Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, третя особа - прокуратура Хмельницької області, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з часу порушення кримінальної справи 20 травня 1998 року незаконно перебував під слідством і судом 15 років 5 місяців 17 днів. Тривалий час вимушений був з'являтися на виклики слідчого та суду, для проведення слідчих дій та чисельні судові засідання в суди різних інстанцій, на що було затрачено багато коштів та часу. Був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності принижувало його честь та гідність. Органи досудового розслідування вперто продовжували обвинувачувати його у вчиненні тяжкого злочину, а суди у деяких випадках приймали незаконні та несправедливі рішення. З їх потурання він виглядав злочинцем в очах потерпілої від злочину, якого не скоював. Для того, щоб добитися справедливості ним потрачено п'ятнадцять років життя, що в деякій мірі сприяло тому, що він став інвалідом другої групи, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь 500000 гривень для відшкодування моральної шкоди, шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі, проте подав заперечення на позов у якому позов не визнав, вказав, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі,оскільки є лише юридичною особою створеною державою. Як в позовній заяві так і доданих до неї документах позивач жодним чином не обґрунтував та не довів, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган Казначейства завдав останньому, та у чому полягала протиправність діяння саме цього органу, як відповідача. Представник третьої особи вважав, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з тривалості перебування позивача під слідством і судом протягом 173 місяців 17 днів, тобто, з часу пред'явлення обвинувачення - 25 травня 1998 року по час вступу в законну силу виправдувального вироку - 14 листопада 2012 року і розмір моральної шкоди має становити 211381 гривень. Суд, заслухавши позивача та його представника, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 20 травня 1998 року органами досудового слідства порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1, ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) та 25 травня 1998 року [PERSON] притягнуто, як обвинуваченого за ч.1, ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) і обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. За вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24 червня 1998 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні злочинів та призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст.1 Закону України «Про амністію» від основного покарання звільнено. За ч.1 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) виправдано. Також стягнуто на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 2146,27 гривень, моральну шкоду в розмірі 1500 гривень та судові витрати. Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 28 липня 1998 року вирок від 24 червня 1998 року скасовано, а справу направлено для проведення додаткового розслідування. В жовтні 2002 року справа з обвинувальним висновком про обвинувачення [PERSON] направлена до Віньковецького районного суду і ухвалою від 31 жовтня 2002 року знову повернута прокурору для проведення додаткового розслідування. В червні 2003 року справа з обвинувальним висновком щодо [PERSON] у вчиненні злочину за ч.1, ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) знову направлена до Віньковецького районного суду і вироком від 25 липня 2003 року його визнано винним за ч.1 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) і призначено покарання у виді 1100 гривень штрафу за ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) виправдано. Стягнуто моральну та матеріальну шкоду, витрати на лікування на користь потерпілої. 24 вересня 2003 року судовою палатою в кримінальних справах Хмельницького апеляційного суду вирок від 25 липня 2003 року скасовано і постановлено новий вирок, яким [PERSON] визнано винним за ч.1 та ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) і призначено покарання у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.1 Закону України «Про амністію» від основного та додаткового покарання звільнено, також стягнуто на користь потерпілих шкоду, судові витрати та витрати на лікування. За ухвалою від 13 січня 2004 року колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вказаний вирок скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою від 22 лютого 2006 року колегії суддів палати з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області вирок суду від 25 липня 2003 року скасовано, а справу направлено на додаткове розслідування. В грудні 2007 року справа з обвинувальним висновком про обвинувачення [PERSON] направлена до Віньковецького районного суду і постановою суду від 10 листопада 2008 року повернута прокурору для проведення додаткового розслідування. В травні 2011 року справа знову направлена до Віньковецького районного суду і вироком від 12 грудня 2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину за ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р) та на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності звільнено у зв'язку із закінченням строків давності та стягнуто моральну та матеріальну шкоду. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 березня 2012 року вирок Віньковецького районного суду скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в іншому складі суддів. Вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 червня 2012 року [PERSON] за ч.1, ч.2 ст.215 КК України (в редакції 1960р.) виправдано. Запобіжний захід - підписку про невиїзд скасовано. Цивільні позови залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14 листопада 2012 року вирок Новоушицького районного суду від 13 червня 2012 року залишено без змін. За ухвалою від 07 листопада 2013 року колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Новоушицького районного суду від 13 червня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 14 листопада 2012 року залишено без змін. Відповідно до ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальну справу закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно зі ст.4 цього ж Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Враховуючи норми п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, позивач має за період із 25 травня 1998 року ([PERSON] притягнуто, як обвинуваченого за ч.1, ч.2 ст.215 КК України і обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд) до 14 листопада 2012 року (день набрання чинності виправдувального вироку), тобто за 173 місяці 20 днів. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки у зв'язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності переніс душевні страждання і переживання, а їх наслідки позначилися на стані здоров'я. За час перебування на підписці про невиїзд позивач був позбавлений конституційного права громадянина України вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України чи за її межами у будь-якому напрямку, у визначений ним спосіб чи час. При прийнятті рішення суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача, характер немайнових витрат, те, що позивач за час перебуванням під слідством і судом був обмежений в здійсненні нормальних життєвих зв'язків, а в очах потерпілої та мешканців містечка, в якому проживає, впродовж останніх п'ятнадцяти років виглядав злочинцем. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року складає 1218 гривень. У зв'язку з тим, що позивач на протязі 173 місяців 20 днів незаконно знаходився під слідством у якості обвинуваченого і підсудного з обранням йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання, суд вважає, що цим самим органи досудового розслідування, прокуратури завдали позивачу моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до погіршення і позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок державного бюджету України на користь позивача компенсацію за моральну шкоду. Разом з тим, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, з врахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, отриманих позивачем, а також те, що вироком суду позивача виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, суд вважає, що розмір моральної шкоди завданої позивачу за кожен місяць перебування під слідством і судом необхідно визначити у розмірі 1818 гривень, а загальна сума відшкодування буде становити 315726 гривень (1818 гривень х 173 місяці 20 днів). Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного Кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Дотримуючись принципів справедливості, виваженості та розумності, виходячи із визначеного вище розміру відшкодування за 173 місяці 20 днів перебування під слідством і судом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача для відшкодування моральної шкоди грошові кошти у вказаному вище розмірі шляхом безспірного їх списання із єдиного казначейського рахунку.

Outcome: partial