Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком №80 по вул..12 Північна в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником вищевказаного будинку, що підтверджується договором дарування від 12.03.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори. У вказаному будинку окрім неї значаться також зареєстрованою [PERSON] відповідач по справі, яка не проживає з 01.01.2008року по даний час. У звязку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком №80 розташованим за адресою: м. Херсон, вул.12 Північна. Позивач та її представник в судове засідання надали заяву, в якій просили розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не сповістила, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] на підставі договору дарування від 12.03.2015 року посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №3-195 є власником житлового будинку №80 за адресою: м. Херсон, вул. 12 Північна . Крім того, право власності на вищевказаний житловий будинок підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №24786703 від 12.03.2015 року. Відповідно до довідки про склад сімї за №10 від 04.05.2018 року встановлено, що за адресою: м. Херсон, вул. 12 Північна,80 зареєстрованих у житловому приміщенні, значаться окрім позивача [PERSON] (яка є племінницею позивача). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником будинку, а відповідач своїми діями перешкоджає, вільно володіти та розпоряджатися власним майном на власний розсуд.

Outcome: approved