Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № R53100429226В від 28.05.2013 р. у сумі 78300,92 грн., та стягнення судових витрат, посилаючись на такі обставини. 28.05.2013 р. Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір № R53100429226В за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 50 000,00 грн., строком погашення до 28.05.2016 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів з розрахунку 24,00 % річних. Згідно п. 4.2. відповідач зобов'язується сплачувати щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати відсотків та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суму кредиту. Відповідно до п. 4.3. повертати кредит, відсотки, комісію до 22 числа кожного місяця у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною частиною кредитного договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісійну винагороду, інші супутні платежі. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та /або інших платежів згідно з умовами договору, відповідач зобов'язується сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочення. Станом на 14.05.2014 року [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 78 300,92 грн. 03.09.2014 р. представник позивача надав уточнення до позову, які стосуються збільшення розміру позовних вимог, та просив суд стягнути на користь банку з відповідачів заборгованість у загальній сумі 88 750,31 грн., а також - суми судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи та просив слухати справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, у зв'язку з неявкою відповідачів, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2013 р. Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір № R53100429226В за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 50 000,00 грн., строком погашення до 28.05.2016 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів з розрахунку 24,00 % річних. Згідно п. 4.2. відповідач зобов'язується сплачувати щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати відсотків та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69 % від початкової суму кредиту. Відповідно до п. 4.3. повертати кредит, відсотки, комісію до 22 числа кожного місяця у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною частиною кредитного договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісійну винагороду, інші супутні платежі. Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та /або інших платежів згідно з умовами договору, відповідач зобов'язується сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочення. Станом на 24.06.2014 року [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 78 300,92 грн. Також Банком була направлена претензія від 15.11.2013 р. № 2261/2300-2, у якій Банк використовує своє право, передбачене кредитним договором та заявляє про заміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами в сторону їх зменшення та зобов'язує [PERSON] сплатити заборгованість протягом 30 календарних днів від таки отримання повідомлення. 03.09.2014 р. представник позивача надав уточнення до позову, які стосуються збільшення розміру позовних вимог, та просив суд стягнути на користь банку з відповідачів заборгованість у загальній сумі 88 750,31 грн., а також - суми судових витрат. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, з огляду на зазначене, у позивача виникло право дострокового стягнення з боржника заборгованості за вказаними кредитними договорами договором, у т.ч. штрафних санкцій. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаних повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, вона порушила вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved