overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду мотивуючи це тим, що у вересні 2003 року він придбав у колишнього СВК «Зарічний» будівлю (склад), яка розташована у [ADDRESS]. Однак, у зв'язку з відсутністю документів на зазначену будівлю, а потім через реорганізацію СВК «Зарічний» в ПСП «Зарічне» позивач не зміг належно оформити будівлю на своє ім'я. Позивач більше десяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіє будівлею (складом), виготовив технічний паспорт на неї, підтримує у належному стані, а тому просить суд визнати за ним право власності на вказану будівлю (склад)за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач вже понад 10 років відкрито володіє будівлею (складом), яка розташована у [ADDRESS]. Дана будівля була придбана ним у вересні 2003 року у колишнього СВК «Зарічний», позивач підтримує будівлю в належному стані, здійснив ремонт, виготовив технічний паспорт. Вказані обставини справи підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що позивач дійсно придбав зазначену в позові будівлю у вересні 2003 року, користується нею та підтримує в належному стані. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Зважаючи на ту обставину, що з вересня 2003 року позивач добросовісно володіє будівлею (складом), яка розташована у [ADDRESS] та відкрито і безперервно користується нею більше 10 років, він має право на визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та мають бути задоволені, а тому за позивачкем можливо визнати право власності на вказаний житловий будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду мотивуючи це тим, що у вересні 2003 року він придбав у колишнього СВК «Зарічний» будівлю (склад), яка розташована у [ADDRESS] Петрівського району Кіровоградської області. Однак, у зв'язку з відсутністю документів на зазначену будівлю, а потім через реорганізацію СВК «Зарічний» в ПСП «Зарічне» позивач не зміг належно оформити будівлю на своє ім'я. Позивач більше десяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіє будівлею (складом), виготовив технічний паспорт на неї, підтримує у належному стані, а тому просить суд визнати за ним право власності на вказану будівлю (склад)за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте письмовою заявою просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач вже понад 10 років відкрито володіє будівлею (складом), яка розташована у [ADDRESS] Петрівського району Кіровоградської області. Дана будівля була придбана ним у вересні 2003 року у колишнього СВК «Зарічний», позивач підтримує будівлю в належному стані, здійснив ремонт, виготовив технічний паспорт. Вказані обставини справи підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що позивач дійсно придбав зазначену в позові будівлю у вересні 2003 року, користується нею та підтримує в належному стані. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Зважаючи на ту обставину, що з вересня 2003 року позивач добросовісно володіє будівлею (складом), яка розташована у [ADDRESS] Петрівського району Кіровоградської області та відкрито і безперервно користується нею більше 10 років, він має право на визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та мають бути задоволені, а тому за позивачкем можливо визнати право власності на вказаний житловий будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду м. Черкаси з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що 01.11.1997року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Майнового спору між ними не має. А тому просить шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з»явився, оскільки до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, оскільки до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність і вказала, що позов визнає у повному обсязі та просить його задовольнити. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.11.1997 у Козачівській сільській раді Летичівського району Хмельницької області, актовий запис № 4, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично між сторонами сімейні стосунки не підтримуються. Сім'я носить формальний характер, тому збереження сім'ї є неможливим. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна правова оцінка, вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову. З позивача слід стягнути у прибуток держави державне мито при реєстрації розірвання шлюбу у розмірі 17,00 грн., а відповідачку від сплати державного мита звільнити. Після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду наполягаючи на виселенні відповідачів з житлового приміщення (двокімнатного блоку площею 34,6 кв.м.) в гуртожитку МОУ за адресою: Одеська область м. Котовськ вул. Самборського, 77, в/м 1, 614 к1 10. Просив про розгляд справи без присутності свого представника. Відповідач [PERSON] та орган опіки та піклування разом з притягнутим до участі у справі у якості третьої сторони прокурор, в судове засідання не звилися, не надали цьому поважних підстав, хоча про розгляд справи повідомлялись, чому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Відповідачка, що діяла в інтересах своєї неповнолітньої дитини [PERSON], позов не визнала, вказуючи, що її чоловік на сімю отримав спірну житлову площу, зараз продовжує свою військову службу в зоні АТО, іншого житла її сім не має і висилятися їй нікуди. З цих підстав просила у позові відмовити. Вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідачі заселилися в приміщення гуртожитку МОУ за адресою: Одеська область м. Котовськ вул. Самборського, 77, в/м 1, 614 к1 10 під час проходження військової служби в Котовському гарнізоні Збройних Сил України і на теперішній час займають зазначене житлове приміщення. Але, згодом військовослужбовець [PERSON] був переведений до подальшого проходження служби до м. Охтирка Сумської області, тобто до іншого гарнізону. Крім того, відповідачі були є зареєстровані до цього часу за місцем мешкання своїх батьків, тому і не мають права на користування спірним житловим приміщенням. При цьому позивач посилався на розділ 5.10 Наказу МО України № 737 від 30 листопада 2011 року, вимагаючи виселення відповідачів з зазначеного житла. Але, при цьому позивачем не надано суду будь-яких документів-доказів про правовий статус вказаного житла. По-друге, згідно положень ст.. 118 ЖК України, житлові службові приміщення надаються для заселення громадянами у звязку з виконанням останніх своїх трудових обовязків на період їх виконання. Згідно представлених відповідачкою доказів, відповідач [PERSON] і досі виконує свої службові обовязки як в зоні АТО так і інших місцях, іншого власного житла території м. Котовська Одеської області а ні він, а ні його дружина не мають. Наявність житла у батьків відповідачів та реєстрація у них, ще не означає (при певних обставинах) те, що останні забезпечені житловим приміщенням. Нарешті, діючий ЖК України, передбачає можливість виселення з житлових приміщень осіб як з наданням іншого житлового приміщення так і без такого. Позивачем в своїй позовній заяві не зазначено спосіб виселення позивачів зі спірного житла. При цьому, позивачем не надано доказів забезпечення відповідача [PERSON] іншою житловою площею, в іншому регіоні. Згідно положень ст.. 125 ЖК України, без надання іншого житлового приміщення не можуть бути виселені особи (крім випадків, передбачених ст.. 124 ЖК України), крім іншого, сімї військовослужбовця.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі, посилаючись на те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше 20 років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за данною адресою, особистих речей його в квартирі немає. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 27.12.2013 року є наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] Як вбачається з довідки по формі 3 у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] - власник особового рахунку, [PERSON] - брат (а.с. 6). Відповідно до актів від 23.05.2014 року, 26.06.2014 року що затверджені директором КП РЕО - 9, проведено обстеження в присутності сусідів, та підтверджено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає. Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі вже більше 20 років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі немає. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Згідно з вимогами ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у спірному приміщенні. При поданні позовної заяви позивач сплатив судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору, які відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач зареєстрований, але без поважних причин не проживає з 2012 року в квартирі [ADDRESS], та не сплачує комунальні послуги. В зв'язку з чим позивачка вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідач по справі [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, позивач сама сплачує за комунальні послуги. З 2012 року відповідач в спірній квартирі не проживає та не сплачує комунальні послуги. Згідно складених актів, та від 27.02.2015 року, 18.03.2015 року, [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживає з 2012 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинках державного чи громадського фонду допускається у випадках відсутності наймача понад шість місяців. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у спірному приміщенні, у результаті чого втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме приватним будинком по [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідачка зареєстрована, але без поважних причин не проживає в будинку по [ADDRESS], та не сплачує комунальні послуги. В зв'язку з чим позивачка вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням. У судовому засіданні представники позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представників позивачки, покази свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до довідки форми № 3 в будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сам сплачує за комунальні послуги. З 1990 року відповідач в спірній квартирі не проживає та не сплачує комунальні послуги, особистих речей в квартирі немає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинках державного чи громадського фонду допускається у випадках відсутності наймача понад шість місяців. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад шість місяців не мешкає у спірному приміщенні, у результаті чого втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору кредиту, посилаючись на те, що відповідно до договору від 01.11.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 18\~900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач заборгував позивачу 42\~016 грн. 74 коп. Посилаючись на кредитний договір, ст. 629, 610, 525, 615, 598, 599 ЦК України, позивач просить стягнути вказану суму. Відповідач подав заяву, в якій оспорює розмір заборгованості і вказує, що вона становить 37\~208 грн. 03 коп. та просить розірвати кредитний договір. В судовому засіданні встановлено і це не оспорюється сторонами, що 01.11.2012 року між ними був укладений кредитний договір. Розмір заборгованості по ньому вказаний позивачем. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем належних доказів незаконності розрахунку позивача не подано. Згідно ст. 1056 ч.2 ЦК України, позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його подання, якщо інше не встановлено договором або законом. З відповідача підлягає стягненню: -заборгованість за кредитом 31184 грн. 13 коп.; -заборгованість по процентам за користування кредитом 8155 грн. 62 коп.; -заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 200 грн.; -штраф (фіксована частина) 500 грн.; -штраф (процентна складова) 1976 грн. 99 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовом до відповідача про стягнення аліментів на період навчання, зазначивши, що відповідач по справі [PERSON] є його батьком. В даний час позивач досяг повноліття та є студентом денної форми факультету лісового господарства та екології Поліського національного університету. Термін закінчення навчання 30.06.2024 року. За навчання, проживання, харчування, проїзд, купівлю навчальних матеріалів, кошти надає йому виключно мати - [PERSON] , яких не вистачає. Відповідач може надавати матеріальну допомогу на його утримання, оскільки має дохід. Просить стягувати з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання в до закінчення навчання, але не більше ніж до досягненням ним 23 річного віку. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи, відзив на позов та інших заяв не подав (Ухвалу про відкриття провадження з додатками отримано 02.06.2021). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач являється сином відповідача, який навчається на денної форми факультету лісового господарства та екології Поліського національного університету. Термін закінчення навчання 30.06.2024 року. Відповідач доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність інших утриманців), не подав. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини на час навчання, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved