Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.11.2012 року між Акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами [PERSON]», які викладені на банківському сайті http//privatbank.ua, складає між ним та [PERSON] Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. \~ \~ \~ \~Відповідачем не виконуються належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 11.07.2018 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2012 року у розмірі 31541,01 грн., яка складається з: -тіло кредиту - 1981,03 грн.; -нараховано відсотків за користування кредитом - 596,39 грн.; -нараховано пені - 26985,45 грн.; -Штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; -Штраф (процентна складова) 1478,14 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, де просить слухати справу без його участі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи сповіщалася своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомила. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2018 року прийнято до провадження та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 17.01.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї нарахованої пені у розмірі 26\~985,45 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1478,14 грн. зазначає, що в анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт та чи встановлений він взагалі. Вказує, що вона не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», працівники банку її з ними не ознайомили. Отже, вони не є складовою частиною договору. Позивачем не надано і належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови малися на увазі відповідачем при підписанні анкети-заяви, та, відповідно чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Просить суд застосувати строк позовної давності в частині пені та штрафів, застосованих до заборгованості по картці. 18.01.2019 року надійшов аналогічний відзив на позовну заяву. 15.02.2019 року надійшла відповідь на відзив. Позивач вказує, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву, [PERSON] та клієнт приєднуються та зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, [PERSON] договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами про надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті [PERSON] складають Договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № 5168755360389015 ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Вказує, що [PERSON] забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль. [PERSON] надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Позивач зазначає, що доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Грошові кошти відповідачу надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг, а також [PERSON] є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях [PERSON] та на офіційному сайті [PERSON]. З наданого розрахунку вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна». З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Зазначають, що посилання відповідача на отримання неякісних копій документів та позовної заяви нічим не обґрунтовані, оскільки останній має право ознайомитись із матеріалами справи в суді. Вказують, що в заяві - анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що [PERSON] має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Умови про порядок внесення змін до [PERSON] та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто позичальник перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить його підпис. Клієнт на сьогоднішній день не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо строків позовної давності позивач зазначає наступне. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2017 року. Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача 03.08.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а строки позовної давності як загальний, так і спеціальний позивачем дотримано при зверненні до суду. 18.02.2019 року надійшла аналогічна відповідь на відзив. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 09.11.2012 року [PERSON] власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної заяви вбачається, що [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також із тексту заяви вбачається, що [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити їй рахунок та надати зазначені в заяві послуги. Між сторонами кредитного договору були письмово узгоджені всі суттєві умови договору. Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1статті 638\~ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг). Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до статті\~525, 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 536 ЦК України\~встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідачем не виконуються належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Судом встановлено, що станом на 11.07.2018 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2012 року у розмірі 31541,01 грн., яка складається з: -тіло кредиту - 1981,03 грн.; -нараховано відсотків за користування кредитом - 596,39 грн.; -нараховано пені - 26985,45 грн.; -Штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; -Штраф (процентна складова) 1478,14 грн. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та процентами, разом з тим, не погоджується із розрахованим банком розміром пені і штрафів з огляду на таке. Частина 1 та пункт 1 частини 2\~статті 258 ЦК України\~передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Аналіз норм статті\~266, частини другої статті\~258 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року по справі № 6-3006цс15. Згідно наданого АТ КБ «Приват Банк» розрахунку заборгованості, пеня в розмірі 26985,45 грн. була нарахована за період, починаючи з 01.11.2015 року і по 11.07.2018 року. Суд вважає, що відповідно до вказаних положень закону, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік, а з урахуванням того, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності в часттині стягнення пені та штрафів, з позичальника на користь кредитора підлягає стягненню пеня за один рік в розмірі 533,58 грн. за період з 01.09.2017 року по 11.07.2018 року. Щодо нарахування позивачем штрафів (фіксована частина, процентна складова) суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 500 грн. + 1478,14 грн. = 1978,14 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 1.1.5.32 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 30 днів. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, відповідно до п. 2.1.1.7.6 вказаних умов, також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. \~ \~ \~ \~ В п.п. 1.1.5.22, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше 0,1 % відсуми переводу за кожен день прострочення, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у\~ \~ст.549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони\~ \~Основним Законом України\~ \~є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від якої не відступає Верховний Суд. Отже, підстав для стягнення штрафу з відповідачки не вбачається, оскільки це є подвійним стягненням. За таких обставин, стягненню з відповідача [PERSON] підлягає заборгованість в сумі 3111 грн., яка складається з: тіло кредиту 1981,03 грн., нараховано відсотків за користування кредитом 596,39 грн., пеня 533,58 грн. Згідно платіжного доручення № PROM0BNKZ9 від 30.07.2018 року позивачем при предявленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. \~ \~ \~ \~Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial