Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання протиправним і скасування розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 13.05.2021 за №230, про затвердження висновку відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району про підтвердження місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , для його тимчасового виїзду за межі України. Мотивує позов тим, що 06.05.2021 за зверненням [PERSON] відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району надала висновок про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] для його тимчасового виїзду за межі України, який затверджений оскаржуваним розпорядженням. Про засідання з приводу вказаного питання його повідомлено напередодні телефонним дзвінком. Вважає оскаржуване розпорядження таким, що не відповідає фактичним обставинам, суперечить правам та інтересам малолітнього сина і перешкоджає йому реалізовувати у повному обсязі батьківські права та обов`язки. При винесенні такого не взято до уваги його заперечення та не врахована низка обставин, зокрема, перешкоди, які чиняться позивачу [PERSON] у спілкуванні з сином, з приводу чого наявне виконавче провадження. Просить позов задоволити. Цивільна справа знаходилась в провадженні Сихівського районного суду м.Львова під головуванням судді Сабари Л.В. 16.08.2021 відповідачем подано відзив, у якому позовні вимоги не визнають, вважають їх безпідставними та необгрунтованими. Підстав для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України, не було виявлено. Вважають, що оскаржуване розпорядження прийняте у відповідності до ст.157 Сімейного кодексу України та Порядку проведення органом опіки і піклування діяльності. Просить у позові відмовити. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 справа передана в провадження судді Горбань О.Ю. Ухвалою суду від 13.10.2021 прийнято до свого провадження цивільну справу, призначене судове засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з аналогічних підстав, викладених у позові. Зазначив, що про засідання комісії органу опіки та піклування щодо вирішення питання про виїзд дитини за кордон дізнався в телефонному режимі. На засіданні комісії він повідомив про конфлікту ситуацію і про те, що [PERSON] не виконує рішення суду, чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Зазначає, що йому не відомо місце знаходження сина, працівники поліції не вчиняють дій щодо розшуку дитини. Проте він, як батько належно виконує батьківські обов`язки по відношенню до свого сина. В судовому засіданні представник відповідача Зуєв Я.М. , діючи згідно довіреності, зазначив, що всі документи [PERSON] подані належним чином, розглядалося одне питання щодо тимчасового виїзду дитини за кордон у присутності обох батьків, підстав для відмови не було. Просить врахувати, що питання про надання дозволу на виїзд розглядається терміново, вказав, що позивач висловлювався про те, шо йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною, але жодних підтверджень не надав. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Останні є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.12 - копія свідоцтва про народження). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2014 шлюб між ним та [PERSON] розірвано та вирішено стягувати з нього аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 17.12.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-15). Згідно розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації №130 від 14.03.2014 визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , а саме встановлено графік побачень в присутності матері [PERSON] (а.с.16). Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.08.2015, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.01.2016 зобов`язано [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у побаченнях з сином та встановлено графік побачень без обов`язкової її участі (а.с.17-20). З`ясовано, що рішення суду не виконується, з приводу невиконання позивач неодноразово звертався зі скаргами на бездіяльність державного виконавця, що встановлено і підтверджується ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.06.2016 (а.с. 21-22). Відповідні акти вказують на те, [PERSON] вчиняє дії і як наслідок побачення батька із сином не відбувалися (а.с.23-30). В підтвердження вказаних обставин наявні і долучені рапорти працівників поліції (а.с. 31-33). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При розгляді справи судом насамперед враховуються інтереси неповнолітньої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У відповідності до ч. 5 ст.157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно п. 72-1 Постанови Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для підтвердження місця проживання дитини під час вирішення питання її тимчасового виїзду за межі України з метою, визначеною частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей), той з батьків, з ким проживає дитина, подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини передбачений пакет документів. Підставами для відмови у затвердженні висновку про підтвердження місця проживання дитини для її тимчасового виїзду за межі України є: неподання заявником документів, передбачених цим пунктом; наявність рішення суду, в якому визначено місце проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Встановлено, що Служба у справах дітей затвердила оскаржуване розпорядження за результатами розгляду висновку від 06.05.2021 про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України, заяви матері [PERSON] , документів, передбачених п.72-1 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини та інші документи, зібрані відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району. Також враховано відсутність інформації про наявність рішення суду про визначення місця проживання дитини з іншим із батьків або відкриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини. Проте, суд зауважує, що при розгляді питання не враховано наявність спору, який існує між батьками, не виконання матір`ю [PERSON] рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яке перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі, що є підставою для відмови у затвердженні оскаржуваного розпорядження. Враховуючи вищенаведене, оцінуючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення і розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 13.05.2021 за №230 «Про затвердження висновку відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району про підтвердження місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , для його тимчасового виїзду за межі України» сліжд скасувати, оскільки існує виконавче провадження про примусове усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком, тому не відповідає вимогам закону та порушує права та інтереси батька дитини. На підставі ст.ст. 141, 153, 155, 157 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved