Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

позивач звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON]в його користь суму основого боргу 7300 гривень, інфляційних витрат 4652,50 гривень, трьох відсотків річних в розмірі 565,75 гривень, а всього стягнути 12518,25 гривень та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що в період з вересня 2012 року по жовтень 2012 року, він як фізична особа-підприємець здійснив поставку продукції фізичній особі-підприємцю [PERSON], а саме: грису на 1563 гривні, пшениці на 10188 гривень, ячменю на 1544 гривні, кукурудзи на 1763 гривні, висівок на 3510 гривень, муки на 81 гривню, а всього продукції на загальну суму 18649 гривень. Кошти за дану продукцію відповідачка повинна була повернути йому до 10 листопада 2012 року. Частину коштів в сумі 11349 гривень вона оплатила. Однак станом на 13 листопада 2012 року залишилось несплаченим частина боргу в сумі 7300 гривень, які відповідачка в добровільному порядку на повертає. На неодноразові прохання повернути кошти не реагує та від спілкування з ним уникає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім цього пояснив, що між ним та відповідачкою [PERSON] на підставі ст. 712 ЦК України був укладений договір поставки, за яким він зобов'язувався поставляти останній продукцію, а [PERSON] мала обов'язок за неї оплатити певну узгоджену грошову суму. Просив позов задоволити. Відповідачка подала до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, оскільки розрахунок за поставлений товар нею був проведений повністю, жодної заборгованності перед позивачем у неї немає. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні викладеним в письмовому запереченні на позов. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] не являвся на час подання позову і не являється на даний час підприємцем, а поставку продукції відповідачу здійснював як фізичній особі, а не як підприємцю. При цьому письмової форми договору закон прямо не вимогає. Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. - 2 - Таким чином, статтею 712 ЦК України визначено усі ітотні умови, які мають бути дотримані при укладені договору поставки та його дійсності. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог та факту укладення договору поставки між ним та відповідачкою [PERSON] посилається на дві накладні від 15.10.2012 року та 05.11.2012 року, які заповнені самим позивачем, а відповідачкою не підписані, та ксерокопію листка, у якому зазначено ряд математичних дій, які жодним чином не підтверджують укладення договору поставки, та які судом не можуть бути взяті до уваги як належний та допустимий доказ існування заборгованності відповідачки перед позивачем. У відповідності до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини: між юридичними особами; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тому, правочин, яким є договір поставки, повинен був бути укладений між позивачем та відповідачем у письмовій формі, обов'язковість дотримання якої передбачено ст. 208 ЦК України. Крім того, як передбачено ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підтвердженням укладення договору поставки не можуть бути накладні від 15.10.2012 року та 05.11.2012 року, які були підписані лише позивачем. Таким чином, сторони не дотримались обов'язкової письмової форми правочину, яким є договір поставки, оскільки накладні, що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам ст. 207 ЦК України, зокрема не фіксують волевиявлення обох сторін за правочином, його змісту та умов, і не є документом, що обмінюється сторонами, з викладенням в ньому всіх необхідних умов, що потребує той чи інший правочин, зокрема договір поставки.. Відповідно до ч.2 ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Моментом укладення договору поставки є момент передання відповідного майна від постачальника до покупця. Такого документу також позивачем не представлено. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Таким чином, в судовому засіданні не доведено факту укладення між сторонами договору поставки, оскільки ними не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, що передбачені законом, тому такий договір вважається неукладеним, тобто таким що не відбувся, а відтак і будь-яких правових наслідків у сторін не виникло. Позивачем [PERSON] в судовому засіданні не представлено і саудом не встановлено належних та допустимих доказів існування заборгованності відповідача перез позивачем, а тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, слід відмовити. - 3 - На підставі наведеного,

Outcome: dismissed