділянкою площею 34,7 га відносно голови Селянського Фермерського господарства «Дар`я» [PERSON] була закрита та земельна ділянка і вирощений врожай зерна повернуті. Незважаючи на це, слідчим суддею Апостолівського районного суду [PERSON] 11.06.2018р. була винесена ухвала в кримінальному провадженні №42018041490000078, якою задоволено клопотання слідчого СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ст.. лейтенанта поліції [PERSON] про арешт сільськогосподарських культур, а саме: озимого ячменю, озимої пшениці, що вирощуються на території земельної ділянки площею 34,7 га та яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Селянському Фермерському господарству «Дар`я» в особі її голови [PERSON] і яка за вказівкою голови Апостолівської ҐРДА була як сервітут передана новому голові Селянського Фермерського господарства «Дар`я» [PERSON] . Ця ухвала була скасована Апеляційним судом Дніпропетровської області 20.07.2018р. як незаконна. Однак за час судового процесу, працівники прокуратури та поліції за згодою судді [PERSON] встигли продати з поля 120000,00 тон зерна ячменю та пшениці вартістю 750000,00 грн. на суму 34024,00 грн., таким чином занизивши вартість зерна в 20 раз. 14.06.2018р. слідчим суддею Апостолівського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] було надано право прокурору Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури [PERSON] реалізувати речові докази у кримінальному провадженні №42018041490000078, а саме озимого ячменю, озимої пшениці, ярої пшениці, що вирощуються на території земельної ділянки площею 34,7 га, яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Селянському Фермерському господарству «Дар`я» в особі її голови [PERSON] і яка за вказівкою голови Апостолівської РДА була як сервітут передана новому голові Селянського Фермерського господарства «Дар`я» [PERSON] . З метою заниження вартості зерна та його врожайності слідча [PERSON] звернулася до керівника ТОВ «Агроліга» з листом про проведення оцінки майна. При цьому, прокурор Апостолівського відділу прокуратури [PERSON], не дочекавшись вказаних висновків звернулися до голови Апостолівського районного суду [PERSON] з клопотанням про реалізацію врожаю зерна вирощеного СПГ « Дар`я ». Таким чином, шкода, заподіяна [PERSON] незаконними діями працівників суду та органів досудового слідства складає 715975,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь. Крім того, позивач вказує на порушення нормальних життєвих зв`язків, а також докладання зусиль для з`ясування питання щодо незаконного вилучення у нього майна в кількості 120000 тон зерна, протиправність поведінки працівників суду, прокуратури та правоохоронних органів, чим йому завдано моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. В процесі розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та просив їх задовольнити. Разом з тим, 12.06.2019р. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача - Апостолівського районного суду Дніпропетровської області у судове засіданні не з`явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Згідно наданого відзиву проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на відсутність у діях службових чи посадових осіб будь-яких порушень норм чинного законодавства. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засіданні не з`явилися, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Згідно наданого відзиву проти задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для стягнення із них шкоди, оскільки між ними як фізичними особами та позивачем не виникло жодних цивільно-правових відносин, а відтак і відсутні будь-які зобов`язання. Представник відповідача - Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області до суду не з`явився, надав заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за відсутністю представника управління. Згідно наявних у матеріалах справи письмових заперечень, Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки позовна заява не містить вимог до Головного управління, відповідати за дії чи бездіяльність державних органів по суті справи не входить до повноважень органів Казначейської служби України, оскільки останні є юридичними особами, а тому самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями. Крім того вказує на необгрунтованість розміру завданої моральної шкоди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Разом з тим, надала відзив, згідно якого у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити, зважаючи на необґрунтованість, безпідставність та недоведеність останніх. Зокрема, слідчий вказує на відсутність підстав для заявленої до відшкодування позивачем шкоди, оскільки останнім не доведено факт неправомірності дій СВ Апостолівького ВП та його посадових осіб. У свою чергу, як вказує відповідач, звернення її як слідчого із клопотанням, яке погоджене прокурором до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту посівів сільськогосподарської культури, що проростають на території земельної ділянки площею 34,7 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради, яка була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ДП АП №000175 від 13.06.2000р., яка була вилучена згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №596-р-12 від 12.07.2012р. «Про вилучення земельної ділянки із постійного користування громадянина [PERSON] у зв`язку із його смертю» та передана до земель запасу на території Володимирівської сільської ради, з метою забезпечення збереження речових доказів та виконання завдань кримінального провадження, враховуючи, що арешт майна є одним із заходів кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно, розпоряджатись майном та користуватись ним, не може бути розцінене як прийняття неправомірного рішення, за відсутності у позивача будь-яких документів, що підтверджують право на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підтвердження факту самовільного зайняття земельної ділянки відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №357-ДК/453/АП/09/01/18 від 05.07.2018р. Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Крім того слідчий посилається на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки розмір останньої позивачем не обґрунтовано та підтверджено належними доказами. Відповідачі ТОВ «АГРОЛІГА», [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, відзив не надали. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідачів [PERSON] та [PERSON] , з огляду на що відповідачі, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважаються такими, що отримали судову повістку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст..16 даного Кодексу. У свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено у судовому засіданні, у провадженні СВ Апостолівського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №42018041490000075, внесене до ЄРДР 17.05.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України з наступною фабулою: на виконання п.2 спільного наказу Нікопольської місцевої прокуратури та Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області №36/198 від 23.04.2018р. «Про постійно діючу міжвідомчу робочу групу щодо протидії злочинам, пов`язаним із незаконним засіванням земель державного резерву та запасу на території міст Нікополя, Марганця Покрова та Нікопольського, Апостолівського, Тамоківського районів» проведено моніторинг земель, які можуть бути віднесені до земель державного резерву та запасу, відповідно до Публічної кадастрової карти України. За результатами моніторингу здійснено виїзд за вказаними земельними ділянками, в ході яких встановлені непоодинокі факти засівання та обробітку вказаних земель без оформлення відповідних дозволів місцевих рад та адміністрацій. Так, згідно з вимогами ст..124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки; а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Крім того, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації таких прав, що зазначено у ст.. 125 ЗК України. Згідно з вимогами ст..126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами ст..211 ЗК України самовільне зайняття земельних ділянок відноситься до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. 07.06.2018р. слідчий СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції [PERSON] звернулась до Апостолівського районного суду Дніпропетролвської області із клопотанням, яке погоджене прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури І.Мельником, про арешт майна в межах кримінального провадження провадження №42018041490000075, внесене до ЄРДР 17.05.2018р. Ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 11.06.2018р. клопотання слідчого [PERSON] задоволено та накладено арешт на сільськогосподарську культуру, а саме: озимого ячменю, озимої пшениці, ярої пшениці, що вирощується на території земельної ділянки площею 34,7 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради та була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ДП АП №000175 від 13.06.2000р., яка була вилучена згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №596-р-12 від 12.07.2012р. «Про вилучення земельної ділянки із постійного користування громадянина [PERSON] у зв`язку із його смертю» та передана до земель запасу на території Володимирівської сільської ради, з метою забезпечення збереження речових доказів та виконання завдань кримінального провадження. Водночас, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.07.2018р. апеляційну скаргу представника Кононенка О.В., який діє в інтересах Селянського (фермерського господарства) «Дар`я» в особі голови [PERSON] задоволено, ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 11.06.2018р., якою задоволено клопотання слідчого [PERSON] про арешт майна та накладено арешт на сільськогосподарську культуру скасовано та прийнято нове рішення, згідно якого в задоволенні клопотання слідчого [PERSON] про арешт майна відмовлено. 13.06.2018р. прокурор Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури [PERSON] звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетролвської області із клопотанням про надання дозволу на реалізацію речових доказів у кримінальному провадженні №42018041490000075, а саме посіві сільськогосподарської культури - озимого ячменю, озимої пшениці, ярої пшениці, що проростають на території земельної ділянки площею 34,7 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради. Ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 14.06.2018р. клопотання прокурора [PERSON] про дозвіл на реалізацію речових доказів у кримінальному провадженні задоволено та передано на реалізацію відповідно до Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 року № 1340, речові докази у кримінальному провадженні № 42018041490000078 а саме: посівів сільськогосподарської культури - озимого ячменю, озимої пшениці, ярої пшениці, що прозростають на території земельної ділянки площею 34,700 га, віднесена до земель запасу державної власності на території Апостолівської міської ради (колишньої Володимирської сільської ради). 15.06.2018р. прокурор Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури [PERSON] звернувся до генерального директора Правобережної товарної біржі із листом, відповідно до якого просить провести незалежну експерту оцінку майна, а саме посівів сільськогосподарської культури, що проростають на території земельної ділянки площею 34,7 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради, вилучена згідно розпорядження голови районної державної адміністрації №596-р-12 від 12.07.2012р. «Про вилучення земельної ділянки із постійного користування громадянина [PERSON] у зв`язку із його смертю» та передана до земель запасу на території Володимирівської сільської ради та провести реалізацію сільськогосподарської продукції, що прозростають на вказаній земельній ділянці, а вилучені від реалізації посівів грошові кошти перерахувати на розрахункових рахунок Державної казначейської служби України. 25.06.2018р. у газеті «Варінти» поміщено оголошення про продаж очікуваного врожаю 2018р. сільськогосподарської культури від посівів озимого ячменю на корню, озимої пшениці на корню, ярої пшениці на корню (лот 2). Стартова ціна лоту 34025 грн. без ПДВ. Згідно протоколу №2 про проведення біржових торгів від 25.06.2018р. здійснено продаж лоту 2, а саме: очікуваного врожаю сільськогосподарської культури врожаю 2018р. від посівів озимого ячменю на корню, озимої пшениці на корню, ярої пшениці на корню, що знаходиться на земельній ділянці 34,7 га. На території Апостолівської (колишньої Володимирівської) сільської ради за кінцевою ціною продажу 34025 грн. Відповідно до повідомлення Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Дніпропетровській області та виписки Державної казначейської служби України за 03.07.2018р., кошти від реалізації безхазяйного майна, придбаного на торгах згідно протоколу №2 від 25.06.2018р. по кримінальному провадженню №42018041490000078 в сумі 25 921,25 грн. зараховано 03.07.2018р. на депозитний рахунок ГУНП. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на наявність підстав для відшкодування йому завданої матеріальної шкоди в сумі 715 975 грн. в порядку ст..1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. відповідно до ст.. 23 ЦК України. Так, частиною 1 статті 1176 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). В частині 7 ст. 1176 ЦК України вказано, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме ст..1 передбачено, що відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.. 2 даного закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей х отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Водночас, як встановлено у процесі розгляду даної цивільної справи, на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42018041490000078 не закінчене, доказів винесення постанови про закриття даного кримінального провадження позивачем не надано, а судом не здобуто. Крім того позивачем не надано суду будь-яких доказів постановлення у межах даного кримінального провадження виправдувального вироку чи встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Разом з тим посилання позивача на винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження №12017040410000698 від 30.05.2017р., яке, згідно посилань позивача, було порушене з тих же підстав, що й кримінальне провадження № 42018041490000078, не може бути підставою для застосування п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та стягнення відповідної шкоди. Також не породжує підстав для відшкодування шкоди за зазначеним вище законом внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення майна невідомими особами та фактом перевищення владних повноважень прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури та суддею Апостолівського районного суду, оскільки доказів постановлення обвинувального вироку за наслідками судового розгляду такого кримінального провадження позивачем суду не надано. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Аналогічні роз`яснення містяться в п.14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, звертаючись до суду із вимогами до відповідачів про стягнення 1000000 грн. моральної шкоди, позивач не зазначив, у чому саме виразились моральні страждання, які потягли за собою настання моральної шкоди, які докази це підтверджують. Також необґрунтовано розмір заявленої до стягнення шкоди та не зазначено, з яких обставин виходив позивач, зазначаючи саме такий розмір грошового відшкодування. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed