Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди завданої в наслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 вересня 2017 року відповідач по справі [PERSON] , приблизно о 20 годині 45 хвилин, будучі пішоходом, переходив проїжджу частину у непередбаченому для цього місті, не переконався у безпеці, в наслідок чого на його здійснив наїзд транспортний засіб «Маzda СХ-7» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим заподіяв транспортному засобу технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. 03 жовтня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва у справі відповідача було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України. Відповідно експертної оцінки матеріальна шкода склала 42799,18 грн., яку позивач бажає стягнути з відповідача. У судове засідання позивач У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так 09 вересня 2017 року відповідач по справі [PERSON] , приблизно о 20 годині 45 хвилин, будучі пішоходом, переходив проїжджу частину у непередбаченому для цього місті, не переконався у безпеці, в наслідок чого на його здійснив наїзд транспортний засіб «Маzda СХ-7» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим заподіяв транспортному засобу технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. 03 жовтня 2017 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва у справі відповідача було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України. Постановою суду встановлено, що в наслідок протиправних дій відповідачем було заподіяно технічні пошкодження транспортному засобу який належить [PERSON] , що стало наслідком завдання останньому матеріальної шкоди. 26.12.2017 року експертом-оцінювачем Василенко Віктором Івановичем було складено звіт № 93/12/17 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), яким встановлена вартість матеріального збитку, нанесеного власнику в наслідок пошкодження КТЗ Маzda СХ-7 р/н [NUMBER] у розмірі 42799,18 грн. 11 січня 2018 року позивачем було відправлено на адресу відповідача лист-претензію щодо добровільного відшкодування матеріального збитку нанесеного позивачу в наслідок ДТП. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд виходить з того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України. Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого. Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.12.2019 року у справі № 601/1304/15-ц. А отже суд приходить до наступного висновку, що необережність потерпілого (пішохода) не є підставою для покладення на нього відповідальності за шкоду, завдану джерелу підвищеної небезпеки, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed