Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за депозитним договором, в якому, за уточненою позовною заявою від 26 березня 2015 року, просив стягнути з ПАТ «[PERSON] та Кредит» на свою користь 10\~712,31 доларів США. В обґрунтування позову посилався на наступні обставини. Між ним позивачем, [PERSON], та відповідачем 15 жовтня 2014 року укладений договір банківського строкового вкладу «ВІЛЬНІ ГРОШІ» № 328823/82738/00-14 на загальну суму 14\~982,83 долари США (вкладний рахунок № 2620.8.057707.003). Починаючи з 15 жовтня 2014 року до 10 лютого 2015 року відповідачем повернуто [PERSON] лише частину вкладних коштів у сумі 4\~350,0 доларів США. На звернення позивача до банку з метою повернення внесених коштів, [PERSON] відповіді від банку не отримав, відповідач свої зобов'язання з повернення суми депозитного вкладу не виконав. Відповідач у судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, представник якого не зявився, у порядку заочного розгляду справи. В цьому судом враховано, що позивач звернувся до суду 12 лютого 2015 року, судові засідання призначалися на 26 березня 2015 року, 23 квітня 2015 року, 10 червня 2015 року, в які представник відповідача не зявлявся. Відповідно до правил авторозподілу справ в суді 16 червня 2016 року здійснено повторний розподіл цієї справи головуючого судді, яким обрано суддю С.О.Погрібного. Приймаючи до уваги, що жодної з підстав для відкладення розгляду цієї справи, передбаченої в статті 169 ЦПК України, судом не виявлено, а також враховуючи можливість порушення розумних строків розгляду цивільної справи, судом ухвалено розглянути справу за відсутності представника відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення цього спору. Позивач надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Щодо фактичних обставин по справі. Між сторонами 15 жовтня 2014 року укладений договір банківського строкового вкладу (депозит) «ВІЛЬНІ ГРОШІ» в іноземній валюті № 328823/82738/00-14 на загальну суму 14\~982,83 долари США (вкладний рахунок № 2620.8.057707.003). З 15 жовтня 2014 року по 10 лютого 2015 року відповідачем повернуто [PERSON] лише частину вкладних коштів у сумі 4\~350,0 доларів США. На звернення позивача до банку про повернення вкладених грошових коштів, зокрема, наданих до філії банку 29 січня 2015 року, шляхом виплати готівкою через касу банку суми банківського вкладу, позивач, [PERSON], відповіді від банку не отримав, відповідач свої зобов'язання з повернення суми депозитних вкладів у повному обсязі не виконав (а.с. 11). Відповідно до виписки з особового рахунку позивача станом на 29 січня 2015 року залишок грошових коштів позивача становить на рахунку банку 10\~712,31 доларів США. Щодо суми заборгованості за депозитним вкладом та розірвання вказаного договору. Згідно з пунктом 1 вказаного договору-заяви, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вказаний у договорі вкладний рахунок на суму не менше ніж один долар США на строк з 15 жовтня 2014 року, у порядку та на умовах визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «[PERSON] та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті (надалі Основні умови). Відповідно до п. 6 цього договору-заяви для повернення вкладу у повному обсязі, закриття рахунку та розірвання договору банківського вкладу на вимогу вкладник зобов'язаний повідомити банк не менш ніж за 2 (два) банківських дні до запланованої вкладником дати повернення вкладу шляхом надання до банку відповідної письмової заяви у 2-х примірниках. При цьому, банк не здійснює перерахунок нарахованих на вклад процентів. У разі закриття рахунку залишок грошових коштів на ньому видається вкладникові готівкою або за його вказівкою перераховується банком на інший поточний або вкладний рахунок вкладника в строки і порядку, встановлені банківськими правилами. Позивач [PERSON] 29 січня 2015 року, тобто у встановлений термін, звернувся до відповідача із відповідною заявою, втім грошових коштів або відповіді йому надано не було. Відповідно до п. 6.3.2. Основних умов, банк зобов'язаний при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Клієнт банку це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Таким чином, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентується Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. Правилом статті 1074 ЦК України забороняється обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За положенням ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Враховуючи наведені положення закону, у відповідача існує невиконаний обов'язок з повернення суми вкладу у звязку зі спливом встановленого договором-заявою банківського строкового вкладу «ВІЛЬНІ ГРОШІ» № 328823/82738/00-14 від 15 жовтня 2014 року строку, проте відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення та внесення клієнтом коштів на депозит в банківської установи виникає обов'язок з повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а у вкладника право вимагати виконання зазначених дій. Додатково судом враховано, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючи задовольнити вимогу вкладника про розірвання договорів та повернути вкладені грошові кошти, право на отримання яких належить позивачу, шляхом ігнорування його звернень, відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною. Таке порушення виявилося в наступному. У ст. 1 Протоколу №1 названої Конвенції вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено й в ст. 41 Конституції України. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимог Цивільного кодексу. Всупереч умов цього договору до цього часу відповідач не дотримався вказаних зобовязань, у звязку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з п. п. 1 та 3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки грошове зобовязання відповідачем не виконано, є наявним порушення п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, відповідно до якого банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Починаючи з 29 січня 2015 року (дати звернення позивача до банку із заявою про повернення коштів) і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу грошові кошти депозитного вкладу, тим самим не виконав своїх зобов'язань за договором. Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В розумінні ст. 1 Протоколу №1 названої Конвенції дії відповідача свідчать про порушення права позивача на володіння власним майном. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу у зв'язку з закінченням строку дії цього договору, а відмова від такої видачі чи ігнорування звернення вкладника є неправомірними. Таким чином, право на повернення депозитного вкладу у позивача у іноземній валюті, так само, як і обов'язок відповідача повернути суму вкладу виникло у сторін після закінчення строку дії вказаного договору банківського вкладу тобто протягом строку, визначеного в п. 6 цього договору-заяви, а саме 1 лютого 2015 року, а тому суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] та Кредит»: розірвати договір та повернути суму банківського вкладу за ним. Щодо валюти зобовязання. Належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, визначеній у договорі банківського вкладу у доларах США. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За розясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеним в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме у такій валюті сума надавалася за договором, не суперечить чинному законодавству України. З огляду на наведене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача щодо повернення суми вкладів у загальному розмірі 10\~712,31 доларів США. Станом на день постановлення цього рішення Національним банком України встановлено офіційний курс української гривні до долара США, за яким 100 доларів США підлягають обміну на 2\~184,8173 гривень. Таким чином за офіційним курсом НБУ сума боргу в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 234\~044,40 гривень. Проте, визначення грошового еквіваленту належних позивачу до сплати відповідачем сум коштів банківського вкладу в резолютивній частині цього рішення не відповідатиме характеру правовідносин, що існували між сторонами, з огляду на це позов підлягає частковому задоволенню. Валютою боргу та платежу у досліджуваних правовідносинах є саме долар США. Також судом враховано, що відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача звільнено від сплати судового збору за цим позовом, оскільки його вимоги пов'язані з порушенням його прав як споживача. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial