Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою та уточненням до неї, якоюпросить визнати за ним, як за спадкоємцем першої черги, право власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, розташовану у межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, у порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер його син [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до якої серед іншого належить земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, розташована у межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, право власності на яку зареєстровано за спадкодавцем та відомості внесено до Єдиного державного реєстру, проте не видано правовстановлюючого документу на неї (державного акту на право власності), яке за життя [PERSON] не встиг отримати. Він та його дружина - відповідач у справі [PERSON] , як батьки померлого входять до спадкоємців першої черги. Відповідач [PERSON] відмовилася від своїх спадкових прав, відтак він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті сина. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на згадане майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на таке майно. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав до суду заявиу про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Заявою [PERSON] від 01 серпня 2016 року начальнику Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, останній просив розглянути можливість щодо надання дозволу на розроблення проекту земелустрлю щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га за рахунок земель державної власності у межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-8169/14-16-СГ від 01 вересня 2016 року гр.. [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту земелустрлю щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га за рахунок земель державної власності у межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. На підставі згаданого наказу [PERSON] уклав договір із фізичною особою - підприємцем [PERSON] № 510/09/01 від 09 березня 2017 року, відповідно до якого останнім був розроблений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] , яка в подальшому була зареєстрована у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером [NUMBER] . Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 14-15818/14-17-СГ від 14 грудня 2017 року, затверджено документацію із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення [PERSON] , у якому у п.3 зазначено, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відтак, завершальною стадією процедури одержання [PERSON] у власність земельної ділянки мала бути реєстрація права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі прв на нерухоме майно з отриманням відповідного витягу. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114552757 від 20 лютого 2018 року, відомості про право власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, розташована у межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, внесено до Реєстру за померлим [PERSON] . Таким чином, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства, розташована у межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, проте відстуній правовстановлюючий документ на неї. [PERSON] помер [INFO] у віці 25 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 січня 2018 року виконавчим комітетом Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, актовий запис №01. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.01.1993 р. виданого Баратівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотарісу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджено документально, що позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] , є таким, що спадщину прийняв, оскільки проживав із сином на час його смерті. Відповідачка [PERSON] своєю заявою, будучи спадкоємицею за законом після смерті сина, яка також прийняла спадщину, від своїх спадкових прав відмовилася. За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого сина, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв оскільки проживав постійно із своїм сином на час його смерті. Разом з тим, згідно листа державного нотаріуса Першої миколаївської держнотконтори Миколаївської області № 96/02-31 від 06 березня 2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, беручи до уваги те, що позивач оформити право власності на спадкове майно земельну ділянку, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, відсутність можливості у сина сторін (спадкодавця) можливості на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved