Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, проте, тривалий час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] там не проживають, що перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своєю власністю, а тому [PERSON] просив суд, позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням. Ухвалою від 21.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, визначено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. 29.12.2020 згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ здійснено повторний автоматизований розподіл прави: у зв`язку з перебуванням головуючої судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. Ухвалою від 31.12.2020 прийнято до провадження судді Ковальчук Л.М. справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 13.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі належним чином повідомленні в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 18.03.2014 належить будинок [ADDRESS] . 01.10.2016 між позивачем та [PERSON] був укладений договір найму житла, відповідно до якого він передав відповідачу в тимчасове строкове платне користування частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , строком до 28.02.2017 включно. 01.10.2016 між позивачем та [PERSON] був укладений договір найму житла, відповідно до якого він передав відповідачу в тимчасове строкове платне користування частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , строком до 28.02.2017 включно. 01.11.2014 між позивачем та [PERSON] був укладений договір найму житла, відповідно до якого він передав відповідачу в тимчасове строкове платне користування частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , строком до 31.03.2015 включно. На підставі вищезначених договорів найму жита відповідачі зареєстрували своє місце проживання в моєму будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними штампами у посвідках відповідачів на постійне проживання на території України. Після закінчення строку договорів найму житла відповідачі припинили проживання в будинку та, будучи іноземними громадянами, що підтверджується відповідними відмітками про перетин кордону в паспортах відповідачів: так, [PERSON] та [PERSON] востаннє виїхали з території України 25.07.2017, а відповідач [PERSON] - 27.08.2017. Таким чином, оскільки строк договорів найму частини будинку закінчився, відповідачі в будинку тривалий час не проживають, на даний час відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 19.02.2021 № 72, виданої виконавчим комітетом села Тарасівка та Нове Київської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі до цього часу зареєстровані за вищевказаною адресою, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, що створює позивачу перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно до Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, і вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачами перешкод щодо здійснення ним цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved