Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів в якому прохає стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] індекс інфляції, а також три відсотків річних від простроченої суми за кредитним договором від 04.03.2008 № 85 у сумі 20 686 грн 70 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.03.2008 між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 04.03.2008 №85, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 15 000 грн з кінцевим терміном погашення кредиту - 04.03.2010. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором у цей же день між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 04.03.2008 №134 та [PERSON] було укладено договір поруки від 04.03.2008 №135, згідно яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] як поручителі взяли на себе зобов`язання самостійно виконати зобов`язання відповідача [PERSON] (як позивальника) перед позивачем як кредитором, у разі порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх обов`язків за кредитним договором та договором поруки, КС «Полтава і полтавці» раніше вже зверталася до суду. Так, Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 13.10.2020 було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» задоволено та стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 026 грн 87 коп. Рішення суду набрало законної сили 19.11.2020, але відповідачами, станом на дату звернення з позовом до Комсомольського міського суду Полтавської області, - у повному обсязі не виконано, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні витрати, пов`язані з несвоєчасним погашенням заборгованості за кредитним договором за період з січня 2013 по серпень 2020 у сумі 16 087 грн 41 коп., та три проценти річних від простроченої суми, що нараховані позивачем за період з 17.03.2010 по 10.10.2020 у сумі 4 599 грн 29 коп. Посилаючись на ст.82 ЦПК, ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України висновки Великої Палати Верховного суду у справах № 444/9519/12, № 910/1238/17 позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 20 686 грн 70 коп., що складаються з - 16 087 грн 41 коп. - інфляційне збільшення суми боргу за період з січня 2013 року по серпень 2020; - 4 599 грн 29 коп. - 3 % річних за період з 17.03.2010 по 10.10.2020. Ухвалою суду від 16.10.2020 позовну заяву КС «Полтава і полтавці» було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. В установлений строк позивач усунув недоліки та справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.19, 27). У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява в якій позов підтримав повністю просить стягнути згадану заборгованість, судові витрати та розглядати справу у його відсутність в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день час і місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили, відзив на позов до суду не направляли. Натомість, від відповідача [PERSON] неодноразово надходили пояснення та копії листів звернення до правоохоронних органів за фатом шахрайських дій відносно [PERSON] . Однак, із листів-пояснення, які надходили на адресу суду, убачається, що відповідач не заперечує факту укладення між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] кредитного договору від 04.03.2008 №85, відповідно до якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 15 000 грн. Відповідач не погасив в установлений строк заборгованість через ускладнення перебігу хвороби (а.с. 47, 70, 72, 73, 78, 79, 80). Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 04.03.2008 року між Кременчуцькою філією Кредитної спілки «Полтава і полтавці» та членом кредитної спілки «Полтава і полтавці» Кременчуцької філії [PERSON] укладено Кредитний договір №85, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 15 000 грн на строк 24 місяці з 04 березня 2008 року по 04 березня 2010 року зі сплатою визначених договором процентів за користування кредитом (а.с.11) У цей же день між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладені договори поруки №№ 134, 135 на забезпечення виконання Кредитного договору, умовами якого встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання боржника - [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору №85 від 04.03.2008, укладеного між боржником та кредитором (позивачем), у повному обсязі зобов`язань, включаючи сплату заборгованості по кредиту, процентів, штрафних санкцій, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором (п.1.2 договору поруки) (а.с.12,14). Згідно п.2.3 договору поруки зобов`язання, передбачені п.1.2 цього договору, повинні бути виконанні поручителем протягом 10-ти днів з дня направлення кредитором повідомлення поручителю про порушення боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Сторони договору встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, включаючи заборгованість за кредитом, процентами, штрафними санкціями, за відшкодуванням збитків та сплату інших платежів, передбачених кредитним договором (п. 3.1 договору поруки). Сторони договору також встановили, «що цей договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання» (п. 4.1 договору поруки дослівно). Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області 13.10.2020 було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» задоволено та стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 026 грн 87 коп. Рішення суду набрало законної сили 19.11.2020 (а.с.4). У відповідності до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже суд вважає доведеним факт наявності заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 №85. Позивач зазначає, що відповідачами рішення Крюківського районного суду м. Кременчука виконано частково та в погашення боргу сплачено тільки 140 грн, які позивач спрямував на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Залишок заборгованість за тілом кредиту залишився незмінним та складає 14 493 грн 13 коп. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість у сумі 20 686 грн 70 коп., що складається з: - 16 087 грн 41 коп. - інфляційне збільшення суми боргу за період з 01.01.2013 року по 31.08.2020; - 4 599 грн 29 коп. - 3 % річних за період з 17.03.2010 по 10.10.2020. Отже, з урахуванням наданого позивачем розрахунку суму боргу, ним фактично пред`явлено солідарні вимоги до відповідачів про стягнення з них інфляційних втрат у зв`язку з знеціненням суми боргу за період з 01.01.2013 по 31.08.2020 та три проценти річних від простроченої суми кредиту за період з 17.03.2010 по 10.10.2020. За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі правові висновки зробила Велика палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц,14-254цс19, які суд вважає за потрібне застосувати під час ухвалення свого рішення. Таким чином, з ухваленням судового рішення Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідача [PERSON] сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак позивач має право на отримання від позичальника - [PERSON] сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, починаючи з 01.01.2013 по 31.08.2020 (дату нарахування інфляційних збитків) та з 17.03.2010 по 10.10.2020 (дату нарахування позивачем 3 % річних). Перевіряючи правомірність здійсненого позивачем розрахунку суд встановив, що інфляційні втрати на суму боргу у сумі 14 493 грн 13 коп. за період з 01.01.2013 по 31.08.2020 (період, який взятий за основу для обрахунку позивачем) складають 15 927 грн 98 грн. Розрахунок здійснювався судом за формулою: ІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. За 2013 рік (14 493 грн 13 коп.*100,5/100-14 493 грн 13 коп.) = 72 грн 47 коп. За 2014 рік (14 493 грн 13 коп.*124,9/100-14 493 грн 13 коп.) = 3 608 грн 79 коп. За 2015 рік (14 493 грн 13 коп.*143,3/100-14 493 грн 13 коп.) = 6 275 грн 53 коп. За 2016 рік (14 493 грн 13 коп.*112,4/100-14 493 грн 13 коп.) = 1 797 грн 15 коп. За 2017 рік (14 493 грн 13 коп.*113,7/100-14 493 грн 13 коп.) = 1 985 грн 56 коп. За 2018 рік (14 493 грн 13 коп.*109,8/100-14 493 грн 13 коп.) = 1 420 грн 33 коп. За 2019 рік (14 493 грн 13 коп.*104,1/100-14 493 грн 13 коп.) = 594 грн 22 коп. За період з 01.01.2020 по 31.08.2020 (14 493 грн 13 коп.*100,2/100-14 493 грн 13 коп.) + (14 493 грн 13 коп.*99,7/100-14 493 грн 13 коп.)+ (14 493 грн 13 коп.*100,8/100-14 493 грн 13 коп.)+ (14 493 грн 13 коп.*100,8/100-14 493 грн 13 коп.) +(14 493 грн 13 коп.*100,3/100-14 493 грн 13 коп.) + (14 493 грн 13 коп.*100,2/100-14 493 грн 13 коп.) +(14 493 грн 13 коп.*99,4/100-14 493 грн 13 коп.) + (14 493 грн 13 коп.*99,8/100-14 493 грн 13 коп.)=173 грн 93 коп. Суд наголошує, що при самостійному розрахунку стягнення інфляційних втрат за період з 01.01.2013 по 31.08.2020 сума зазначена позивачем відрізняється від суми обрахованої судом самостійно. Оскільки позивачем пред`явлено вимогу про стягнення інфляційних втрат на суму 16 087 грн 41 коп., то суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню частково та з відповідача [PERSON] як з позичальника за кредитним договором від 04.03.2008 №85 слід стягнути - 15 927 грн 98 коп. Решта суми 159 грн 43 коп. судом відхиляється як безпідставна. Перевіряючи правомірність здійсненого позивачем розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми кредиту 14 493 грн 13 коп. за період з 17.03.2010 по 10.10.2020 (дату, взяту за основу для обрахунку позивачем) суд встановив, що три проценти річних за цей період складають 4 599 грн 29 коп. Розрахунок здійснювався судом за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Щодо пред`явлених позичальником вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] як поручителів суд зазначає про наступне. За частиною першою ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч.1 ст.546 ЦК України). Частиною другою ст.548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частинами першою, другою ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено строк користування кредитом по 04 березня 2010 року, а також встановлено обов`язок щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування ним. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ста.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач використав своє право вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, звернувшись у 2010 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення суми боргу за кредитом (станом на 16.03.2010) у судовому порядку із боржника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.599 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній станом на дату укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18)та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18). Також суд вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Договорами порук, що досліджувалися судом у даній справі, поширення їх умов на правовідносини сторін після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором - не встановлено. Тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про солідарне стягнення заборгованості у сумі 20 527 грн 27 коп. з [PERSON] та [PERSON] за безпідставністю Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (№14-318цс18), яка враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважала за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа №6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа №6-2017цс15)та від 06 липня 2016 року (справа №6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги належать до задоволення частково. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України. З урахуванням вищезазначеного та пропорційного розрахунку на користь позивача слід стягнути понесений ним судовий збір у сумі 2 085 грн 80 коп. (20 527 грн 27 коп. х 100% : 20 686 грн 70 коп. х 2 102 грн. / 100% = 2 085 грн 80 коп.).

Outcome: partial