Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку, посилаючись на те, що у комунальній власності громади м. Нова Каховка перебуває житловий будинок для малих сімей, зареєстрований як гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Наймачем житлової кімнати [NUMBER] в ньому є [PERSON], вона має неповнолітню доньку - [PERSON]. У гуртожитку останні не мешкають з січня 2016 року, але в добровільному порядку з реєстрації з вищевказаного житлового приміщення не знімаються, що порушує права територіальної громади та створює перешкоди в користуванні нерухомим майном. В ході судового розгляду представник позивача, з урахуванням змін позовних вимог, просила усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з нього відповідачів. Як на підставу для задоволення цих вимог посилалась на їх не проживання у спірному приміщення без поважних причин понад шестимісячний строк, не заперечуючи при цьому відсутність на даний час заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вказала, що з 2008 року цей гуртожиток є комунальною класністю. [PERSON] тривалий час не користується своєю кімнатою, виїхала з України на заробітки, а в черзі на поліпшення житлових умов у громади міста перебуває 753 сім`ї , а тому позивач вважає, що відповідачка та її донька підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надіславши письмову заяву про розгляд справи без її участі . В ній проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що вона та її донька [PERSON], постійно проживають у спірній кімнаті, там зареєстровані і іншого житла не мають. Кімнату отримував її батько - [PERSON], який працював на ВАТ «Південелектромаш», вона вселилась разом з ним. Так, вона дійсно часто виїздить за межі міста на заробітки, проте, ця відсутність не є тривалою, а її донька постійно проживала у гуртожитку впродовж всього часу, аж до вересня 2016 року, інколи ходила ночувати до бабусі, оскільки на секції не було води. З вересня 2016 року донька поїхала на навчання. За житло кошти сплачуються вчасно, заборгованості немає. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області проти задоволення позову в частині виселення з гуртожитку неповнолітньої [PERSON] заперечував, посилаючись на порушення в такому разі її житлових прав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 09.09.2009 року встановлено, що жила будівля сімейного гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю та належить територіальній громаді м. Нова Каховка в особі міської ради, передана згідно рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради №453 від 23.12.2008 року «Про затвердження актів приймання-передачі гуртожитків ВАТ «Південелектромаш» до комунальної власності» . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зареєстрована в кімнаті [NUMBER] цього гуртожитку з 2000 року, а її дочка [PERSON] - з 2001 року, наймачем з 2013 року є [PERSON].(рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області № 17 від 22.01.2013 року). Проти того, що їх вселення відбулось у встановленому законом порядку, вони не мають іншого постійного місця реєстрації, представник позивача в судовому засіданні не заперечувала, тому суд вважає ці обставини встановленими (ч.1 ст. 61 ЦПК України). З актів обстеження від 21.01.2016 року, 21.03.2016 року, 20.05.2016 року та 21.07.2016 року вбачається, що наймачі кімнати [NUMBER], в будинку [ADDRESS] в ній не проживають з серпня 2014 року, в гуртожитку не з`являються, внески на експлуатаційні витрати та спожиту електроенергію не сплачують, при цьому заяви про тимчасове не проживання вони не надавали. Разом з тим, з наданих суду відповідачкою копій квитанцій про нарахування плати за комунальні послуги та квитанцій про їх сплату вбачається що [PERSON] заборгованості по ним на даний час не має. З довідки голови правління ОСББ «НК Перемоги 3-а» вбачається, що [PERSON], за адресою: [ADDRESS] у травні 2016 року було встановлено та підключено індивідуальний засіб обліку електричної енергії. З довідки, виданої директором ЗОШ І-ІІІ ступенів Новокаховської міської ради №10, вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно навчалась у цій школі та у 2016 році закінчила 9 класів. Згідно наданої суду відповідної довідки з 01.09.2016 року [PERSON] навчається в Державному бюджетному професіональному освітньому закладі Департаменту охорони здоров`я м. Москви на першому курсі очної форми навчання, дата закінчення навчання є 30.06.2020 рік. Отже, суд вважає недоведеними доводи позивача про постійне не проживання відповідачів у спірному жилому приміщенні без поважних причин. Одночасно позов не підлягає задоволенню з інших підстав. Так, свої позовні вимоги про виселення [PERSON], [PERSON] Новокаховська міська рада обґрунтувала тим, що останні протягом тривалого часу (понад 6 місяців) без поважних причин у гуртожитку не проживають, що підтверджується відповідними актами про їх відсутність осіб, а їх реєстрація позбавляє позивача можливості надати вказану кімнату іншим особам. Але, відповідно до вимог ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України, держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Оскільки позивач заявив позов про виселення відповідачів з посиланням на ст.ст.71,72, 132 ЖК України, суд перевіряв наявність лише цих підстав і відповідність їх вимогам житлового законодавства. Питання реалізації мешканцями гуртожитків конституційного права на житло регулюється Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на захист права на житло громадян, які не мають власного житла, більше 5 років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Згідно ст. 19 даного Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої (стаття 20 цього Закону). Отже, виселення з гуртожитку, право на проживання в якому було отримано у встановленому законом порядку, без надання іншого житла, придатного для проживання, або в разі, якщо цей будинок не визнано у встановленому Законом порядку аварійним чи не придатним для проживання людей, суперечить вимогам Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» Стаття 71 ЖК встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Змінами до законів «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-ХІІ, «Про приватизацію державного майна» від 4.03.92 №2163-ХІІ передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (закон «Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках» від 3.03.2005 №2453-ІV). Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до закону «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняний до правового режиму житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми стст.71, 72 ЖК . З урахуванням подібності правовідносин щодо користування житловою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч.1 ст.71 ЖК УРСР щодо відсутності осіб, які мають право користування житловим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на житлове приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася житлова площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення) (Постанова Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1166цс15). Виходячи із зазначеного, відсутність осіб у жилому приміщенні протягом шести місяців без поважних причин є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування ним, а для виселення із гуртожитку такої підстави житловим законодавством України не передбачено. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] на законних підставах вселились до гуртожитку по [ADDRESS], більше 15 років проживають в ньому, вона та її неповнолітня дитина зареєстровані у спірному приміщенні, гуртожиток є придатним для проживання , не знаходиться в аварійному стані, іншого житла відповідачі не мають, а також, виходячи з положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відсутності у чинному законодавстві України такої підстави для виселення мешканців гуртожитку як не проживання в ньому без поважних причин протягом шести місяців (ст.ст. 71,72 ЖК України), тобто, в зв»язку із втратою права користування жилим приміщенням, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Слід зазначити, що в своєму позові позивач, хоча і послався також на ст. 132 ЖК України, підстав, передбачених цією статтею, в обгрунтування вимог про виселення відповідачів не вказав, крім того у даному спорі вона застосуванню не підлягає, оскільки спірне житло надавалось останнім не у зв»язку із трудовими відносинами або навчанням. Новий власник гуртожитку - Новокаховська міська рада, якій останній належить, використовують його в якості майна, що здається в найм (оренду) за цивільно-правовими угодами, а не у розумінні гуртожитку а тому закріплені у нормах житлового законодавства, зокрема, у ст.ст. 128 , 132 ЖК України права попереднього наймодавця, що пов»язані з існуванням трудових відносин між ним та громадянами, як працівниками, в порядку ст.814 ЦК України в цій частині до нових власників гуртожитку не переходять. Враховуючи всі вищенаведені обставини у їх сукупності, правові підстави для виселення відповідачів з житлового приміщення без надання їм іншого жилого приміщення відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed