Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з [PERSON] на свою користь 62253,17 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля, який належить ДПП «Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні, під керуванням інспектора роти №2 батальйону №2 полку №1 лейтенанта поліції [PERSON] ДТП сталося з вини [PERSON], що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.05.2016 року. Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні, який належить позивачу ДПП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №19/12-3/91 від 20.02.2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.04.2016 року станом на момент проведення дослідження складає 62253,17 грн. Таким чином, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу було завдано матеріальну шкоду в сумі 62253,17 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.10.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначив справу у судове засідання на 30.11.2018 року на 11.30 год. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.04.2016 року за адресою: м. Київ, вул. Полковника Шутова, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля, який належить ДПП «Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні, під керуванням інспектора роти №2 батальйону №2 полку №1 лейтенанта поліції [PERSON] На момент ДТП транспортний засіб «Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні, належав на праві власності Департаменту патрульної служби МВС України та на підставі договору позички №10 від 02.12.2015 року перебував у користування ДПП. З 17.12.2016 року ДПП є власником транспортного засобу Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.05.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Toyota Prius», д.н. [NUMBER] на синьому фоні, внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Згідно висновку експертного дослідження №19/12-3/91 від 20.02.2017 року, складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н. [NUMBER], в результаті пошкодження, яке відбулося 05.04.2016 року, станом на момент проведення експертного дослідження складає 62253,17 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь 62253,17 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на що слід зазначити наступне. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Згідно ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Статтею 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Враховуючи те, що ДПП володів транспортним засобом на правовій підставі, а саме на підставі договору позички №10 від 02.12.2015 року, позивач має право на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП. Аналогічна позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 18.04.2012 року у справі №6-1010св12, від 01.02.2012 року у справі №6-2776св12, від 25.05.2016 року у справі №6-8466св11. Відповідач з 07.11.2015 року по теперішній час проходить службу в Управлінні патрульної поліції у м. Києві ДПП та перебуває на посаді інспектора роти №2 батальйону №2 полку №1 (з обслуговування лівого берега), має спеціальне звання лейтенанта поліції. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до п.п. 1, 4 та 12 п. 3.1 ІІІ Розділу Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом ДПП від 05.01.2016 року, поліцейський патрульної поліції під час несення служби зобов'язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також присяги поліцейського; постійно утримувати у належному стані спеціальні засоби захисту, елементи екіпірування, транспортні засоби та їх обладнання, технічні засоби та технічні прилади, які використовуються для фіксації правопорушень, засоби зв'язку, медичне устаткування для надання першої медичної допомоги, під час керування патрульним автомобілем бути прикладом для інших учасників дорожнього руху в частині дотримання ПДР. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 62253,17 грн., в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 1762,00 грн. за відшкодування матеріальної шкоди.

Outcome: approved