Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 26.10.2012р. між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачам грошові кошти в сумі 73350грн., що еквівалентно 9000 доларів США. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] № 2237. Згідно договору відповідачі зобов'язувались повертати йому кошти готівкою рівними частками кожні 4 місяці до 31 числа четвертого місяця, починаючи з 01.12.2012р. з остаточним строком повернення 01.01.2014р. Однак відповідачі коштів не повернули, у зв'язку з чим існує заборгованість в сумі 73350грн. Крім цього, відповідачі пропустили строк виконання зобов'язання, тому він просив стягнути з них інфляційні витрати в розмірі 4474,80грн., 1145,46грн. - три проценти річних, збитки, завдані порушенням зобов'язання в розмірі - 31500грн., оскільки на момент передачі коштів курс долара США становив 8грн. за 1 долар США, а на час звернення позивача до суду він складає 11,65грн. за 1 долар США,. а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, при цьому не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідачів, суд розглянув справу за відсутності останніх та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 26.10.2012р. між сторонами укладено договір позики (а.с.116), згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON]. отримали позику у розмірі 73350грн, що еквівалентно 9000 доларів США, яку останні зобов'язалися повертати готівкою рівними частками кожні 4 місяці до 31 числа четвертого місяця, починаючи з 01.12.2012р. з остаточним строком повернення 01.01.2014р. Сторонами визначено місце виконання договору - м. Івано-Франківськ. Так, згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 540 ЦК України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів того, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] у визначений договором строк борг [PERSON] повернуто вчасно, - суду не подано. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку три проценти річних від простроченої суми становлять 2200,5грн., а за 190 днів ця сума складає 1145,46грн., інфляційні втрати за весь час прострочення - 4474,80грн. В той же час суд критично оцінює посилання позивача на зміни в курсі долара США по відношенню до гривні, у зв'язку з чим на його думку у відповідачів виник обов'язок відшкодувати завдані збитки у розмірі 31500грн., оскільки згідно вказаним вище договором позика надавалась [PERSON] та [PERSON] у національній грошовій одиниці - гривні, тому у цій частині позовні вимоги є безпідставними. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved