Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 січня 2018 року о 16 год. 40 хв. на 770 км.+700м. авто дороги М-06 Київ - Чоп, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідачки [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 26.01.2018 року по справі № 303/252/18 встановлено, що водій [PERSON] керуючи власним автомобілем не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем позивача [PERSON] В діях водія [PERSON] вбачається порушення вимог пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, а тому її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. В результаті ДТП позивачу [PERSON] були заподіяні матеріальні збитки в зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу марки «Peugeot Expert» д.н.з. [NUMBER]. Матеріальні збитки (майнова шкода), заподіяні позивачу пошкодженням його транспортного засобу, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із неправомірними винними діями водія автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] Автомобіль марки «Peugeot Expert» д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено у абз.1 пункту 4 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до пункту 6 вищезазначеної постанови №4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку про вартість збитків, який викладений у звіті №1807/1 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 29.01.2018 року, вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки «Peugeot Expert» д.н.з. [NUMBER] становить 84 843, 76 грн. Крім цього позивачем понесені витрати у розмірі 1000 грн., як оплата вартості послуг оцінювача за складання звіту №1807/1. Таким чином загальна сума матеріальних збитків в результаті ДТП становить 85843, 76 грн. Відповідач [PERSON], в свою чергу відмовляється добровільно відшкодувати завдані позивачу збитки. При таких обставинах, в зв'язку із пошкодженням майна позивача, порушуються його права як власника майна і такі права підлягають захисту. Згідно ч.6 ст.28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем заподіяння шкоди. Місцем заподіяння шкоди є Мукачівський район, отже дана справа підсудна Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області. 26.12.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який мотивує тим, що позивачем не надано жодного доказу щодо звернення з даним питанням до страхової компанії ПрАТ «УПСК», так як транспортний засіб згідно чинного законодавства є забезпеченим згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто згідно полісу №АМ/2167304 таке відшкодування повинна була здійснити саме страхова компанія ПрАТ «УПСК». Оскільки у справах такої категорії суб'єктний склад сторін, як правило, складається з учасників дорожньо-транспортної пригоди; володільців-користувачів транспортних засобів; власників джерела підвищеної небезпеки, з якими винні особи знаходилися у трудових відносинах; страхових компаній, з якими власники транспортних засобів знаходяться у договірних відносинах; осіб, з вини яких сталася ДТП, відшкодування за якою було проведено страховими компаніями, та третіх осіб, зазвичай, водіїв-учасників, які не заявляють самостійних вимог. А за загальними правилами, тягар цивільної відповідальності в таких випадках має нести винна у завданні шкода особа, якою є водій автомобіля, чи особа, яка на відповідній - правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП. Відповідачем за таких правовідносин виступають: володілець транспортного засобу; винна особа володілець транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (володілець) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець, - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків; страхова компанія за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст. ст.1178, 1179, 1183, 1186 ЦК та ст.ст.1187, 1188 ЦК. Згідно вимог ст.1187 ЦКУ встановлено відповідальність за завдання -шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст.1187 ЦКУ, слід визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Де юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. У свою чергу матеріальна, або фактична, ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об'єктами. Також позивачем не взято до уваги взагалі вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже відповідно до даної норми матеріального права наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які піддягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах абз.1 п. 1.5 ст. 1 із змінами, внесеними згідно із Законами №5459-17 від 16.10.2012, №766-19 від 10.11.2015р. Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Отже, згідно вимог ст.32 Закону у даній ситуації відсутні випадки коли страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду згідно вимог зазначеного Закону, а тому позивач мав всі правові підстави для виплати страхового відшкодування згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З врахуванням норм чинного законодавства особою відповідальною за виплату грошових коштів в розмірі заявлених позовних вимог є страхова компанія ПрАт «УПСК», а тому позивач або його представник мали звернутися до даної страхової компанії, як до відповідача по даній справі, адже обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових, інтересів страхувальників, ст.З Закону. До того ж позивачем не надано жодного доказу того, що позивачем не отримано страхового відшкодування в розмірі 85 843.76 грн. від страхової компанії ПрАт «УПСК» згідно вимог п.4 Договору страхування, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну складає сто тисяч гривень. 26.12.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку мотивував тим, що позивач [PERSON] звертався до ПрАТ «УПСК» з вимогою здійснити страхове відшкодування матеріальних збитків, які ним понесені в зв'язку із ДТП. Листом № 3357/17 від 17.10.2018 року йому було повідомлено про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, тобто відмовлено у виплаті відшкодування. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається: зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Правильність такої позиції підтверджується правовим висновком Верховного Суду України у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року. Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Судом встановлено, що 14 січня 2018 року о 16 год. 40 хв. на 770 км.+700м. авто дороги М-06 Київ - Чоп, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідачки [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 26.01.2018 року по справі № 303/252/18 встановлено, що водій [PERSON] керуючи власним автомобілем не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем позивача [PERSON] В діях водія [PERSON] вбачається порушення вимог пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, а тому її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. В результаті ДТП позивачу [PERSON] були заподіяні матеріальні збитки в зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу марки «Peugeot Expert» д.н.з. [NUMBER]. Матеріальні збитки (майнова шкода), заподіяні позивачу пошкодженням його транспортного засобу, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із неправомірними винними діями водія автомобіля «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] Згідно висновку про вартість збитків, який викладений у звіті №1807/1 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням колісного транспортного засобу від 29.01.2018 року, вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля марки «Peugeot Expert» д.н.з. [NUMBER] становить 84 843, 76 грн. Крім цього позивачем понесені витрати у розмірі 1000 грн., як оплата вартості послуг оцінювача за складання звіту №1807/1. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд не бере до уваги твердження відповідача, що позивач мав звернутися до страхової компанії ПрАТ «УПСК» для відшкодування, заподіяної шкоди так як позивач звертався до ПрАТ «УПСК» з вимогою здійснити страхове відшкодування матеріальних збитків, які ним понесені в зв'язку із ДТП. Листом № 3357/17 від 17.10.2018 року йому було повідомлено про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, тобто відмовлено у виплаті відшкодування. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Outcome: approved