Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому зазначає, що з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки, [PERSON] батьківство не визнав та відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. З моменту народження дитини і до березня 2014 відповідач проживав окремо, дитину відвідував раз у декілька тижнів та частково приймав участь у її вихованні. 07.04.2014 [PERSON] затримано через вчинення злочину та відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, де перебував до грудня 2017. В подальшому відповідач визнав батьківство, про що внесена відповідна запис від 29.08.2014 та видано нове свідоцтво про народження дитини. В грудні 2017 в результаті обміну полоненими між Україною та самопроголошеними республіками [PERSON] перевезено у Донецьку область. З січня 2018 місце перебування відповідача не відомо, участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним та духовним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає, долею дубник не цікавиться та не виявляє таких бажань. Дитина не пам`ятає батька та не відчуває до нього ніяких почуттів, оскілки за все своє життя батька не бачила. Позивач проживає з дитиною в власній квартирі, самостійно виховує та забезпечує. Дитина відвідує навчальний заклад, навчається у Художній школі, відвідує басейн тощо. Нагляд за станом здоров`я дитини здійснює позивач. Враховуючи інтереси неповнолітньої доньки просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з останнього на свою користь аліменти в розмірі Ѕ частини його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, викладені у позові обставини підтверджує і просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутності не надав, відзив або заперечення щодо вимог позову, зустрічний позов до суду не надійшли, тому суд зі згоди позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 281 ЦПК України. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав заяву, якою просить розглядати справу за відсутністю представника органу опіки та піклування, рішення по справі прийняти з урахуванням наданого висновку. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із копії повторного свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 29.08.2014, актовий запис № 1463 (а.с.10). Шлюб між батьками не зареєстрований. Також встановлено, що позивач разом із дитиною проживає окремо та займається самостійно її вихованням і утриманням. Такі обставини вбачаються із копії довідки Харківської загально-освітньої шкоди І-ІІІ ступенів №140 Харківської міської ради, змісту висновку Департаменту служб у справах дітей (а.с.9,39,40). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батько дитини участі у вихованні, утриманні донки не приймає, долею та розвитком не цікавиться. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, як принципове положення визначила. Що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50,155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21.12.1995, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси є предметом їх основного піклування. Зазначені гарантії кореспондуються із статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участі у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Із висновку Департаменту служб у справах дітей виконкому Харківської міської ради від 11.11.2020 № 556 вбачається за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , внаслідок ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Отже, суд надійшов до висновку, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки. Далі, відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої доньки, суд дійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правил ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошові сумі. Згідно з вимогами ст. ст. 76,77, 79, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які в своєї сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач просить стягнути на свою користь аліменти з відповідача щомісячно в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, при цьому, з боку позивача не надано суду жодного доказу, які б обґрунтовували визначений розмір аліментів, тому суд, виходячи із принципу доведеності позовних вимог, визначає розмір аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачу позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача та держави судовий збір.

Outcome: partial