Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], та позбавити відповідача права користування вказаним житловим будинком. У судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважав можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд приймає до уваги той факт, що відповідачу надавалась можливість заперечувати, не визнавати позовні вимоги, доказувати протилежне, тобто відповідач не скористався своїм правом з власної ініціативи та за власним волевиявленням. Третя особа - представник Державної міграційної служби України Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області Комінтернівський районний сектор в судове засідання не з'явився, однак подав лист від 12.02.2014 року за вих. № 31/228, яким просив розглянути справу без присутності представника районного сектору. Третя особа- Білоусова Л.М. повторно не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у зв'язку із чим суд вважав можливим розгляд справи за її відсутності. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.03.2014 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Розглянувши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини: Позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок № 331 від 12.12.2012 року, та витягом про державну реєстрацію прав № 37075461 від 29.12.2012 року, реєстраційний номер 36905415. У зв'язку з тим, що після проведення інвентаризації будинків на території с. Красносілка Комінтернівського району Одеської області в 2006 році змінилась їх нумерація, житловому будинку, який належить позивачу змінено юридичну адресу з [ADDRESS], на [ADDRESS], що встановлено судом зі змісту витягу з рішеннвиконкому Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 175 від 07.09.2011 року. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON], що не заперечувалось позивачем. Відповідач зареєстрований в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] як дитина власника житла. Відповідно до довідки виконкому Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за вих. № 4147 від 23.09.2013 року, та відповіді з АДБ ГУМВС України в Одеські йобласті від 05.11.13 року відповідач - [PERSON] дійсно зареєстрований спірному житловому будинку. Комісією у складі депутата Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області - Шостак Н.І. та сусідів - [PERSON], [PERSON] складено акт про те, що [PERSON] з 2001 року по теперішній час не проживає в спірномук житловому будинку. Оскільки відповідач продовжує знаходитись на реєстраційному обліку в будинку, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та позбавити позивача такого права. Встановивши дійсні правовідносини, які виникли між сторонами суд звертається до положень діючого законодавства, яким вони врегульовані. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що матеріалами справи доведена відсутність відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частини визнання фізичної особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є обгрунтованими, заснованими на законі. Разом із тим, вимоги в частині позбавлення відповідача права на користування житловим приміщенням не можуть бути задоволені, оскільки законодавець не вимагає одночасного визнання особи такою, що втратила права на користування житловим приміщенням та позбавлення особи такого права. На підставі наведеного,

Outcome: partial