Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «МДЕЗ» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 14 вересня 2000 року по 06 березня 2014 року працював у ПАТ «МДЕЗ» електромонтером. На момент звільнення 06.03.2014 року та по теперішній час відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі. Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 29.04.2014р. на його користь була стягнута заборгованість по заробітній платі, вихідна допомога, заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні, компенсація за невикористану відпустку та моральна шкода. Оскільки вказаним рішенням встановлено, що його середньоденна зарплата складає 124,20грн. просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку або ухвалення судового рішення, виходячи із вказаного розміру середньоденної зарплати та з 30.04.2014р. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 14 вересня 2000 року (наказ про прийняття на роботу №38 від 14.09.2000 року) працював у ПАТ «МДЕЗ» електромонтером, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. 06 березня 2014 року наказом №3 від 06.03.2014 року [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю та колективного договору. Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 29.04.2014р. розмір середньоденної заробітної плати позивача під час роботи на підприємстві у 2013 році складає 124 гривні 20 копійок. Таким чином з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.04.2014 року по 21.10.2014 року (день ухвалення рішення), в сумі 14655 гривень 60 копійок (розрахунок: 124,20 гривень (середньоденна заробітна плата) х 118 днів (кількість робочих днів з 30.04.2014 року по 21.10.2014 року). Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розмір якого становить 243,60грн., тому в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі.

Outcome: approved