Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним розпорядження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється співвласником квартири [ADDRESS] . Крім нього співвласниками вказаної квартири є [PERSON] - його сестра, [PERSON] , [PERSON] - його мати, яка померла [INFO] . Згідно документів про приватизацію квартира [ADDRESS] була передана у власність розпорядженням № 1369 від 08.12.1995 року, на підставі заяви керівнику органу приватизації від 30.10.1995 року від [PERSON] , як від наймача квартири [ADDRESS] , там також наявні підписи членів сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відсутній підпис [PERSON] , що є неправомірним. А отже [PERSON] не виявила бажання отримати житло у власність. Однак, при вчиненні даного розпорядження не було додержано вимог ЦКУ, Сімейного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Тому вважає розпорядження № 1369 недійсним. Тому просить позов задоволити. У підтвердження вимог покликається на копію довідки про склад сім`ї, копію розпорядження та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позовних вимог. В судове засідання позивач не з`явився, заявою до суду просить слухати справу без його участі, позов підтримав із аналогічних викладених у позовній заяві підстав. Просить такий задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила що вказаний позов є безпідставним та порушує права інших співвласників квартири. Тому дані обставини просять врахувати при прийнятті рішення та відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечила, пояснила, що оскільки [PERSON] являється співвласником спірного житлового приміщення то задоволення позовних вимог позбавить її права користування своєю власністю. За таких обставин, в задоволенні позову просить відмовити за його безпідставністю. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Як вбачається з копії розпорядження № 1369 від 08.12.1995 року (а.с. 7) квартира [ADDRESS] була передана у власність на виконання Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно з додатком, на підставі заяви [PERSON] до керівника органу приватизації, де у вказаній заяві розписались усі повнолітні члени сім`ї наймача. (а.с. 9) На підставі цього 12.12.1995 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної спільної часткової власності громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 5) Вказана квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація квартири - це право кожного громадянина України безкоштовно придбати у приватну власність житло, в якому він зареєстрований, в обсязі встановленому законодавством, а саме - один раз за життя. Приватизація регулюється ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та передбачає передачу у приватну власність громадян державного чи кооперативного житла, яке перебуває у віданні органів місцевого самоврядування або державних підприємств чи установ та використовується громадянами на умовах найму. Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Пунктом 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Зокрема за змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також у відповідності до положень ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Тому враховуючи наведені вище мотиви, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed