Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 04 червня 2005 року Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 44. В обґрунтування позову посилається на те, що з 04 червня 2005 року вони перебувають у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через різні погляди на життя, шлюбні відносини, відсутності взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припиненні, спільне господарство не ведеться, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 22 січня 2021 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, строк на примирення просив не надавати. Відповідачка у судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням карантину. Вирішуючи клопотання позивачки [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 04.05.2020 року № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої SARS-CoV-2». На виконання Закону України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус судів» Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 № 169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду. Цим же законом внесені зміни до ЦПК України, зокрема частиною четвертою статті 212 ЦПК України у цій редакції передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Враховуючи, що позивачка не була позбавлена права прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку або поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання позивачки про відкладення розгляду справи слід відмовити, а справу розглянути у відсутність позивачки. Враховуючи викладене, суд вважає, що правових підстав для відкладення розгляду справи немає. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з розірванням шлюбу, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2020 року вбачається, що 04 червня 2005 року Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , про що складено відповідний актовий запис № 44 (а. с. 4). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.07.2020 року (а. с. 5). В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер, його відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві. Подальше спільне життя чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] , збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Між ними досягнута згода про місце проживання малолітньої дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Враховуючи вищевикладене, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] ».Враховуючи, що відповідачка не подала заяву про зміну прізвище, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне після припинення шлюбу між сторонами не змінювати прізвище відповідачки на дошлюбне. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 114, 115 СК України,

Outcome: approved