Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 21 лютого 2007 року у розмірі 25 677 грн. 32 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп., зазначаючи, що 21 лютого 2007 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого вона одержала від позивача кредит в сумі 5 440 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 22 жовтня 2018 року складає 25 677 грн. 32 коп., з яких: 7 619 грн. 99 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 358 грн. 41 коп. заборгованість за пенею, а також 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 198 грн. 92 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, посилання відповідача, зазначені на обґрунтування своїх заперечень вважає безпідставними. Відповідач у судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частко в частині стягнення з неї процентів за користування кредитом та фіксованої частини штрафу. В іншій частині позовних вимог просить відмовити з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 21 лютого 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримала від позивача кредит в сумі 5440 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с.14-28/. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, що підтверджується її особистим підписом у заяві /а.с.13/. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки за його користування, перевіряти платіжний ліміт, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.7 «Умов та Правил надання банківських послуг» власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню офердтрафту. Згідно п.2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку клієнт має виконати зобов`язання з повернення кредиту, виплати винагороди банку. Відповідно до 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушення позичальником строків платежу по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Згідно розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, відповідач станом на 22 жовтня 2018 року має заборгованість у розмірі 25 677 грн. 32 коп., з яких: 7 619 грн. 99 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 16 358 грн. 41 коп. заборгованість за пенею, а також 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 198 грн. 92 коп. штраф (процентна складова) /а.с.8-12/. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь пені та штрафів суд виходить з наступного. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором більш ніж на 30 днів (п. 2.1.1.7.6 Умов). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені як різновидів неустойки є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобов`язання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 198 грн. 92 коп. штрафу (процентна складова), нарахованого у відповідності з кредитним договором також переконливо свідчать про безпідставне намагання застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а тому сума боргу підлягає зменшенню на 1 198 грн. 92 коп. - штрафу (процентна складова) з вищевикладених підстав. Щодо посилань відповідача про сплив позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, судом встановлено, що останній платіж відповідачем було здійснено 27 липня 2017 року шляхом внесення нею сум на погашення заборгованості за кредитним договором. Виходячи з наведеного, вчинення відповідачем дій, відповідно до положень статті 264 ЦК України, свідчать про переривання строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач внесла 27 липня 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся 18 січня 2019 року, тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. На підставі викладеного, оцінивши зібрані у справі докази як кожний окремо, так і в сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову у розмірі 8119 грн. 99 коп., з яких: 7 619 грн. 99 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина). Відповідно до вимогст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial