Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 5514,19 доларів США, яка складається з: 3373,42 дол. США - боргу та 2140,77 дол. США - відсотків за кредитом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами по справі 11.05.2007 р. був укладений договір № 10-29/3383, строком дії до 10.05.2014 р., з послідуючими змінами та доповненнями, на придбання транспортного засобу, за умовами якого боржнику було надано 18190,0 дол. США. Боржник зобов'язання не виконує, борг та відсотки за договором не сплачує. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник були повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву не надали. Від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, який сплив на час звернення позивача із позовом до суду. представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача. 05.07.2018 р. було відкрите провадження у справі; 23.08.2018 р. за клопотанням відповідача судовий розгляд був відкладений; 24.09.2018 р. за клопотанням представника відповідача судовий розгляд був відкладений, заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишена без розгляду; 05.11.2018 р. у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, позивача було зобов'язано надати докази щодо реструктуризації суми боргу, про проведення якої зазначено в розрахунках суми боргу. Справа розглядається за формою спрощеного провадження, на підставі наявних доказів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі 11.05.2007 р. уклали кредитний договір № 10-29/3383, строком дії, згідно п. 1.1.2. договору, до 10.05.2014 р., із послідуючими змінами до нього, що відповідає ст. ст. 11, 14, 207, 208, 1054-1055ЦК України. До договору 11.05.2007 р. та 20.03.2009 р. вносилися зміни, проте, п. 1.1.2. договору залишився без змін. З урахування строку дії кредитного договору, що визначений п. 1.1.2., строк виконання зобов'язання сплив 10 травня 2014 року. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, у встановлені строки, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст. ст. 549, 610, 611, 1054 ЦК України, боржник за кредитним договором, повинен повернути суму отриманого кредиту, у строк встановлений договором, сплатити встановлені договором відсотки по ньому, а у разі порушення зобов'язання - сплатити штрафні санкції. Відповідач, не заперечуючи факту існування боргу за зобов'язанням, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Як слідує із наявного в матеріалах справи поштового конверту, позивач звернувся до суду із позовом 11 червня 2018 року, після спливу 4 років 1 місяця та 1 дня, з дня, коли сплив термін виконання зобов'язання, тобто після спливу 3 річного строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Про поважність причин пропуску строку позовної давності позивачем суд не повідомлено, а тому, відповідно до вимог ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, так як строки позовної давності за цим зобов'язанням спливли, сторона у спорі заявила про застосування позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, у задоволенні позову повинно бути відмовлено, а судові витрати - покладені на позивача.

Outcome: dismissed