Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 3 538 758,30 гривень, та 3% річних у розмірі 20 649,24 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що 21.12.2020 року він за угодою позики передав позичальнику [PERSON] у власність 124 750,00 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем була надана розписка від 21.12.2020 року. Строк виконання зобов`язання щодо повернення коштів власноручно зазначено у розписці протягом одного тижня, тобто кінцевий строк повернення коштів 29.12.2020 року. Відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання та до теперішнього часу борг не повернув. Враховуючи наведене просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 25.101.2021 року у справі відкрито позовне провадження та призначено підготовче засідання. 03.08.2021р. підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Міщанінцев О.В. в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи за допомогою рекомендованого повідомлення за зареєстрованим місцем проживання, причин своєї неявки не повідомив, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити рішення. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Згідно з ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів та передбачених законодавством підстав. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до розписки від 21.12.2020 року [PERSON] взяв в борг в [PERSON] 124 750,00 доларів США,які зобов`язався повернути протягом одного тижня часу, а саме до 29.12.2020р. Станом на час розгляду справи свого зобов`язання не виконав. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а наявність оригіналу договору позики у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 6 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги, що відповідач доказів належного виконання умов договору не надав, а також не надав доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з його вини, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Пунктом14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача договором позики, який підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання сплатити винагороду за користування даними коштами, а тому, враховуючи відсутність доказів повернення боргу, відповідно до вимог ст.545 ЦК України, те, що відповідач відзиву на позовну заяву не надав, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю та стягнення суми боргу та трьох відсотків річних, згідно розрахунку позивача, який міститься в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладається на відповідача. Так, як позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11350,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні в суд із позовом до відповідача та судовий збір в розмірі 12258,00 грн, який був сплачений позивачем при зверненні в суд із заявою про забезпечення позову, а всього 23608,00\~(\~двадцять три\~шістсот вісім)\~гривень судового\~збору. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved