Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що сторонам по справі на праві спільної часткової приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідач [PERSON] .. Проте комунальні послуги та витрати по утриманню квартири здійснює позивач одноособово, що становить для нього значний тягар. Позивач звертався до відповідних комунальних служб з метою здійснення поділу рахунків, але здійснити зазначений поділ немає можливості без відповідного поділу (встановлення порядку користування) житловим приміщенням. Даний факт спонукав позивача звернутись до суду. Просить встановити порядок користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , виділивши йому та [PERSON] житлову кімнату 5 площею 15,9 кв.м., [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату 4 площею 11,4 кв.м., всі інші приміщення залишити в спільному користуванні. Ухвалою Обухівського районного суду від 15.09.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що фактично спору щодо користування квартирою у сторін немає. Відповідачі, його колишня дружина та син в спірній квартирі тривалий час не проживають. До недавна в квартирі проживала його донька [PERSON] з родиною. Останнім часом в квартирі проживає він. Він самостійно несе тягар по утриманню житла, тому просить його позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві та у судовому засіданні зазначила, що вважає позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. У спірній квартирі постійно проживає та користується комунальними послугами лише позивач. Відповідачі у квартирі не проживають та квартирою не користуються, і відповідно не користуються водою, електроенергією та газом. Співвласниками спірної квартири є чотири особи: позивач, дочка позивача, син позивача та колишня дружина позивача. У своєму позові позивач просить виділити у користування сину та дружині кімнату площею 11,4 кв.м., а позивачу та дочці - залишити у користуванні кімнату площею 15,9 кв.м. З таким поділом відповідач [PERSON] не погоджується, оскільки такий поділ є рівномірними та не відповідає часткам кожного співвласника. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] доводи відповідача підтримала та просила відмовити у позові. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому щодо задоволення позову заперечив. Зазначив, що тривалий час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Має власну сім`ю. Запропонований позивачем порядок поділу спільної квартири є неможливим, оскільки виділити в користування кожному власнику окрему кімнату взагалі неможливо, а тим більше обладнати окремий вхід у виділене житлове приміщення. Спільна квартира є двокімнатною та замалою для цього. Всі члени родини є повнолітніми та проживають окремими сім`ями. Тому запропонований варіант встановлення порядку користування квартирою є неприйнятним. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала. Суд, заслухавши позивача та відповідача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу свої заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1994 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку № 7241 від 18.09.2019 року, у квартирі за адресою [ADDRESS] , к в. 17 зареєстровано двоє осіб: [PERSON] (заявник) та [PERSON] (колишня дружина). Відповідно до копії Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з: коридор - 7,7 кв.м., санвузол - 4,4 кв.м., кухня - 8,2 кв.м., житлова кімната - 11,4 кв.м., житлова кімната 15,9 кв.м., балкон - 1,4 кв.м. Як вбачається з копії довідки № 550 від 09.10.2020 року виданої виконавчим комітетом Буртівської сільської ради Кагарлицького району, [PERSON] , проживає в сулі Бурти Кагарлицького району по [ADDRESS] , без реєстрації. Згідно копії акту від 05.02.2020 року складеного депутатом Обухівської міської ради Паєнко О.В. у присутності громадян [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що громадянка [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрована, проте фактично не проживає. Як вбачається з копії акту від 27.10.2020 року складеного депутатом Обухівської міської ради Гелі В.М., встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з 2019 року. У своєму позові позивач просить встановити наступний порядок користування квартирою, виділивши відповідачам [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,4 кв.м., а позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] житлову кімнату площею 15,9 кв.м. В загальному користуванні залишити: кухню, санвузол, коридор. Приписами статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьоїстатті 358 ЦК Українипри встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Порядок користування житловими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у вказаному майні. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України надання співвласнику у користуванні частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна надання якого у користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників, може бути допущений відступ від засади відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Квартира за адресою [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 11,4 кв.м. та 15,9 кв.м., кухні 8,2 кв.м., санвузла 4,4 кв.м., коридору 7,7 кв.м., балкону площею 1,4 кв.м. Виділити у користування кожному зі співвласників приміщення, які будуть відповідати за розміром частці кожного зі співвласників у вказаному майні не виявляється можливим. Домовленості між співвласниками щодо відступу від засад відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні відсутні. Виділення відповідачам у користування однієї кімнати також є неможливим, оскільки не відповідає санітарним нормам. Крім цього, позивач з донькою та відповідач [PERSON] є повнолітніми особами різної статі, а тому не можуть проживати в одній кімнаті. Таким чином, встановлення запропонованого сторонами порядку користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону та порушує права сторін. З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed