Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно [PERSON], а саме: житловий будинок № 15 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться по пров. Дружньому у смт. Тернівка в м. Миколаєві загальною площею 97,5 кв. м, жилою площею 59,6 кв. м, яке є предметом іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до іпотечного договору від 05.10.2007 року, накладеного постановами Центрального ВДВС ММУЮ від 19.10.2009 року, 17.06.2010 року та 18.06.2012 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на вказане майно в ході виконавчих проваджень накладався арешт. На теперішній час виконавчі листи про стягнення заборгованості з [PERSON] на виконанні не перебувають, однак майно продовжує знаходитися під арештом, що порушує права Банку як іпотекодержателя на вказане майно. Представник позивача до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача також у судове засідання не зявився, надавши при цьому заперечення проти позову, посилаючись на те, що підстав для зняття арешту з майна не вбачається. Третя особа до суду не зявилася, представника до суду не направила, що не перешкоджає розгляду справи за її відсутності. Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 05 жовтня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 324\~000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних та строком погашення до 04 жовтня 2022 року. Крім того, 05 жовтня 2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки, за яким остання зобовязалася перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між [PERSON] та Банком 05 жовтня 2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений ПН ММНО [PERSON] за реєстровим номером 1495, відповідно до якого Банку було передано в заставу житловий будинок № 15 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться по пров. Дружньому у смт. Тернівка в м. Миколаєві загальною площею 97,5 кв. м, жилою площею 59,6 кв. м. У подальшому, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2009 року (яке набрало законної сили 10.03.2009 року) було встановлено факт невиконання [PERSON] та [PERSON] своїх зобовязань за Кредитним договором та Договором поруки, та стягнуто у солідарному порядку на користь Банку заборгованість у загальному розмірі 346\~530 грн. 22 коп. З метою примусового виконання рішення суду Банк звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ 19 жовтня 2009 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду винесено постанову б/н про арешт нерухомого майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 9178002). 19 квітня 2010 року державним виконавцем було винесено постанову ВП № 12955289 про повернення виконавчого документа у звязку з тим, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення суду. 17 червня 2010 року постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ винесено постанову ВП № 19826178 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, а також накладено арешт на все майно [PERSON] в межах суми боргу (реєстраційний номер обтяження 11426354). 03 травня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову ВП № 19826178 про повернення виконавчого документа стягувачеві та оголошено заборону на його відчуження у звязку з тим, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення суду. При цьому, відповідно до п. 2 зазначеної постанови постановлено припинити чинність арешту нерухомого майна боржника житлового будинку по пров. Дружному, 15 в м. Миколаєві. Державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ 18 червня 2012 року в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду винесено постанову ВП № 326006275 про арешт нерухомого майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 12630652). Постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 22 вересня 2014 року ВП № 326006275 виконавчий документ було повернено стягувачеві у звязку з тим, що нерухоме майно житловий будинок, належний боржнику, перебуває в іпотеці, на що відсутнє відповідне рішення суду, а інше майно, належне боржнику на праві власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, відсутнє. В той же час, чинність арешту на усе нерухоме майно [PERSON], а саме житловий будинок по пров. Дружньому, 15 в м. Миколаєві, в ході здійснення виконавчих проваджень ВП №\~12955289, ВП № 19826178 та ВП № 326006275 державним виконавцем припинено не було. Вказана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державним виконавців від 02.06.2015 року. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2015 року було задоволено позов Банку до [PERSON]: було звернуто стягнення на предмет іпотеки вищезазначене нерухоме майно шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. 09 червня 2015 року позивач звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ із заявою про звільнення майна з-під арешту на підставі того, що вищезазначене майно знаходиться в іпотеці Банку, а накладення арешту перешкоджає Банку як заставодержателю у реалізації його прав на задоволення вимог за рахунок іпотеки. Однак як вбачається із відповіді Центрального ВДВС ММУЮ від 17.06.2015 року № 01.05/19097, відділ державної виконавчої служби не знайшов підстав для звільнення майна боржника з-під арешту. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначені арешти порушують законні права та інтереси Банку з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із окремих видів застав є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Згідно зі ст. 579 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду. Згідно зі ст. 37 Закону України «При іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Враховуючи той факт, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, було визнано право власності на зазначене майно за позивачем, за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, суд приходить до переконання, що на теперішній час арешт вищезазначеного майна чинить перешкоди власнику майна (Банку) у його розпорядженні на власний розсуд з метою задоволення вимог щодо погашення заборгованості [PERSON] На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved