Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом і просив про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтував свої вимоги наступним. Стверджує, що 4 травня 1998 року він та [PERSON] із дружиною та дітьми уклали усний договір купівлі-продажу квартири № 8, що розташована по вул. Леніна 58 в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області. На виконання цього договору, [PERSON] передав йому квартиру, а він, прийнявши її, передав продавцю 10000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не намагались, а потім [PERSON] із сім»ю, став уникати позивача. Спілкуватися із позивачем з приводу нотаріального посвідчення договору відмовляється. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, однак суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними, об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Про місце і час слухання справи відповідачі повідомлені належним чином, однак ті просили про розгляд справи у їх відсутності. Як свідчать представлені позивачем докази [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є належними власниками квартири, яка стала предметом судового розгляду і мали право розпоряджатися і володіти нею на свій розсуд, в т.ч. продати. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки він довів, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 10000 гривнів. Таким чином 4 травня 1998 року сторони, в справі, вчинили договір купівлі-продажу квартири, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідачів. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивача набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за ним таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved