Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у позовній заяві вказав, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], 10.10.2006 року було укладено кредитний договір №РLW0SE00000509 відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4010,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала, а тому, станом на 29.01.2014 року, має заборгованість за кредитним договором на суму 26732,16 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом на суму 2054,00 гривень, заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 10170,15 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором на суму 14125,42 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом на суму 382,59 гривень. Оскільки відповідачка заборгованість по кредитному договору в добровільному порядку не погасила, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати в сумі 267,32 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому підтримав позовні вимоги позивача і просив суд розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, надала суду письмові заперечення на позов, просила суд відмовити позивачу в позові за пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON] та її представника, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно вказаного кредитного договору відповідачка [PERSON] отримала у позивача кредит у розмірі 4010,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та зобов'язалася згідно графіка погашення кредиту сплачувати щомісячно по 218,18 гривень на протязі 36 місяців, тобто до 10.10.2009 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до умов вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачкою [PERSON], строк його дії встановлений на протязі 36 місяців і закінчується 10.10.2009 року, а тому з цього часу починається відлік строків загальної позовної давності, оскільки з настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права, і трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов даного договору закінчився 10.10.2012 року, а позов до суду позивач подав лише 17.02.2014 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитному договору №РLW0SE00000509 від 10.10.2006 року на загальну суму 26732,16 гривень заявлені позивачем до відповідача [PERSON] з пропуском строку позовної давності, а позивач у позові не зазначив причини пропуску строку та не заявляв клопотання про його поновлення. На підставі вищекладеного,

Outcome: dismissed