Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд та просить постановити рішення, яким витребувати у відповідача з незаконного володіння стрічкову пилораму довжиною 10 метрів, вартістю 35000 гривень, мотивуючи свою заяву тим, що відповідач утримує його майно в себе проти його волі. На вимогу повернути майно добровільно не відреагував. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обємі та просить його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив, що будь -якого майна (зокрема стрічкової пилорами), котре б належало позивачу, у його довірителя [PERSON] не має та ніколи не було. З цих причин він не має підстав будь-що для нього повертати. Суд, вивчивши матеріали справи та заслухавши сторони по справі, свідків, рахує позов таким, що не підлягає до задоволення із наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Як було встановлено в судовому засіданні, у липні 2012 року [PERSON], відповідно до наданої суду видаткової накладної №1 від 20 липня 2012 року, придбав у ФОП [PERSON] за 35000 гривень, стрічкову пилораму (довжина колії 10 метрів). Пилораму на його прохання привіз [PERSON] та її згрузили при допомозі [PERSON] та [PERSON] на хуторі Прогрес по вул. Центральна буд.164 Острозького району Рівненської області. Даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] і ці покази не викликають будь-якого сумніву в їх правдивості. Однак, як повідомили вищевказані свідки, будь-що про подальшу долю цієї пилорами їм не відомо. Більше того, свідок [PERSON] пояснив, що проживає поблизу розташування столярного цеху та не чув, щоб цією пилорамою будь-коли користувався [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що в 2012 році він особисто допомагав [PERSON] встановлювати в цеху на хуторі Прогресі стрічкову пилораму, котру той купив в м.Рівному за суму більшу ніж 30000 гривень. В 2013 році ішли судові процеси з приводу права власності на столярний цех в с. Грозів (хутір Прогрес) вул. Центральна, 164 Острозького району. В цей час пилорама знаходилася в столярному цеху, він особисто її там бачив так як раз в тиждень приходив наглядати за обстановкою. Так як в цьому році було завершено судові процеси і власником цеху було визнано іншу особу, то в кінці жовтня на початку листопада місяця 2013 року він приїздив з [PERSON] в столярний цех, щоб забрати інструмент та інші їхні речі. [PERSON] підходив до [PERSON] та пропонував тому дати йому розписку, що бере на збереження стрічкову пилораму, однак той від такої пропозиції відмовився. Стрічкову пилораму на той час не забрали, так як не було машини на котрій її можна було б вивезти. Заперечуючи позовні вимоги позивача, відповідач посилається на той факт, що не є власником столярного цеху в с. Грозів (хутір Прогрес) вул. Центральна, 164 Острозького району, а лише орендарем цього приміщення. З цих причин ніколи та не від кого (в тому числі ні від власника приміщення, ні від самого [PERSON]Т.) ніколи не отримував спірне майно, не користувався ним та не має його в своєму розпорядженні та на зберіганні. Той факт, що власником столярного цеху в с. Грозів (хутір Прогрес) вул.Центральна, 164 Острозького району Рівненської області є ПП «Астра» в особі [PERSON], підтверджується долученими до справи судовими рішеннями як судів першої інстанції (ухвала Рівненського міського суду від 04.07.2013 року та рішення Острозького районного суду від 18 вересня 2013 року), так і ухвалами апеляційного суду Рівненської області (ухвала від 25 грудня 2013 року та ухвала від 04 грудня 2013 року), котрі долучені до матеріалів справи. 01 червня 2012 року директор ПП «Астра» [PERSON] та фізична особа [PERSON] уклали договір оренди на незавершене будівництво виробничої бази загальною площею 720 кв.м., котре розміщене в с. Грозів хутір Прогрес Острозького району Рівненської області. Відповідно до акту прийому-передачі майна до договору від 01.06.2012 року орендар [PERSON] прийняв у ПП «Астра» майновий комплекс недобудованого будівництво виробничої бази загальною площею 720 кв. м., котре розміщене в с. Грозів хутір Прогрес Острозького району Рівненської області. Крім того, йому було передано станка круглопильного універсального модель 46-2 № 7906, станка фуговального СФ-4-1 №132739, станка комбінірованого модель КС №14571131, станка рейсмусного, станка фрезерного тип 004 №629 19/58, станка заточного, ємкість металеву 2,5 м 3. Все в кількості однієї штуки. Серед переліку переданого майна для відповідача, стрічкова пилорама не значиться. Як на доказ позивач посилається на висновок про результати розгляду його заяви оперуповноваженим сектору КП Острозького відділу поліції Головного управління відділу поліції Рівненської області старшого лейтенанта поліції [PERSON] від 20.05.2016 року. В даному висновку зазначено що у 2013 році територія адмінбудівлі на хуторі Прогрес перейшла у власність [PERSON], який відмовляється повернути стрічкову пилораму, мотивуючи тим, що [PERSON] винен йому чотири тисячі доларів. Однак, представник відповідача спростував вищевказаний факт зазначений у висновку по результатам перевірки заяви, мотивую тим, що оперуповноважений, котрий проводив перевірку не перевіряв кому належить майно, а тому безпідставно вказав власником відповідача, котрий є лише орендарем. Крім того, [PERSON] будь-яких пояснень для оперуповноваженого [PERSON] не давав, так як скористався своїм правом визначеним ст. 63 Конституції України, а тому ніколи і нікому не говорив, що [PERSON] винен йому гроші, а тому з цих причин він не повертає для нього стрічкову пилораму. Таким чином, вищезазначений висновок від 20.05.2016 року є неналежним доказом та не може бути прийнятим судом до уваги. Враховуючи вище викладені факти та докази, суд рахує що позивач не довів, що спірна стрічкова пилорама знаходиться у відповідача. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд рахує обґрунтованою вимогу представника відповідача про стягнення з позивача на його користь понесених ним витрат на послуги адвоката [PERSON], котрий відповідно до укладеного між сторонами договору та наданого розрахунку, представляв його інтереси в суді та надавав йому правову допомогу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved