Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 4315,32 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 березня 2018 року АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» було повідомлено про те, що 24 березня 2018 року в місті Львові сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля BMW, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля BMW, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої, дані автомобілі було пошкоджено. За наслідками даної ДТП водіями було складено Європротокол, згідно з яким [PERSON] було визнано винним у настанні даної ДТП. Між АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та громадянином [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів посвідчений полісом №АМ/2906913. На виконання умов вказаного договору 10 травня 2019 року АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» здійснила виплату страхового відшкодування громадянину [PERSON] в розмірі 4315,32 гривень. Однак, відповідно до інформації, наявної у Львівській митниці ДФС, транспортний засіб BMW 520, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , був ввезений на територію України в зоні діяльності Львівської митниці ДФС 24 лютого 2018 року під керуванням громадянина Румунії [NUMBER] , з метою особистого користування у митному режимі тимчасового ввезення. А тому посилаючись на Митне законодавство України, вважають, що [PERSON] не правомірно володів забезпеченим транспортним засобом. Зважаючи на вищевикладене, оскільки на момент страхового відшкодування існувала підстава для виплати відповідачу страхового відшкодування в розмірі 4315,32 гривень, проте згодом відпала, просить позов задовольнити в повному об`ємі. 08 липня 2019 року на адресу суду представник позивача скерував заяву про розгляд справи без участі представника АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП», позовні вимоги підтримують повністю. 15 липня 2019 було скеровано відзив на позовну заяву з додатками, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Аргументує тим, що 12 березня 2018 року АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» уклала з [PERSON] поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим взяла на себе обов`язок відшкодувати шкоду спричинену транспортним засобом марки BMW 520, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Так, 24 березня 2018 року в місті Львові по вулиці Городоцькій мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталась з вини [PERSON] . Позивач виплатив 10 травня 2018 року відповідачу відповідно до Полісу ОСЦП ВВНТЗ АМ №2906913 страхове відшкодування у сумі 4315,32 гривень. Крім того, станом на день дорожньо-транспортної пригоди та на дату подання відзиву поліс АМ №2906913 є діючий, не припинений та не визнаний судом недійсним, а тому немає жодних підстав для повернення суми страхового відшкодування виплаченої у сумі 4315,32 гривень. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступне. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України. Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 24 березня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 520, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] та автомобіля BMW Х5, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої дані автомобілі було пошкоджено. За наслідками даної ДТП водіями було складено Європротокол, згідно з яким [PERSON] було визнано винним у настанні даної ДТП. Відповідно до п.9 ст.7 Закону України «Про страхування» здійснюються такі види обов`язкового страхування: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У матеріалах справи наявна копія полісу №АМ/2906913, відповідно до якого АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та громадянином [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів посвідчений полісом. Страхувальником зазначено [PERSON] , а забезпечений транспортний засіб: BMW 520, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , строк дії якого з 13 березня 2018 року до 12 березня 2019 року включно. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, п.3 ч.1 ст.20 Закону «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну в результаті ДТП майну третьої особи, в межах ліміту відповідальності страховика. Згідно зі ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, потерпіла внаслідок ДТП, подає страховику заяву з відповідними додаткам, після розгляду цієї заяви страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, про яке (рішення) має бути письмово повідомлено заявнику протягом трьох робочих днів. Так, [PERSON] від імені відповідача [PERSON] подав 25 квітня 2018 року заяву про виплату страхового відшкодування, на підставі якої 10 травня 2018 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 4315,32 гривень. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача повернути вищезазначені кошти, оскільки ним одержано відповідь на адвокатський запит з Львівської митниці ДФС з якої вбачається, що транспортний засіб BMW 520, реєстраційний номерний знак [NUMBER] був ввезений на митну територію України 24 лютого 2018 року під керуванням громадянина Румунії [NUMBER] , з метою особистого користування. Згідно з ст.380 Митного кодексу України транспортні засоби можуть використовуватись на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспорті засоби в Україну, для їх потреб. Посилається на ст.1212 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Однак, суд відхиляє доводи позивача з наступних підстав. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 30 серпня 2018 року у справі №334/2517/16-ц. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Відповідно до п.1.1.ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; п.1.4. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Оскільки, поліс №АМ/2906913, укладений між АТ «Страхова Група «Ю.БІ.АЙ-КООП», який являється страховиком та громадянином [PERSON] , який зазначений як страхувальник, між ними було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів посвідчений полісом. Отже, правова підстава відповідно до якої відповідач отримав виплату страхового відшкодування не відпала, не визнана недійсною, не скасована, не змінена та припинена. [PERSON] який являться страхувальником, на підставі п.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є особою відповідальність якого застрахована. Оскільки, в ході судового розгляду судом не встановлено відсутність правових підстав, на підставі яких було здійснено виплату страхового відшкодування відповідачеві в сумі 4315,32 гривень, такі в установленому порядку не скасовані, не визнані недійсними, не змінені та не припинені, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог. Враховуючи вищевикладене в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed