Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього в користь відповідача на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 09 серпня 2017 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області з нього в користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що погоджувався на вказаний розмір аліментів, оскільки він разом з відповідачем спільно проживали в орендованій останньою квартирі за оренду якої платив він. В листопаді 2017 року сторони по справі остаточно припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо. Позивач зазначає, що на даний час він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 2500 гривень, оскільки він ніде не працює, будь-яких інших доходів немає, проживає в селі разом з батьками. Попри те, позивач не відмовляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання малолітньої дитини, згідний сплачувати аліменти на ї утримання, однак в меншому розмірі. Просить зменшити розмір аліментів з 2500 гривень до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду заяві змінив свої позовні вимоги, просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання дочки з 2500 гривень до 1492 гривень щомісячно. Справу просив слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак скерувала до суду письмову заяву в якій зазначила, що згідна на зменшення стягуваних з позивача аліментів з 2500 гривень до 1492 гривні, а справу просила слухати у її відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу№7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 19 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до відомостей трудової книжки позивача [PERSON], останній 19 вересня 2017 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну матеріального стану у платника аліментів [PERSON] в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 2500 гривень, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Також при вирішенні даного спору слід врахувати обов'язок обох батьків на утримання дитини та можливість матері [PERSON] теж надавати посильну допомогу, так як вона на час розгляду цієї справи є працевлаштованою особою. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його матеріального становища, що, відповідно, є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved