Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просив суд Стягнути з [PERSON] . на його користь суму боргу за договорами позики від 22 січня 2013 року та 19 лютого 2013 року в розмірі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 151011, 23 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 5684,34 грн., а всього загальну суму 156695,57 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 22 січня 2013 року він, [PERSON] позичив Відповідачу [PERSON] 5000,00 доларів США, що станом на 05.08.2014 р. становить за курсом НБУ (за 1 долар - 12,531031 грн.) 62655,16 грн., строком до 01 травня 2013 року. На підтвердження укладеного договору позики Відповідач [PERSON] видав йому розписку. Крім цього, 19 лютого 2013 року він, Позивач позичив Відповідачу ще 5000,00 доларів США строком до 01 травня 2013 року і у цьому випадку на підтвердження укладеного договору позики Відповідач [PERSON] видав відповідну розписку. У встановлений строк, як зазначив Позивач, Відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання. Під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. А тому позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні уповноважений представник Позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, належним чином, згідно вимог ст. ст.74 - 75 ЦПК України через оголошення в друкованому засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур'єр». За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності Відповідача, та зі згоди сторони Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника Позивача, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, оцінивши в сукупності подані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 22 січня 2013 року [PERSON] позичив Відповідачу [PERSON] 5000,00 доларів США строком до 01 травня 2013 року. На підтвердження укладеного договору позики Відповідач [PERSON] видав йому розписку. 19 лютого 2013 року Позивач [PERSON] позичив Відповідачу 5000,00 доларів США строком до 01 травня 2013 року. На підтвердження укладеного договору позики Відповідач [PERSON] видав відповідну розписку. Вказані розписки містяться в матеріалах справи. У встановлений строк Відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання і борг Позивачеві не повернуто. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника віддати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтю 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму • боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Станом на 05.08.2014 р. сума в розмірі 5000 дол США становить за курсом НБУ (за 1 долар - 12,531031 грн.) 62655,16 грн. Враховуючи вищенаведене розрахунок 3 % річних становитиме: з 02.05.2013 р. по 31.12.2013 р. кількість діб становить 244: 125310,32 х 3% : 365 х 244 - 2513,07 грн. з 01.01.2014 р. по 05.08.2014 р. кількість діб становить 247: 125310,32 х 3% : 365 х 247 - 2543,97 грн. Таким чином, суд вважає підставним розрахунок Позивача, згідно із яким загальна сума відсотків станом на 05.08.2014 р. становить 5057,04грн. Розрахунок інфляційних збитків згідно з даними, наведеними в повідомленнях Держкомстату України становить за період з травня по грудень 2013 року, сумарний індекс інфляції становить 100,4%, а отже за період з травня по грудень 2013 року включно сума інфляційних збитків із позики 125310,32 грн. становить: 125310,32 х 100,4/100-125310,32 = 501,24 грн. За період з січня по липень 2014 року включно сумарний індекс інфляції становить 112,0%, а отже за відповідний період сума інфляційних збитків із позики 125310,32 грн. становить: 125310,32 х 112,0/100-125310,32 = 15037,24 грн. Отже загальна сума інфляційних збитків становить: 15538,48 грн. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved