Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, відповідно до вимог якого просив суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 8000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 листопада 2015 року між Державним підприємством «Машинобудівна фірма «Артем» та [PERSON] було укладено договір позики № 226. Відповідно до пункту 1.1. якого відповідач отримав від безпроцентну позику у розмірі 20000,00 грн. строком на 20 місяців. Позику відповідач отримала у касі підприємства за видатковим касовим ордером №612 від 23.11.2015, про що вона вчинила особистий підпис із зазначенням своїх паспортних даних. На момент укладання договору позики відповідач перебувала у трудових відносинах з позивачем, займаючи посаду друкаря плоского друку. Згідно з п.п. 2, 2.1, 2.2, 2.4 договору позики відповідач зобов'язана вчасно і повністю повернути позику із забезпеченням виконання умов договору, сплачувати отриману позику щомісячно шляхом утримання із заробітної плати 1000,00 грн. Остаточну виплату позики провести до 30.06.2017 р. Відповідно до п. 2.4. договору позики у випадку звільнення з роботи за власним бажанням за ст.. 38, п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.п. 1, 2, 3 ст. 41 КЗпП України відповідач зобов'язана повністю повернути позику за умовами остаточного розрахунку, тобто до 30.06.2017 р. На виконання договору упродовж листопада-грудня 2015 року, січня-жовтя 2016 року із заробітної плати відповідача утримано 12000,00 грн. У листопаді 2016 року [PERSON] звільнено з підприємства у зв'язку з не ефективністю друкарні та скороченням штату працівників. З того часу утримання позики з її заробітної плати припинено, а особисто частину позики, що залишилася, [PERSON] не повернула до цього часу, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просить суд розглядати справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23 листопада 2015 року між Державним підприємством «Машинобудівна фірма «Артем» та [PERSON] було укладено договір позики № 226. Відповідно до пункту 1.1. якого відповідач отримав від безпроцентну позику у розмірі 20000,00 грн. строком на 20 місяців. Позику відповідач отримала у касі підприємства за видатковим касовим ордером №612 від 23.11.2015, про що вона вчинила особистий підпис із зазначенням своїх паспортних даних. Згідно з п.п. 2, 2.1, 2.2, 2.4 договору позики відповідач зобов'язана вчасно і повністю повернути позику із забезпеченням виконання умов договору, сплачувати отриману позику щомісячно шляхом утримання із заробітної плати 1000,00 грн. Остаточну виплату позики провести до 30.06.2017 р. Відповідно до п. 2.4. договору позики у випадку звільнення з роботи за власним бажанням за ст.. 38, п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.п. 1, 2, 3 ст. 41 КЗпП України відповідач зобов'язана повністю повернути позику за умовами остаточного розрахунку, тобто до 30.06.2017 р. Згідно з довідкою бухгалтерії ДП «Машинобудівна фірма «Артем», останнє погашення позики відповідачем було 31.10.2016 року, всього безвідсоткова позика погашена в сумі 12000,00 грн. В листопаді 2016 року [PERSON] була звільнена по скороченню штатів. Заборгованість за позикою з листопада 2016 року складає 8000,00 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем зобов'язання за договором позики не були виконані, прострочено виконання грошового зобов'язання, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved