Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив розірвати шлюб зареєстрований 17.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 751. Від спільного шлюбу є неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 18.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 20) та донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 09.01.2013 року виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 02), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через постійні сварки, скандали та непорозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивач вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити його позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved