Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 липня 2005 року в Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №519. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі у сторін народились діти: син [PERSON] [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] і знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Син [PERSON] проживає разом з матір`ю, відповідачем по справі, [PERSON] . На його утримання позивач виплачує аліменти, стягненні в судовому порядку, водночас [PERSON] виплачує кошти на утримання відповідачки до досягнення сином Микитою трьох років. Від стягнення аліментів на сина [PERSON] відповідачка, враховуючи ті обставини, що син проживає із [PERSON] і знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні відмовилась (справа №523/526/18; провадження №2/523/1452/18 Суворовського райсуду м.Одеси). Оскільки всі намагання зберегти сім`ю не увінчались успіхом, позивач також звернувся з позовом про розірвання шлюбу, котрий також розглядається судом. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати із позивачем, [PERSON] , а сина [PERSON] , [INFO] , - залишити проживати з відповідачкою, [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 7,8). Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги. (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, надав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. (а.с. 27). Представник третьої особи, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не прибув, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Окрім того, долучив до матеріалів справи висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за №01-05-3/368 вх. від 09.09.2019 року. Згідно зазначеного висновку орган опіки вважає доцільним визнати місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] ; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . (а.с. 32-34). Згідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 липня 2005 року в Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №519. Після реєстрації шлюбу відповідачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». У шлюбі у сторін народились діти: син [PERSON] [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку за №01-05-3/368 вх. від 09.09.2019 року орган опіки вважає доцільним визнати місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] ; визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . (а.с. 33,34). Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Підсумовуючи наведене, захищаючи права та інтереси дітей, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання дітей згідно наданого органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради висновку, оскільки це є найбільш доцільним та сторони дійшли згоди саме до такого визначення місця проживання малолітніх дітей. При цьому, суд звертає увагу на те, що батьки не обмежені у своєму праві на спілкування з дітьми, можуть і повинні проявляти турботу відносно дітей та приймати участь у їх вихованні, реалізувавши свої права шляхом домовленості один одним щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, чи за судовим рішенням.

Outcome: approved