Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, зазначивши, що\~ в провадженні Заводського ВДВС м. Кам?янське перебувало виконавче провадження № 51898031 по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим листом № 369/1442/16 від 10.06.2016 р. боргу на загальну суму 214 709,10 грн. 24.01.2018 року було отримано лист Заводського ВДВС м. Кам?янське з пропозицією залишити за особою непродане на торгах майно [PERSON] , а саме житловий будинок [ADDRESS] ?янське за ціною 155393,00 грн. Наприкінці лютого 2018 року він отримав постанову про передачу майна стягувучу у рахунок погашення боргу від 14.02.2018 року. На підставі документів він має право зареєструвати право власності\~ та отримати свідоцтво про право власності. Коли він звернувся до нотаріуса із питанням про реєстрацію право власності на майно йому було повідомлено, що на майно накладений арешт, даний арешт було накладено на майно боржника в іншому виконавчому провадженні, номер невідомий.\~\~\~ Тому просить суд зняти арешт з майна будинок [ADDRESS] янське [ADDRESS] , накладений Заводським відділом державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська МУЮ згідно постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 26.08.2009 р.; вилучити запис про арешт майна будинку [ADDRESS] янське [ADDRESS] з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області не з`явився, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини не явки до суду не повідомив. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~ Як вбачається з матеріалів справи, листом Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області від 28.01.2019 р. за вих. №6/2382 повідомлено, щодо накладених арештів на майно [PERSON] , а саме, що на виконанні у відділі перебували інші виконавчі провадження по яким [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, та по яким не сплачено борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження (а.с.5). Як вбачається з матеріалів справи, Заводським відділом державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного Територіального Управління Юстиції у Дніпропетровській області на адресу [PERSON] направлено до відома постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.02.2018 р. винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 369/1442/16 від 10.06.2016 р. виданого Києво Святошинським районним судом Київської області (а.с.7). Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~ Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Враховуючи викладене та те, що існування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.08.2009 року про арешт будинку [ADDRESS] заважає позивачу [PERSON] реалізувати право на державну реєстрацію права власності та отримання свідоцтва про право власності на будинок, а тому накладений арешт на майно підлягає скасуванню.

Outcome: approved