Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить постановити рішення про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, що утворилась за період з 23.09.2015 по 01.07.2017 у розмірі 29\~095,05 грн., згідно виконавчого листа від 06.11.2013, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області по справі № 2/1019/901/12 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дочки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після набрання даним рішенням суду законної сили, між ним та [PERSON] була домовленість, що він буде сплачувати кошти на утримання дочки самостійно, а тому за заявою [PERSON] від 23.09.2015 постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу. З жовтня 2015 року він добровільно сплачував кошти на утримання дочки. Заборгованості по сплаті аліментів він не мав. У квітні 2017 року відповідачка направила даний виконавчий лист до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Державним виконавцем на підставі заяви відповідачки відкрите виконавче провадження та нараховано заборгованість по аліментах з 23.09.2015 по 01.07.2017 у розмірі 29\~095,05 грн., що не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки заборгованості по аліментах він не мав, своєчасно сплачував кошти на утримання дочки, навіть у більшому розмірі, ніж передбачено рішенням суду. Проте, банківські документи щодо сплати він не зберіг. Для відповідачки не існувало будь-яких причин для предявлення виконавчого листа для примусового виконання до квітня 2017 року. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши про їх безпідставність та необґрунтованість. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, судом було встановлено наступне. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області по справі № 2/1019/901/12 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дочки, на підставі якого 06.11.2013 видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби [PERSON] від 23.09.2015 на підставі заяви стягувача (відповідача по справі) було повернуто даний виконавчий документ. 28.03.2017 відповідач звернулась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого документу. Державним виконавцем було нараховано заборгованість по аліментах за період з 23.09.2015 по 01.07.2017, виходячи із розміру середньої заробітної плати у Переяслав-Хмельницькому районі за вказаний період. Дана заборгованість становить 29\~095,05 грн. За правилами ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості обчислюється державним виконавцем. Посилання позивача на норми ст. 191 СК України щодо неможливості присудження аліментів за минулий час є безпідставним, оскільки даний спір стосується не стягнення аліментів з платника аліментів, а стягнення заборгованості по аліментах, розмір яких вже визначений судовим рішенням. Позивач в судовому засіданні подав докази ? квитанції банків про перерахування [PERSON] коштів на загальну суму 3\~000 грн., а саме: квитанція від 11.02.2016 на суму 500 грн.; квитанція від 07.03.2017 1\~000 грн.; квитанція від 16.06.2017 1\~500 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також підтвердила, що позивачем за період з вересня 2015 року по березень 2017 року сплачено їй в добровільному порядку 3 000 грн. Всі інші копії квитанцій про перерахування позивачем [PERSON] грошових коштів, суд не приймає як належний доказ по суті даного спору, оскільки вони були сплачені позивачем у період після 01.07.20107, який не охоплений довідкою державного виконавця про нарахування заборгованості по аліментах. Посилання позивача на ту обставину, що він своєчасно та добросовісно сплачував аліменти у період з вересня 2015 року по липень 2017 року, але банківські документи він не зберіг, судом не можуть бути розцінені як допустимі та належні докази, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України), а позивач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.60 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial