Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 767460,54грн. та три відсотки річних у розмірі 24797,25грн. разом із судовими витратами. Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначає, що 25.02.2015 між ним та [PERSON] укладений договір позики, на підтвердження чого складено розписку та останній отримав у позивача у борг грошові кошти в сумі 26500 доларів США, що на час подання позову становить 664620грн. Сторонами встановлений строк повернення боргу до 15.04.2015. Відповідач 24.07.2015 та 18.10.2015 повернув по 500 доларів США, а 15.05.2016 повернув 1000 доларів США, тобто сума боргу залишилась в розмірі 24500 доларів США або 614460грн. Разом з цим, до сьогоднішнього часу вказану суму боргу не повернуто, чим відповідач порушив взяті на себе зобовязання. Позивач, його представник в судовому засіданні підтвердили вищевикладені обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні з вимогами позову погодився частково, надавши письмові заперечення. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, вислухавши сторони та свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 25.02.2015 [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 26500 доларів США, на підтвердження чого, [PERSON] надав особисту розписку, згідно якої останній зобовязався повернути вказану суму до 15.04.2015. Такий факт підтверджено розпискою від 25.02.2015, що міститься на а.с. 5, 43). Отже, між сторонами укладено простий письмовий договір позики. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошову суму, а позичальник зобовязується повернути таку ж саме грошову суму (суму позики). Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із розписки відповідач брав на себе зобовязання щодо повернення суми боргу. Судом встановлено і не спростовується сторонами та підтверджено записами у розписці, що з боку [PERSON] 24.07.2015 та 18.10.2015 повернуто по 500 доларів США, а 15.05.2016 повернуто 1000 доларів США, що загалом складає 2000 доларів США повернутого боргу. Між тим, встановлено, що відповідач не тільки до встановленого у розписки терміну, але і до сьогоднішнього часу у повному обсязі не повернув суму позики. Відповідно до ст..ст. 610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки у розписці не зазначено правових наслідків в разі порушення взятого зобовязання, а саме, розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч.1 ст. 1048 ЦК України. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд надійшов до висновку, оскільки відповідач не тільки до встановленого у розписці терміну, але і до сьогоднішнього часу не повернув суму позики в розмірі 24500 доларів США, що курсом НБУ станом на час складання позову 18.08.2016 становить 614460грн. позивачу, то з відповідача повинно бути стягнуто залишок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочення грошового зобовязання у сумі 767460,54грн. і три відсотка річних від суми боргу в сумі 24797,25грн., а всього на загальну суму 792257,79грн. Представник відповідача заперечуючи щодо вимог позову, вважає що суму позики [PERSON] отримав у гривні, а не у доларах США, оскільки у розписці має місце лише символ долару, замість письмового визначення, тому вимоги позову з посиланням на письмову розписку, є недоведеними. Між тим, суд не може погодитися з такими висновками, оскільки хоча у розписці зазначений грошовий знак з символом долару, але абревіатурний напис не прописаний, такий символ (позначка) прийнята у діловому, звичайному, пробутому обороті, тому сумнівів що саме борг був отриманий у доларах США, у суду не викликає. Крім того, саме боржник [PERSON] повертав частину боргу у доларах, зазначаючи у розписці його такий же символ. Факт отримання відповідачем у позивача вказану вище суму боргу саме у доларах США в судовому засіданні підвередив свідок [PERSON] Інших будь-яких доказів у підтвердження заперечень щодо вимог позову з боку відповідача не надано. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів та встановлених обставин по справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, належним чином підтвердженими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved