Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Крюківського районного суду м.Кременчука до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. На обґрунтування заявлених вимог повідомив, що з 2007року по 2011рік перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З 2011року з відповідачем проживають окремо . Дочка навчається к Кременчуцькій спеціалізовані загальноосвітній школі-інтернаті. Дитина протягом останніх 8років проживає з ним. Вони проживають разом з його матір`ю за адресою: [ADDRESS] . В зв*язку з тим, що в грудні 2018року він разом з відповідачем не зміг прийти до добровільної згоди проживання дитини, він звернувся до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради для висновку щодо місця проживання дитини. За результатом розгляду його заяви було прийнято рішення №1725 від 21.12.2018року відповідно до якого визначено місце проживання дитини разом з батьком. Але Відповідач не виконує рішення опікунської ради. Після того, як відповідачу відмовили у видачі довідки за якою вона отримувала допомогу на дітей, вона почала спілкуватися з дитиною, забирати її до себе, вмовляла дитину не йти до батька. Після даних подій дочка намагається бути частіше з матір`ю. Відповідач вживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не має свого житла, має ще дитину від іншого чоловіка, але проживає з іншим чоловіком. Йому відомі факти, коли відповідачки не було дома, то її співмешканець клав до себе у ліжко дитину та спали разом. Дана особа також зловживає спиртними напоями. Після того як відповідач [PERSON] звернулась за довідкою на отримання допомоги і їй було відмовлено, то вона одразу почала схиляти дочку на спільне проживання, хоча до цього часу відмовлялась від неї. Прохав суд визначити місце проживання дитини з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали, прохали суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні з позовом не погодилася, вважає його безпідставним, прохали суд відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судовому засіданні позов підтримав, та пояснив, що дійсно позивач звертався до них з заявою про встановлення місця проживання дитини та було прийнято рішення про встановлення місця проживання дитини, але останнім часом відповідач не виконує рішення органу опіки, а тому прохав суд задовольнити позов. Представник Кременчуцької спеціалізованої загальноосвітньої школи - інтернату - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно [PERSON] , [INFO] , навчається в інтернаті. Дійсно вона проживає разом з батьком та бабусею. Відповідач зверталася до них з проханням про надання довідки на отримання допомоги, але відповідачу було відмовлено в отриманні довідки на двох дітей, тому що дочка [PERSON] мешкає не з нею, а з батьком. Відповідач раніше не звертав уваги на дочку, як вона сама сказала : «Вона померла для мене». Відповідач має ще одну дитину, проживає з співмешканцем в однокімнатній квартирі, яку орендує співмешканець. Належних умов для виховання своєї дитини не має. Дане питання обговорювалося в колективі інтернату та вирішено, що кращі умови щоб дитина залишилася проживати з батьком. Бачила, як відповідач [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , ходила по кладовищу та збирала продукти харчування. Прохала суд визначити місце проживання дитини разом з батьком, тому що так буде краще в інтересах дитини. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , в присутності батьків та двох вихователів доповіла, що проживає разом з батьком та бабусею. Стосунки у них добрі. Батько та бабуся доглядають її. Останнім часом мати також приділяє їй увагу, водила в цирк, придбала якісь речі. Їй подобається спілкуватися з мамою та сестричкою, мама їй все дозволяє, а батько та бабуся заставляють її прибирати після себе та робити іншу роботу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дитина проживає разом з батьком та бабусею з 01 квітня 2012року. Мати увагу дочці зовсім не приділяє. Мати звернула увагу на дитину тільки після відмови отримувати допомогу на дитину. Відповідач веде аморальний образ життя, не працює, живе лише на допомогу для дитини. Свого житла не має. Має дитину від іншого чоловіка. Заслухавши сторони по справі , вивчивши та проаналізувавши надані суду докази,суд надходить до наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2007року по 2011рік перебували у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З 2011року сторони проживають окремо. [PERSON] навчається к Кременчуцькій спеціалізовані загальноосвітній школі-інтернаті. Дитина протягом останніх 8 років проживає з позивачем. Вони проживають разом з його матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач працює в МКП «Фірма Аделла» на посаді контролера автотранспортних засобів, має постійний стабільний дохід. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. Позивач на обліку в ПНД обласної психіатричної лікарні не перебуває. Позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває Актом обстеження житлово - побутових умов , який проведений працівниками служби у справах дітей Кременчуцької міської ради, встановлено, що дитина в родині позивача забезпечені всім необхідним, у дочки окрема кімната, є місце для сну, місце для підготовки уроків. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 21.12.2019 року враховуючи рівні права батька та матері на проживання з дитиною та її виховання, вік, стан здоров`я та прихильність дитини, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, та інші обставини, що мають істотне значення орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] . Дитина, як у розмові з психологом, так і в судовому засіданні повідомила, що рівнозначно любить як батька, так і матір, але проживати хоче з мамою, тому що останнім часом вона їй приділяє увагу, а батько та бабуся заставляють її вчитися та допомагати їм. Судом враховано думку представника школи - інтернату, яка в судовому засіданні пояснила, що дитина часто міняє свою думку. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] вказала, що проживає разом з батьком. Вказувала, що проживає весь цей час разом з батьком та бабусею. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] вказував, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, має самостійний дохід, належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичне та духовне виховання, виховує дочку в атмосфері турботи та любові. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] не працює, живе лише на отриману допомогу для іншої дитини, свого житла не має, проживає з іншим чоловіком, який орендує однокімнатну квартиру, негативно характеризується в побуті, зловживає спиртними напоями. Судом встановлено, що лише батько [PERSON] має самостійний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання. Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині мати, істотно відрізняються від умов, які на даний час надає дитині батько. На підставі викладеного, суд вважає, що визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини. Встановлено, що батько користується у неповнолітньої дочки повагою та авторитетом, що зазначено у висновку спеціаліста у справах дітей. Також судом враховано, що після спільного проживання , а саме з 01 квітня 2012року неповнолітня [PERSON] проживає з батьком. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року). Презумпція на користь матері в справах щодо дітей, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Суд вважає, що проживання [PERSON] з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Відповідач не надала суду переконливих доказів, що проживання дочки разом з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам дитини. Судом вірно встановлено, що проживання дочки з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Outcome: approved