Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право власності належить гуртожиток, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. К.Маркса, 40-А. Відповідачі є наймачами та не проживають в гуртожитку більше 6 місяців. Станом на березень 2016 року з відповідачами не укладено жодного договору найму. Відповідачі проживали на підставах родинних відносин та на підставі колишніх трудових відносин. Але відповідачі відмовляються знятися з реєстраційного обліку самостійно.\~\~ У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в гуртожитку Херсонського УВП УТОГ, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. К.Маркса, 40-А. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Представники позивача в судове засідання надали заяви відповідно до яких просили провести розгляд справи без їх участі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представники третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що Херсонському учбово-виробничому підприємству Українського товариства глухих на підставі свідоцтва про право власності від 18.08.2000 року належить гуртожиток по вул. К.Маркса, 40-А в м. Херсоні. Право колективної власності зареєстровано в КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради 01.09.2000 року за реєстровим № 1140. Як вбачається з договору найму житлової площі у гуртожитку від 10.12.2008 року, форми № 16 на [PERSON], форми № 16 на [PERSON], картки реєстрації особи на [PERSON], копії паспорта серії МР080835, виданого на імя [PERSON], картки реєстраційної особи на [PERSON], форми № 16 [PERSON], відповідачі є наймачами кімнат в гуртожитку по вул. К.Маркса, 40-А в м. Херсоні. Відповідно до доповідної завідувача гуртожитку Херсонського УВП УТОГ від 20.07.2014 року, 10.04.2014 року та від 29.09.2014 року відповідач [PERSON] в гуртожитку не проживає протягом трьох місяців. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Статтею 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником вказаного вище гуртожитку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.\~

Outcome: approved