Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 09.01.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Первомайська Миколаївської області, актовий запис № 05. Сторон мають двох спільних дітей, з яких неповнолітнім є син - Євген, [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що шлюбні відносини між ними не склалися через різні характери. Вони тривалий час проживають окремо. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відстуність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надав заяву із клопотанням про розгляд справи у її відстуність, позовні вимоги визнає повінстю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обгрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 09.01.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Первомайська Миколаївської області, актовий запис № 05 між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 017319. Шлюбні стосунки між сторонами припинені через різні характери. Сторони мають двоє спільних дітей, з яких неповнолітнім є син - Євген, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-ФП № 029703, виданого 14.07.2006 року, згідно якого сторони по справі є батьками дитини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їхній неповнолітній дитині, суд вважає, що позов заявлено обгрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні оскільки відповідач визнав позов повністю. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 705 грн. за клопотанням позивача суд залишає за ним. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved