Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 14.06.2014 у Наумівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області, актовий запис № 06. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. В сім`ї часто виникали сварки і суперечки з суттєво важливих питань. Погляди на життя сторін не є сумісними та кардинально протилежними. Шлюбні відносини припинені. Спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливе. З таких обставин просить розірвати шлюб. Вказує на те, що примирення між ним та відповідачем неможливе. Ухвалою судді від 16.09.2019 провадження по справі відкрито в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 04.11.2019 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які від дня свого народження проживають з матір`ю та за якими вона здійснює належний догляд та піклування. В літку 2019 року між сторонами почали виникати конфлікти. В подальшому, на початку серпня 2019 року відповідач обманом забрав дітей та відвіз їх до своєї матері в м. Корюківку та забрав у неї ключі від квартири, в якій вони проживали в місті Чернігові. Вона залишилася без речей та засобів до існування в чужому місті та змушена була позичати кошти та проживати на орендованій квартирі. Після таких дій відповідача вона зверталася до правоохоронних органів, де їй було повідомлено про необхідність вирішення спору в цивільному судовому порядку. Натомість відповідач, незважаючи на малолітній вік дітей, їх постійне знаходження виключно з матір`ю протягом усього їх життя, не давав жодного разу зустрічатися з ними майже протягом півтора місяці. На її переконання, це травмує маленьких дітей. І тільки скориставшись тією обставиною, що відповідача не було дома, а діти знаходилися з абсолютно чужими людьми, забрала їх, та тимчасово вимушена проживати у батьків. Щодо розірвання шлюбу не заперечила. 21.11.2019 представником відповідача за зустрічним позовом було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому [PERSON] вказав на те, що власник квартири, за якою зареєстрована [PERSON] разом з їх неповнолітніми дітьми, заперечує проти подальшого проживання та визначення проживання судом дітей разом з [PERSON] за місцем її власності. До початку підготовчого судового засідання представник позивача за первісним позовом надала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі, первісний позов підтримує, проти зустрічного позовну не заперечує. До початку підготовчого судового засідання представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом надав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі, первісний позов визнає повністю, наполягає на задоволенні зустрічного позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи наявність заяв сторін про визнання як первісного так і зустрічного позовів, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками якого винести рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.06.2014 у Наумівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області, актовий запис № 06 ( а.с. 4). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5, 6). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача за первісним позовом на примирення та згоду відповідача за первісним позовом на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення у даній справі. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до довідки ОСББ «Незалежність-78» № 44 від 20.08.2019 позивач разом з неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 45). Як вбачається з акту депутатського обстеження від 05.09.2019, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] в будинку батьків [PERSON] В приміщенні обладнана дитяча кімната, де є необхідні меблі, одяг, іграшки. В будинку є всі умови для комфортного проживання дітей ( а.с. 51). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони як за місцем реєстрації (а.с. 50) та місцем фактичного проживання ( а.с. 56), так і за місцем роботи, є директором Наумівського Будинку народних традицій і дозвілля ( а.с. 46), до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває ( а.с. 57,58), на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( а.с. 57-58). Відповідно до протоколу індивідуальної психологічної діагностики від 06.09.2019 психічний розвиток [PERSON] , [INFO] відповідає віковим нормам, до матері ставиться з теплом, повагою, має з нею тісний емоційний зв`язок, вважає її значущою, демонструє, що бачить її як таку, що задовольняє його потребу в ласці, любові та визнанні ( а.с. 59). Згідно довідки від 18.09.2019 [PERSON] , [INFO] відвідував заняття з комплексного розвитку та цікавої фізкультури для хлопчиків у центрі дитячого розвитку «Дочки-Синочки»; дитину завжди приводила матір ( а.с. 49). Відповідно до довідки ДНЗ «Малятко Апостолівської міської ради від 20.08.2019 [PERSON] , [INFO] відвідував молодшу групу в ДНЗ з 03.07.2019 по 24.07.2019; мати приводила та забирала дитину із садочка, відвідувала батьківські збори, була головою батьківського комітету ( а.с. 44). Як вбачається з висновку про результати перевірки за зверненням [PERSON] . ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області від 19.08.2019, [PERSON] зверталась 07.08.2019 до чергової частини відділу поліції з проханням прийняти міри до її чоловіка [PERSON] , який забрав дітей до себе до додому в м. Корюківка ( а.с. 42). Відповідно до нотаріально завіреної заяви [PERSON] адресованої [PERSON] від 06.09.2019, [PERSON] повідомляє, що її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] проживають разом з нею у будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] ; не заперечує проти участі у вихованні дітей, їх відвідуванні та вихованні ( а.с. 54). Приймаючи до уваги вище викладені обставини, вік дітей, враховуючи, що молодшій дитині [PERSON] на момент розгляду справи виповнилось лише 2 роки, а також згоду відповідача за зустрічним позовом на визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved