Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.07.2018 позивач, будучи кредитором [PERSON] з метою погашення заборгованості за кредитним договором задовільнив свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме квартири [ADDRESS] , шляхом набуття права власності на неї. Набуття права власності на Квартиру відбулося в порядку звернення на неї стягнення, оскільки вона виступає забезпеченням за Кредитним договором № 150105027653016 від 30.11.2011 на підставі Договору іпотеки б/н від 30.11.2011. На даний час позивач є власником квартири, однак позбавлений законного права вільно нею користуватися та розпоряджатися, оскільки на неї 17.01.2017 приватним нотаріусом КМНО Войтовським В.С. накладено арешт на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/13219/16-ц від 14.11.2016 накладено арешт. Арешт накладено в рамках забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості № 756/13219/16-ц. Посилаючись на те, що квартира 30.11.2011 року передана [PERSON] в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, усі подальші арешти та обтяження, які накладались на неї після цієї дати, мають нижчий пріоритет ніж кредитне зобов`язання. А тому, [PERSON] не міг стягнути заборгованість за рахунок квартири до моменту повного виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором. Оскільки позивач є кредитором за Кредитним договором та іпотекодержателем за Договором іпотеки, відповідно першочергове право задоволення кредиторських вимог за рахунок квартири належить йому. Чим в подальшому він скористався та набув у власність квартиру. Наявність арешту на вищевказане нерухоме майно порушує його охоронювані законом права та інтереси власника щодо користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), накладений приватним нотаріусом КМНО Войтовським Валентином Сергійовичем (індексний номер 33455270 від 17.01.2017) на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/13219/16-ц від 14.11.2016. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2021 було відкрито спрощене позовне провадження у справі. 27 квітня 2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з тим, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 1 312 668,91, яка складається з 117 506,42 грн згідно виконавчого напису нотаріуса № 303 від 02.04.2014, 635 628,64 грн згідно виконавчого листа № 367/2029/14-ц виданого Ірпінським міським судом Київської області 20.08.2014 та 559 533,85 грн згідно виконавчого листа № 756/13219/16-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 26.04.2017. Жодних коштів для погашення вказаної заборгованості [PERSON] не сплачено. Таким чином арешт, накладений на вищевказану квартиру, є єдиною гарантією можливого виконання вказаних зобов`язань. Крім того зазначає, що позивач не набув права кредитора за основним зобов`язанням, оскільки йому було відмовлено у заміні стягувача у основній справі, а тому хоча позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, однак відсутні підстави для такого звернення, оскільки позивач не може вважатися належним власником спірного нерухомого майна. Зазначив, що в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває справа № 756/1289/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Данич О.Ф. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та скасування державної реєстрації права власності. Дана справа пов`язана з майном, на яке накладено арешт, а тому його зняття може ускладнити виконання рішення у цій справі в подальшому. Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 30 листопада 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 150105027653016, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з встановленим кредитним лімітом в розмірі 1 066 000 грн, строком користування до 30 листопада 2016 року включно зі сплатою 17,9% річних. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 30 листопада 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку банку 4-кімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 134, 2 кв.м, вартістю 2 497 480 грн, яка належить відповідачу [PERSON] на праві власності. 06 червня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва за результатами розгляду справи № 756/842/13-ц за позовом ПАТ «АСТРА-БАНК» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено в повному обсязі. 02 грудня 2013 року між ПАТ «АСТРА БАНК» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги до [PERSON] 26 січня 2018 року на підставі Протоколу електронних торгів від 28.12.2017 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Договір № 134/К «Про відступлення (купівлі-продажу) прав», за яким ПАТ «Дельта Банк» передало (відступило) [PERSON] право вимоги до [PERSON] . Станом на 27.03.2020 право власності на квартиру [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 42092004 від 17.07.2018. Підставою виникнення права власності є договір іпотеки №1977 від 30.11.2011 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №151 від 26.01.2018. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про накладення арешту на квартиру приватним нотаріусом КМНО Войтовським Валентином Сергійовичем (індексний номер 33455270 від 17.01.2017) на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/13219/16-ц від 14.11.2016 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. З відзиву відповідача [PERSON] вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ним становить 1 312 668,91 грн, яка складається з 117 506,42 грн згідно виконавчого напису нотаріуса № 303 від 02.04.2014, 635 628,64 згідно виконавчого листа № 367/2029/14-ц виданого Ірпінським міським судом Київської області 20.08.2014 та 559 533,85 грн згідно виконавчого листа № 756/13219/16-ц, виданого Оболонським районним судом м. Києва 26.04.2017. Відповідач [PERSON] в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» є стягувачем, який не є заставодержателем. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченою заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека розуміється як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначений розділом ІV Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Правомірність набуття права власності презюмується. На момент розгляду справи право власності на квартиру належить позивачу і набуто ним в межах позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Ця квартира обтяжена на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/13219/16-ц від 14.11.2016 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Накладення арешту на цю квартиру створює перешкоди її власнику - позивачу у справі на вільне володіння, користування та розпорядження нею. З цих підстав суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] не погашено значну суму боргу, яка виникла перед ним, арешт квартири був реальною гарантією виконання нею своїх зобов`язань, те, що позивач не набув прав кредитора за основним зобов`язанням і тому були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, не спростовують висновків суду, що викладені вище, оскільки правомірність набуття права власності презюмується і на момент вирішення справи квартира перебуває у власності позивача, а її обтяження створює йому перешкоди у реалізації прав власника. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України; ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України; ст. 12, 39, 48, 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved