Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, уточненим в ході розгляду справи, в якому просив стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на його користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 322 487,58 грн., а також аліменти в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08.07.2017, посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини, в повному обсязі аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 19.10.2005 по 01.01.2019 в розмірі 435 988,09 грн., а неустойка (пеня) станом на 14.08.2019 в розмірі 322 487,09 грн. Дитина сторін проживає разом з позивачем. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2019 позовну заяву було передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.01.2020 було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 20.11.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом серія [NUMBER] , виданим 15.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва (а.с.12). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2005 в справі №2-5615/05 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 19.10.2005 і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого 28.11.2005 видано виконавчий лист. Як убачається з розрахунку неустойки (пені) від 14.08.2019, загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.10.2005 по 01.01.2019 становить 435 988,09 грн., а неустойка (пеня) станом на 14.08.2019 в розмірі 322 487,09 грн. (а.с.5-8). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Згідно даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.5-8), загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.10.2005 по 01.01.2019 становить 435 988,09 грн. Отже сумарний розмір пені з урахуванням розміру заборгованості зі сплати аліментів обмежується 100% розміру боргу та становить 435 988,09 грн., при цьому позивач просить стягнути 322 487,09 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, проте свого обов`язку в повному обсязі не виконує без поважних на те причин, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів та відповідно задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частина усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08.07.2017 до досягнення дитиною повноліття, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, з відповідача вже стягуються аліменти на утримання спільної дитини сторін у зазначеному розмірі за рішенням суду. Водночас згідно норм ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Водночас це є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial