Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа - Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину ,встановлення факту постійного проживання та належності заповіту, посилаючись на те, що він є внуком по материнській лінії [PERSON], яка померла 18.03.2016 року в с. Терентіївка Полтавського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, що додається до позовної заяви. Після її смерті за заявою [PERSON] (син [PERSON]В.) про прийняття спадщини була відкрита спадкова справа у Полтавській районній державній нотаріальній конторі. Крім того, заяву про прийняття спадщини подала його мати - [PERSON] (дочка [PERSON]В.). Під час оформлення спадщини за дорученням матері, після звернення до Ковалівської сільської ради по питанню оформлення спадщини, до складу якої входить земельна ділянка - пай, що належав його бабусі - [PERSON] він дізнався, що остання 13.07.2012 року зробила заповіт на його імя, за яким заповіла усе своє майно, з чого б воно не складалось та де б не знаходилось на момент її смерті. Проте, у звязку з тим, що у заповіті вказане його ім'я, як [PERSON], а не [PERSON], Ковалівська сільська рада відмовилась видавати заповіт для оформлення спадщини. Після цього позивач, звернувся до Полтавської районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та на відповідний запит нотаріальної контори, Ковалівська сільська рада видала йому на руки копію заповіту, що посвідчувався її секретарем. При цьому, Полтавською районною державною нотаріальною конторою було надано відповідний лист щодо необхідності звернення до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, адже ним було пропущено відповідний 6- місячний строк для подання відповідної заяви. Проте, зазначає, що з 2015 року по день смерті його бабуся проживала разом із ним та його матірю за адресою: [ADDRESS], яка належать йому, його матері, братові та батькові на праві спільної сумісної власності. Так, після продажу будинку бабусі у 2015 році, вони забрали її проживати разом з ними, здійснювали за нею догляд, після її смерті отримали свідоцтво про смерть та здійснили поховання. При цьому, юридично позивач та його мати зареєстровані за адресою: [INFO]. Таким чином, на час відкриття спадщини, а саме 18.03.2016року на день смерті [PERSON], позивач постійно проживав з нею, що можуть підтвердити свідки по справі, та підтверджується копіями правовстановлюючих документів на квартиру, в якій вони спільно проживали. Відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких умов, враховуючи постійне проживання з бабусею на час відкриття спадщини, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, а встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення впливає на його право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз'яснень викладених у. п.п.2,23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, у звязку з неточним зазначенням імені у заповіті, а саме - замість «Євгеній», зазначено «Євген», що юридично є іншим іменем, існує необхідність підтвердження зазначеного факту, а саме вчинення заповіту на його ім'я. Враховуючи родинні відносини з спадкодавцем, яка вчинила заповіт, той факт, що у заповіті правильно визначено прізвище та по - батькові того, кому успадковується майно, а також дата народження, сумнівів відносно того, на користь кого успадковане майно, не виникає. А встановлення відповідного факту, вплине на подальші можливі проблеми відносно його ідентифікації, як спадкоємця за заповітом бабусі. Статтею 256 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, для реалізації права позивача на спадкування після померлої бабусі позивачу потрібно підтвердити відповідним рішенням суду факт постійного проживання разом з спадкодавцем на момент її смерті, а також належності йому заповіту, що зроблений [PERSON] на випадок її смерті. Чинним законодавством України за таких обставин, не передбачено, інший ніж судовий порядок встановлення зазначених фактів. У звязку з тим, що його дядько та мати подали відповідні заяви про прийняття спадщини та є спадкоємцями першої черги, встановлення зазначених фактів в порядку окремого провадження не є можливим. В подальшому позивач уточнив позов, подавши відповідну заяву, в якій вказує що як стало відомо позивачу з відзиву на позовну заяву, відповідачем - [PERSON] на час відкриття провадження у справі вже оформлено спадщину після померлої матері [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1-3577. Однак, зазначене свідоцтво позивач вважає незаконним, таким, що порушує норми Цивільного законодавства України щодо пріоритетності заповіту, що вчинений заповідачем, таким, що порушує права інших спадкоємців, зокрема, позивача, виходячи з наступного. Так, на час видачі спірного свідоцтва - 07.11.2018 року, нотаріусом було отримано інформацію від позивача щодо наявності заповіту на його імя, про що нотаріусом було надано відповідний лист з повідомленням про необхідність звернення до суду у звязку з пропуском строку на прийняття спадщини. Зазначений лист від 03.08.2018 року №01- 16/1103 було долучено позивачем до позову. Відтак, під час видачі спірного свідоцтва в матеріалах спадкової справи був наявний заповіт від 13.07.2012 року, що посвідчений Ковалівською сільською радою Полтавського району. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ч.І ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Спадкування за законом настає у разі: 1) відсутності заповіту; 2) визнання його повністю недійсним; 3) відмови всіх спадкоємців за заповітом від спадщини; 4) якщо спадкоємець помер до відкриття спадщини та заповідачем не було зроблено підпризначення спадкоємця за заповітом. Відтак, для спадкування за законом у [PERSON] не було, а свідоцтво було видане всупереч закону. Крім того, навіть не беручи до уваги заповіт, що вчинений заповідачем, право на спадкування спадкового майна має на рівні з [PERSON] мати позивача - [PERSON], як спадкоємець цієї ж черги, яка прийняла спадщину у встановлені законом строки, та не відмовлялась від неї на користь [PERSON] - свого брата. За даних умов, при застосуванні спадкування за законом, [PERSON] мав би право лише на 1/2частину майна. Отже, спірне свідоцтво не відповідає вимогам та критеріям навіть спадкування за законом. Відтак, видане державним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.11.2018 року є незаконним та таким, що порушує права інших спадкоємців померлої [PERSON], а тому підлягає скасуванню. Прохав: Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.11.2018 року, що видане державним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 1-3577. Встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], разом зі спадкодавцем [PERSON], [INFO], яка померла 18.03.2016 року, на момент відкриття спадщини, за адресою:Полтавська область, [ADDRESS]. Встановити факт того, що заповіт від 13 липня 2012 року, що складений [PERSON], [INFO], який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] за реєстровим №129, виданий на ім?я- [PERSON], належить [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові. [PERSON] позов визнала в повному обсязі вказала, що позивач є її сином та надала пояснення як свідок. Викладені пояснення є ідентичними тим обставинам які зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник заперечили проти задоволення позову в повному обсязі, підтримали надані раніше до суду заперечення на позовну заяву, та на заяву про збільшення та уточнення позовних вимог. Зокрема [PERSON] вказав, що йому відомо про наявність заповіту на ім.»я позивача складеного його матір»ю та не заперечив факт належності йому заповіту. Але вказав, що ним було подано до нотаріальної контори відповідні документи і нотаріусом видано свідоцтво на спадщину, а саме на приватизовану земельну ділянку як він переконаний на законних підставах. Представник [PERSON] зазначила , що заповіт від 2012 року складений [PERSON] не може сприйматися як належний та допустимий доказ оскільки копія заповіту надана до суду не завірена належним чином а тому не може братися до уваги. Вказала, що надана позивачем до суду довідка сільської ради про те, що позивач по день смерті проживав із спадкодавицею також не може братись як доказ до уваги оскільки згідно довідки сільської наданій їй як представнику вказано що дана інформація вказана зі слів. Також представник відповідача в повному обсязі підтримала надані неодноразово нею до суду письмові пояснення. В судовому засіданні третя особа- державний нотаріус [PERSON] повідомила, що спадкова справа після померлої 18.03.2016 року [PERSON] була заведена на підставі заяви її сина [PERSON] поданої в серпні 2016 року. Після проведення відповідних запитів було виявлено два заповіти один складений в 2007 році інший 13.07.2012 року. Згідно заповіту від 2012 року все належне спадкодавцю [PERSON] майно вона заповіла своєму онукові [PERSON]. Також до нотаріальної контори зверталися [PERSON] донька померлої та онук померлої [PERSON]. Останньому було роз»яснено про необхідність звернення до суду для встановлення факту проживання з бабусею та факту належності заповіту оскільки в заповіті було вказано ім.»я [PERSON] а у його паспорті [PERSON]. При цьому ні [PERSON] ні [PERSON] заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали. В подальшому в ході проведення нотаріальних дій було також з»ясовано, що позивач звертався до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем та належності заповіту, яке було розглянуто районним та апеляційним судом та відмовлено у відкритті провадження. Приймаючи до уваги зазначені обставини а саме відсутність від спадкоємців окрім [PERSON] заяв про прийняття спадщини , і відсутність обмежень та обтяжень на належну спадкодавцю приватизовану земельну ділянку було видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку [PERSON]. Зазначила, що будь яких підстав не видавати свідоцтво в неї як нотаріуса не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Так, судом встановлено, що позивач є онуком по материнській лінії [PERSON], яка померла 18.03.2016 року в с. Терентіївка Полтавського району Полтавської області. Протягом 2015 року і до дня смерті 18.03.2016 року [PERSON] проживала разом із позивачем та його матірю в квартирі, за адресою: [ADDRESS], яка належать йому, його матері, братові та батькові на праві спільної сумісної власності. При цьому, юридично позивач та його мати зареєстровані за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] за заявою її сина-Бублик [PERSON], про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа у Полтавській районній державній нотаріальній конторі. Також до нотаріальної контори звертались донька померлої - [PERSON] та онук [PERSON], однак заяв про прийняття спадщини вказані спадкоємці не подавали. Під час оформлення спадщини, після звернення до Ковалівської сільської ради позивач дізнався, що бабуся 13.07.2012 року зробила заповіт на його імя, за яким заповіла усе своє майно, з чого б воно не складалось та де б не знаходилось на момент її смерті йому-Бублик [PERSON]. Як йому також стало відомо до складу спадщини входить земельна ділянка - пай. Нотаріусом позивачу було роз»яснено, що у звязку з тим, що у заповіті вказане його ім'я, як [PERSON], а не [PERSON] то йому необхідно звернутись до суду. За аналогічних підстав Ковалівська сільська рада не видавала заповіт позивачу для оформлення спадщини. Також Полтавською районною державною нотаріальною конторою позивачу було надано відповідний лист щодо необхідності звернення до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, адже ним було пропущено відповідний 6- місячний строк для подання відповідної заяви. Допитаний в якості свідка [PERSON], показав, що він перебуває в дружніх відносинах з позивачем по справі , якого знає ще зі школи бо разом навчались. Також вони часто бачаться в спортзалі оскільки займаються спортом. Йому відомо, що позивач живе в [ADDRESS]. Зараз та частина села де живе позивач має назву Терентіївка а зупинка поїзда як і раніше називається [PERSON]. Позивач живе за даною адресою постійно. Йому свідку відомо , що з осені 2015 року і до весни 2016 року з позивачем та його мамою також жила його бабуся. Він приходив неодноразово до позивача в гості і той йому розповідав , хто з ним живе бо він свідок в квартиру не заходив і особисто там хто живе не бачив. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що він перебуває в дружніх відносинах з позивачем оскільки протягом 2012-2013 років спільно з ним працював в сфері загального харчування. Вказав, що після цього позивач працював в нього як кухар в кафе і він свідок бувало підвозив його з роботи до дому. Позивач розповідав, що живе з мамою та бабусею в с.Лісні Поляни . Він-свідок безпосередньо до дому позивача не підвозив а той завжди вставав біля зупиники [PERSON]. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона проживає по сусідству в одному багатоквартирному будинку з [PERSON] та [PERSON], в с.Терентіївка, Полтаського району по вул..Котелевська 8. Зазначила що в даному будинку вона проживає близько 35 років. Сім»я [PERSON] живе в своїй квартирі з 1981 року. Їй- свідку відомо, що бабуся-[PERSON] до 2015 року жила в с.Ковалівка, Полтавського району а потім в 2015 році переїхала жити до позивача та його матері. Де проживала протягом 2015 2016 років до дня смерті в 2016 році. Постійно бачила за місцем проживання позивача [PERSON] , який коли навчався та працював їздив на навчання та на роботу з дому. Його бабуся- [PERSON] могла кричати без причинно або кудись йти невідомо куди. Відповідачку [PERSON] також постійно бачила і бачить за місцем її проживання. Вона-свідок особисто спілкувалась з бабусею і остання повідомляла їй, що хоче зробити заповіт на внука-Шевчука [PERSON]. Відповідача [PERSON] за час проживання бабусі у [PERSON] бачила один чи два рази. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила, що вона є рідною донькою відповідача по справі [PERSON]. Вказала, що її бабуся [PERSON] проживала одна, окремо в квартирі №16, розташованої в с.Терентіївка, Полтаського району по вул..Котелевська 8. Зазначила, що протягом 2015 -2016 років, до дня смерті бабусі, кожного тижня провідувала бабусю і бачила, що вона жила сама бо інших речей у квартирі окрім бабусиних не було і їй відомо, що позивач насправді проживав і проживає в [INFO] а не на вул..Котелевській. Бабуся їй-свідку повідомляла, що позивач її б»є і що пенсійну картку вона віддала своїй доньці [PERSON]. До бабусі приїздила на власному транспорті зі своїм чоловіком [PERSON]. Допитаний в якості свідка [PERSON] дав аналогічні покази , що його дружина [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], повідомила, що вона є рідною донькою відповідача по справі [PERSON]. Також дала аналогічні покази, що і її сестра [PERSON]. У звязку з неточним зазначенням імені у заповіті, а саме - замість «Євгеній», зазначено «Євген», що юридично є іншим іменем, існує необхідність підтвердження зазначеного факту, а саме вчинення заповіту на його ім'я. Враховуючи родинні відносини з спадкодавцем, яка вчинила заповіт, той факт, що у заповіті правильно визначено прізвище та по - батькові того, кому успадковується майно, а також дата народження, сумнівів відносно того, на користь кого успадковане майно, не виникає. Таким чином, для реалізації права позивача на спадкування після померлої бабусі позивачу потрібно підтвердити відповідним рішенням суду факт постійного проживання разом з спадкодавцем на момент її смерті, а також належності йому заповіту, що зроблений [PERSON] на випадок її смерті. Чинним законодавством України за таких обставин, не передбачено, інший ніж судовий порядок встановлення зазначених фактів. У звязку з тим, що відповідачем- Бублик В.В. на час відкриття провадження у справі вже оформлено спадщину після померлої матері [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1-3577 тому є спір про право та розгляд справи в порядку окремого провадження неможливий. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони\~ цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом\~ матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз'яснень викладених у. п.п.2,23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~ Відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За таких умов, враховуючи постійне проживання з бабусею на час відкриття спадщини, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, а встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення впливає на його право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 5 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02,2012 № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавча нотаріус відмовляє в його прийомі. Відповідно до ч. 4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02,2012 № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. На момент видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом у державного нотаріуса були відсутні передбачені чинним законодавством підстави для відмови чи відкладення видачі відповідного свідоцтва відповідачу [PERSON], який є сином спадкодавця. Згідно п. 3.1 вказаного Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Згідно п. 3.15 вказаного Порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Позивач протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, в матеріалах спадкової справи на день видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом були відсутні належні докази постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини за однією адресою. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Позивачем державному нотаріусу та до суду не було надано доказів, що іншими спадкоємцями першої черги на спадкування за законом, крім відповідача [PERSON], протягом шести місяців з дня відкриття спадщини було подано до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а також, що на день відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживали за однією адресою інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину. Приймаючи рішення у справі щодо встановлення факту постійного, спільного проживання позивача на день смерті із спадкодавицею- Бублик [PERSON] суд виходить з наданих показів свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача та його матері, яка підтвердила зазначений факт і є незацікавленою особою в результатах розгляду справи. Також суд враховує покази свідків [PERSON] та [PERSON] які хоча і зазначили, що перебувають в дружніх відносинах з позивачем однак не є особами зацікавленими в розгляді справи та не перебувають в родинних відносинах зі сторонами по справі. Одночасно суд критично оцінює покази як свідка в судовому засіданні відповідача [PERSON] оскільки остання є матір»ю позивача та безпосередньо зацікавленою особою в результаті розгляду справи. При цьому суд вважає неспроможними та критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON] оскільки вони є рідними доньками відповідача по справі [PERSON]. А також покази свідка [PERSON], який є чоловіком [PERSON] і є зацікавленою особою в результаті розгляду справи. При вирішенні питання , щодо встановлення факту того, що заповіт від 13 липня 2012 року, складений [PERSON], [INFO], посвідчений секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] за реєстровим №129, складений на ім?я- [PERSON] дійсно належить [PERSON], суд враховує позицію сторін а саме те, що як відповідач [PERSON] так і [PERSON] не запреречували даний факт. Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала , що при особистому спілкуванні з [PERSON] остання повідомляла їй про намір скласти заповіт на позивача. Щодо позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2018 року, яке видане державним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 1-3577 на ім.»я [PERSON] на приватизовану земельну ділянку належну померлій [PERSON] суд виходить того, що в спадковій справі в підчас вчинення нотаріальних дій державним нотаріусом протягом тривалого часу (понад два роки), до нотаріуса не було подано жодним спадкоємцем окрім відповідача [PERSON], як заяв про прийняття спадщини так і документів на підтвердження їх права на спадщину, а тому у суд вважає дії нотаріуса [PERSON] по видачі зазначеного свідоцтва виконаними в повній відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене суд вважає позов таким, що підлягає до частково задоволення, а саме підлягають до задоволення позовні вимоги в частині щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON], яка померла 18.03.2016р. на момент відкриття спадщини, та встановлення факту що заповіт від 13 липня 2012 року, що складений [PERSON], [INFO], який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] за реєстровим №129, складений на ім?я- [PERSON] дійсно належить [PERSON]. В задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2018 року, яке видане державним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 1-3577 слід відмовити за безпідставністю у зв»язку з тим, що відповідачем не надано жодного належних та допустимих доказів які б свідчили про неправомірність дій нотаріуса при оформленні вказаного свідоцтва про право на спадщину на ім»я [PERSON]. Судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст..141 ЦПК України.

Outcome: partial