Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 10496,10 гривень, вартість експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1585,80 гривень, вартість робіт за дефектування транспортного засобу у розмірі 438 гривень, вартість витрат на листування зі страховою компанією у розмірі 49,52 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 грудня 2015 року приблизно о 20 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], почав рух на території автомобільної стоянки, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, вул. Технологічна, 5, однак не переконався в безпеці свого руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль [NUMBER], [NUMBER] та з автомобілем [NUMBER], в результаті зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року [PERSON] визнаний винним у скоєні зазначеного ДТП. Для визначення розміру заподіяної власнику автомобіля [NUMBER] шкоди, позивач спочатку звернувся до ТОВ «АВТО ГРАФ Ф», яке за результатами огляду пошкодженого автомобіля встановило вартість ремонту 56240,72 гривень, а потім до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф.М.С. Бокаріуса, висновком якого встановлено, що вартість матеріального збитку становить 27804,47 гривень. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у страховій компанії «АХА Страхування», нею було виплачене страхове відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 17308,37 гривень. Зважаючи на те, що вказаної суми страхового відшкодування, з урахуванням збитків, завданих автомобілю позивача, було недостатньо для відновлення автомобіля, позивач повторно звернувся до зазначеної страхової компанії для перерахунку розміру страхового відшкодування, додавши до заяви висновок автотоварознавчого дослідження, однак СК «АХА Страхування» було відмовлено у проведенні такого перерахунку. Таким чином, різниця між розміром сплаченого позивачу страхового відшкодування та розміром заподіяної матеріальної шкоди становить 10496,10 гривень, яку він просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, оскільки вважає, що за позовом повинна відповідати страхова компанія,якою застрахована його цивільно-правова відповідальність, а саме СК «АХА Страхування» у повному обсязі, оскільки сума збитків, завданих внаслідок ДТП, становить 27804,47 гривень, така сума повністю покривається страховим полісом. Крім того зазначає, що оскільки позивач не згодний з розміром отриманої від страхової компанії суми страхового відшкодування, йому необхідно звернутися до страхової компанії та оскаржити експертні висновки, на підставі яких були зроблені зазначені виплати. Відповідач згодний відшкодовувати шкоду, завдану в результаті ДТП лише в тому випадку, коли сума збитків становитиме більше ніж 50000 гривень. Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову також зазначає, що в суму відшкодування шкоди відповідно до вимог діючого законодавства не може бути включена сума ПДВ, яка включена в розрахунок такої шкоди позивачем. Відповідач також не погоджується з висновком експертного товарознавчого дослідження, наданого позивачем, оскільки він включає суму ПДВ та вартість робіт щодо пошкоджень, які не були встановлені при огляді автотранспортних засобів після ДТП, зокрема заміна балки. Представник третьої особи - АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК №565090 належить автомобіль [NUMBER]. Зі змісту постанови Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року вбачається, що 30 грудня 2015 року приблизно о 20 годині на території стоянки за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Пісочин, вул. Технологічна, 5 [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], почав рух, однак не переконався, що це буде безпечним та допустив наїзд на автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], після чого останній транспортний засіб допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили 12 лютого 2016 року. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 грудня 2015 року завдано з вини відповідача [PERSON] Відповідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі, відшкодовується винною особою. В ході судового розгляду судом встановлено, що автомобіль [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Харківській області №31/20-5198 від 21 вересня 2016 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував транспортним засобом Део реєстраційний номенр АХ 5813 ЕІ, застрахована СК «АХА СТРАХУВАННЯ», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8728294 від 17 вересня 2015 року. Відповідно до умов вказаного договору страховик здійснює страхування належного Страхувальнику транспортного засобу та зобовязується здійснити виплату страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, в тому числі за шкоду,заподіяну майну у розмірі 50000 гривень. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач повідомив про настання страхового випадку до СК «АХА СТРАХУВАННЯ». Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Судом встановлено, що АТ «СК «АХА Страхування» після отримання повідомлення про страховий випадок направило незалежного експерта для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу Pegeout 207 реєстраційний номер [NUMBER], після чого 16 березня 2016 року субєктом оціночної діяльності [PERSON] був складений звіт №17 про визначення вартості відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля. Згідно зазначеного Звіту, вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON] складає 18660 гривень. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що АТ «СК «АХА Страхування» виплачене частково страхове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 17308,37 гривень. Таким чином, різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою відновлювального ремонту, встановленою вищевказаним Звітом становить 1352,12 гривень. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми у розмірі 1352,12 гривень. При цьому суд враховує ту обставину, що поняття страхового відшкодування та вартості відновлювального ремонту не є тотожними. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Порядок визначення розміру матеріальних збитків, завданих пошкодженням колісного транспортного засобу, врегульовано Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним\~наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів. Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту. Розмір матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-49цс14, Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Доводи відповідача в обґрунтування його незгоди з встановленим розміром спричиненої шкоди в частині включення суми ПДВ, суд вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту Звіту №17 від 16 березня 2016 року, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], який містить детальний розрахунок суми відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля [NUMBER], не вбачається включення до неї суми ПДВ. Суд не приймає в якості доказу висновок експертного автотоварозновчого дослідження №3210 від 23 травня 2016 року, наданий позивачем в обґрунтування суми спричиненої матеріальної шкоди, виходячи з наступного. Ані зазначений висновок експертного автотоварозновчого дослідження, ані Звіт №17 від 16 березня 2016 року, складений субєктом оціночної діяльності [PERSON] не є висновком експертизи, призначеної судом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлення розміру завданої позивачу матеріальної шкоди потребує спеціальних знань, які виходять за межі знань осіб, що беруть участь у справі та суду, що розглядає справу. В ході судового розгляду, з метою сприяння всебічного і повного зясування обставин справи, суд розяснював в тому числі представнику позивача її право на звернення до суду із клопотанням про призначення судової автотоварозновчої експертизи, однак позивач не скористався своїм процесуальним правом, від проведення по справі судової автотоварозновчої експертизи представник позивача відмовилася. Відповідач в ході судового розгляду категорично заперечував проти прийняття судом в якості доказу висновку експертного автотоварозновчого дослідження №3210 від 23 травня 2016 року. Разом з тим, позивач від початку був ознайомлений зі звітом №17 від 16 березня 2016 року, складеним субєктом оціночної діяльності [PERSON], будь-яких зауважень та заперечень з приводу розрахунків, приведених у ньому, позивачем не висловлювалось, крім того, останнім частково отримана сума страхового відшкодування від СК «АХА Страхування» у розмірі 17308,37 гривень, розрахована субєктом оціночної діяльності саме під час складання зазначеного звіту. Оскільки судом не прийнятий висновок експертного автотоварозновчого дослідження №3210 від 23 травня 2016 року, вимоги про стягнення вартості проведення такого дослідження не підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення вартості робіт з дефектування транспортного засобу у розмірі 438 гривень також не підлягають задоволенню, оскільки такі роботи не входять в розрахунок суми спричиненої матеріальної шкоди, здійсненої субєктом оціночної діяльності [PERSON] та їх виконання не повязано з оцінкою вартості спричиненої шкоди. Позивачем надано два чеки ХД УДППЗ «Укрпошта» про направлення повідомлень СК «АХА«Страхування» та [PERSON], однак зі змісту зазначених чеків не вбачається, які саме повідомлення та у звязку з чим були направлені зазначеним особам, крім того, до матеріалів справи не додані копії таких повідомлень, що позбавляє суд можливості зробити висновок, що таке листування повязане саме у звязку із спричиненням шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідачів понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума заявлених позовних вимог складає 12569,42 гривень, загальна сума задоволених позовних вимог складає 1352,12 гривень, що складає 10,76 % ціни позову. При таких обставинах з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у сумі 59,31 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial