Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.03.2007р. № 127 будинкам [ADDRESS] надано статус житла для тимчасового проживання. На підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.06.2009р. № 298 будинкам [ADDRESS] надано статус гуртожитків для проживання сімей, за винятком кімнат №№ 29, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 45, 63, 73, 74,75 будинку № 6-А. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 31.01.2012р. № 580-20 гуртожитки, що перебували на балансах житлово-експлуатаційних організацій міста, передано на баланс КП «Дирекція замовника». Балансоутримувачем будинку № [ADDRESS] на даний час є КП «Дирекція замовника». За інформацією, наданою КП «Дирекція замовника», у кімнаті № 19 в гуртожитку на [ADDRESS] проживає троє осіб: [PERSON].(який зареєстрований в кім. 16), його колишня дружина [PERSON] та її сестра [PERSON] Вони самовільно без будь-яких правових підстав зайняли цю кімнату гуртожитку та продовжують проживати у ній до теперішнього часу. Зі слів мешканців кімнат № 17 та № 20 вказаного гуртожитку, [PERSON] поселився в кімнаті № 19 без відповідних на те документів та проживає в цій кімнаті без реєстрації вже більше 10 років. Дані обставини підтверджуються актом комісійного обстеження кімнати № 19, складеного КП «Дирекція замовника» від 03.04.2014р. Згідно довідки КП «Дирекція замовника» від 07.04.2014р. № 779 у кімнаті № 19 по [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає. [PERSON], відповідно до довідки № 782 зареєстрований у кімнаті № 16 по [ADDRESS]. Єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, проте відповідачам такий не надавався. Відповідач [PERSON] звертався до суду з позовом про визнання права користування вказаним житловим приміщенням, зобов'язання укладення договору найму. Рішенням суду від 19.04.2013р. в задоволення позову відмовлено. Відтак вважає, що відповідачі підлягають виселенню з вказаної кімнати гуртожитку та просив суд виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без надання їх іншого жилого приміщення з кімнати № 19 по [ADDRESS], та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав, однак подав суду письмове заперечення (а.с.55-56). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Заслухавши представника позивача [PERSON] та третю особу [PERSON] враховуючи письмове заперечення відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає наступне. Ухвалою суду від 04.08.2014р. (а.с.68) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено [PERSON] (за заявою останнього). Відповідно ч. 1, 2 ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.03.2007р. № 127 будинкам [ADDRESS] надано статус житла для тимчасового проживання (а.с.5). На підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 16.06.2009р. № 298 будинкам [ADDRESS] надано статус гуртожитків для проживання сімей, за винятком кімнат №№ 29, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 45, 63, 73, 74,75 будинку № 6а (а.с.6). Рішенням Івано-Франківської міської ради від 31.01.2012р. № 580-20 гуртожитки, що перебували на балансах житлово-експлуатаційних організацій міста, передано на баланс КП «Дирекція замовника» (а.с.8). У відповідності до п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. №422 «Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання» ордер та договір найму є підставою для вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання і для користування таким житлом на договірних умовах. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В той же час, як вбачається з довідки КП «Дирекція замовника» від 07.04.2014р. № 779 в кімнаті № 19 по [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає, а відповідно до довідки КП «Дирекція замовника» № 782 від 07.04.2014р. - [PERSON] зареєстрований в кім. 16 по [ADDRESS] (а.с.10,11). Судом також встановлено, що [PERSON] звертався в суд з позовом до Івано-Франківського МВК, КП «Дирекція замовника» з позовом про визнання права користування житлом - спірною кімнатою № 19, однак рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.03.2013р., яке набрало законної сили, у позові відмовлено (а.с.12-13). Обставини про те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] самовільного зайняли кімнату № 19 по [ADDRESS], підтверджується актом від 03.04.2014р., складеним працівниками КП «Дирекція замовника» (а.с.9). Ч. 3 ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, а відповідно до ч. 3 ст. 116 цього Кодексу осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їх іншого жилого приміщення. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів про те, що Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради приймалося рішення про надання кімнати № 19 по [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] та видавався ордер на вселення їх в дане житлове приміщення, відповідачами суду не подано, як і не подано доказів про те, що вони займають спірне житло правомірно, на законних підставах. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в повній мірі є обґрунтованими, а відтак позов слід задоволити та виселити відповідачів з спірного житлового приміщення - кімнати № 19, що на [ADDRESS] без надання їм іншого житлового приміщення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved