Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, відповідно до якого зазначив, що 25.03.2008 року АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» після зміни найменування Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого являється АТ «Альфа-Банк») (далі - Позивач, Іпотекодержатель) та [PERSON] уклали Договір кредиту № 400/12/08-Ж, за умовами якого Боржник отримав кошти в сумі 159 600,00 дол. США. 25.03.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 400/12/08-Ж між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний договір № 26/1-05/08, згідно до якого за п. 1.1. на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , а саме: - житловий будинок загальною площею 110,5 кв.м., жилою площею 65,1 кв.м. з надвірною будівлею та спорудами; - земельну ділянку загальною площею 0,0488 га, кадастровий номер 3210900000:01:012:0138; - земельну ділянку загальною площею 0,0113 га, кадастровий номер 3210900000:01:012:0136. Позивач вказує, що він має пріоритетне право на задоволення своїх вимог, оскільки обтяження Позивача зареєстровані раніше, а саме 25.03.2008 р., що підтверджується іпотечним договором, а також інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№ 152125683, 152125403, 152123954 від 09.01.2019 р. У зв`язку з тим, що Відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором і має заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, Позивач зазначає, що має намір скористатись, правами кредитора та іпотекодержателя, наданими чинним законодавством, та звернути стягнення на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№ 152125683, 152125403, 152123954 від 09.01.2019 р. Позивачу стало відомо, що на іпотечне майно накладено арешт, та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: - № 29511549, за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить Відповідачу, обтяжувач Ірпінський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, обтяження зареєстровано 16.02.2012 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31210851 від 10.02.2012 р. - № 29512513, за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить Відповідачу, обтяжувач Ірпінський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, обтяження зареєстровано 16.02.2012 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31210851 від 10.02.2012 р. - № 29512514, за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить Відповідачу, обтяжувач Ірпінський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, обтяження зареєстровано 16.02.2012 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31210851 від 10.02.2012 р. Заявник вважає, що накладення арешту на іпотечне майно в даному випадку є порушенням права банку як іпотекодержателя, адже відповідно до ст. 572 Цивільного Кодексу, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Позивач в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно шляхом направлення повістки поштовим зв`язком. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 25.03.2008 року АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» після зміни найменування Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») (далі - Позивач, Іпотекодержатель) та [PERSON] уклали Договір кредиту № 400/12/08-Ж, за умовами якого Боржник отримав кошти в сумі 159 600,00 дол. США. 25.03.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 400/12/08-Ж між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний договір № 26/1-05/08 (а.с. 18-21), згідно до якого за п. 1.1. на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , а саме: - житловий будинок загальною площею 110,5 кв.м., жилою площею 65,1 кв.м. з надвірною будівлею та спорудами; - земельну ділянку загальною площею 0,0488 га, кадастровий номер 3210900000:01:012:0138; - земельну ділянку загальною площею 0,0113 га, кадастровий номер 3210900000:01:012:0136. Позивач має пріоритетне право на задоволення своїх вимог, оскільки обтяження Позивача зареєстровані раніше, а саме 25.03.2008 р., що підтверджується іпотечним договором, а також інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№ 152125683, 152125403, 152123954 від 09.01.2019 р. У зв`язку з тим, що Відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем за кредитним договором і має заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, Позивач має намір скористатись, правами кредитора та іпотекодержателя, наданими чинним законодавством, та звернути стягнення на вищезазначене майно, що є предметом іпотеки. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №№ 152125683, 152125403, 152123954 від 09.01.2019 р. Позивачу стало відомо, що на іпотечне майно накладено арешт, та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: - № 29511549, за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить Відповідачу, обтяжувач Ірпінський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, обтяження зареєстровано 16.02.2012 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31210851 від 10.02.2012 р. - № 29512513, за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить Відповідачу, обтяжувач Ірпінський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, обтяження зареєстровано 16.02.2012 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31210851 від 10.02.2012 р. - № 29512514, за яким заборонено відчуження всього нерухомого майна, що належить Відповідачу, обтяжувач Ірпінський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, обтяження зареєстровано 16.02.2012 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31210851 від 10.02.2012 р. Згідно п. 1 ст. 4 Іпотечного договору, у разі невиконання/неналежного виконання Основного зобов`язання, а також в інших випадках передбаченим цим договором та/або чинним законодавством України, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за Основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.41 Конституції України « Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.» Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власниками права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зазначені принципи сформулювало і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями З 16-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013 року в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявність арешту на все належне позивачу нерухоме майно, перешкоджає останньому в реалізації своїх прав власника щодо вказаного майна. Беручи до уваги, що відповідачем не доведена необхідність у подальшому арешті майна, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги АТ «Альфа-Банк», знявши арешт з належного йому майна, Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Outcome: approved