Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності, в якому вказав, що з 24 листопада 2007 року він є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Під час набуття вищевказаного будинку, між позивачем та відповідачем була усна домовленість про те, що [PERSON] , після отримання ним правовстановлюючого документу на землю, яка розташована біля даної житлової забудови (та якою з 2007 року користується позивач по справі), а саме державного акту, який на момент укладення між позивачем та відповідачем договору дарування будинку, повинен був бути виготовлений на ім`я [PERSON] , оскільки 02 листопада 2007 року він набув право власності на спірні земельні ділянки - в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, після оформлення договору дарування відповідач повідомив позивачу про відсутність у нього вільного часу для оформлення (реєстрації) документів на земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS] та в подальшому оформлення їх у нотаріуса. Крім того, відповідачем по справі була надана на ім`я дружини позивача [PERSON] - довіреність. Проте правовстановлюючий документи на спірні земельні ділянки - державні акти - були виготовлені лише в липні 2010 року, отриманні (за дорученням) в кінці жовтня, а в листопаді 2010 року термін дії вищевказаного доручення закінчився, що унеможливлює укладення на даний час угоди купівлі - продажу нотаріально. На даний час, позивач являється власником будинку, розташованого в [ADDRESS] , користується земельними ділянками, розташованими біля будинку, проте не може в повному обсязі скористатися своїм правом на володіння. Враховуючи викладене, просив визнати за ним - [PERSON] , право власності на земельну ділянку 0,2486 га (кадастровий номер 3225580901:03:006:0030), яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також на земельну ділянку площею 0,1375 га (кадастровий номер 3225580901:03:006:0031), яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] . До відкриття провадження по справі на адресу суду надійшла позовна заява від позивача до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності у новій редакції, в якій вказав, що з 24 листопада 2007 року він є власником житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Під час набуття вищевказаного будинку, між позивачем та відповідачем була усна домовленість про те, що [PERSON] , після отримання ним правовстановлюючого документу на землю, яка розташована біля даної житлової забудови (та якою з 2007 року користується позивач по справі), а саме державного акту, який на момент укладення між позивачем та відповідачем договору дарування будинку, повинен був бути виготовлений на ім`я [PERSON] , оскільки 02 листопада 2007 року він набув право власності на спірні земельні ділянки - в порядку спадкування на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, після оформлення договору дарування відповідач повідомив позивачу про відсутність у нього вільного часу для оформлення (реєстрації) документів на земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS] та в подальшому оформлення їх у нотаріуса. Крім того, відповідачем по справі була надана на ім`я дружини позивача [PERSON] - довіреність. Проте правовстановлюючий документи на спірні земельні ділянки - державні акти - були виготовлені лише в липні 2010 року, отриманні (за дорученням) в кінці жовтня, а в листопаді 2010 року термін дії вищевказаного доручення закінчився, що унеможливлює укладення на даний час угоди купівлі - продажу нотаріально. На даний час, позивач являється власником будинку, розташованого в [ADDRESS] , користується земельними ділянками, розташованими біля будинку, проте не може в повному обсязі скористатися своїм правом на володіння. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON] , які як відомо позивачу звернулися до приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу Черних О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом. Як відомо позивачу спірні земельні ділянки відповідачі не переоформлювали та переоформлювати не бажають, оскільки вважають, що їх батько продав дане майно позивачу. Враховуючи викладене, просив визнати за ним - [PERSON] , право власності на земельну ділянку 0,2486 га (кадастровий номер 3225580901:03:006:0030), яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також на земельну ділянку площею 0,1375 га (кадастровий номер 3225580901:03:006:0031), яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача направила через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву щодо позову, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для заочного її розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В силу статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою. За нормами ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду Норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Барнаул Алтайського краю, зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 9-10) [PERSON] , згідно Договору купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами від 24.11.2007 року, є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та побудований у 1960 року (а.с. 11-12, 15-18). З копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 178748 та серія ЯЛ № 178747 (а.с. 13-14, 19-20) вбачається, що [PERSON] є власником земельних ділянок 0,2486 га (кадастровий номер 3225580901:03:006:0030), яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 0,1375 га (кадастровий номер 3225580901:03:006:0031), яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] . З копії Довіреності від 24.11.2007 року (а.с. 21) вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] , яка проживає [ADDRESS] , бути його представником в нотаріальній конторі чи приватного нотаріуса, відділі земельних ресурсів чи в інших установах і організаціях з питань отримання належних йому державних актів на право власності на земельні ділянки та продати [PERSON] ці ж земельні ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] . З копії Актового запису про смерть № 05 від 25.02.2016 року (а.с. 31) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Богданівка Яготинського району Київської області, помер [INFO] . З копії спадкової справи № 68/2016 померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с. 48-74) вбачається, що сини померлого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , прийняли спадщину за законом після смерті батька. Дочка померлого [PERSON] , [INFO] , від належної їй частки спадщини, що залишились після смерті батька, вона відмовилася. Дружина померлого [PERSON] , [INFO] , на видачу свідоцтва про право власності не претендує. Згідно мирової угоди від 22.09.2016 року, затвердженої ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22.09.2016 року по справі № 382/1340/16-ц за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] , а за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3225580900:05:003:0033, розміром 3,1417 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Богданівської сільської ради Яготинського району Київської області. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Згідно підпункту «ґ» пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про судову практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно- правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічні норми закону зазначені в ст. 120 ЗК України (в редакції 2001 року). Відповідно вимог ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруд), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Враховуючи, що норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки іншого (окрім судового) порядку для захисту своїх прав позивач не має. За таких обставин, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved