Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 23.08.2006р. між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки, згідно якого він, як поручитель, зобов'язався солідарно відповідати за виконання ТОВ «Рекламне агентство «Лайм» зобов'язань за кредитним договором № 169М від 23.08.2006р. Відповідно до умов кредитного договору боржник зобов'язався повернути кредит до 15.08.2009р., а оскільки кредитор впродовж шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив до нього відповідної вимоги, то вважає, що порука припинилася. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просила позов задоволити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Аннюк В.В. в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на викладені в письмовому запереченні (а.с.45-46) обставини, просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ТОВ «Рекламне агентство «Лайм» в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши представника позивача та представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», дослідивши докази у справі суд вважає наступне. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 23.08.2006р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки № 169М, відповідно до якого поручитель [PERSON], відповідає перед кредитором за виконання ТОВ «Рекламне агентство «Лайм» своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором № 169 М від 23.08.2006р. Боржник зобов'язався повернути кредит до 15.08.2009р. (а.с.15). 09.09.2014р. ЗАТ КБ «Приватбанк» надіслав [PERSON] вимогу про необхідність погашення заборгованості позичальника за кредитним договором (а.с.2). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з абз. 3, 4 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», - пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Чинним законодавством також визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін - ч. 1 ст. 259 ЦК України. В п. 12 договору поруки № 169М від 23.08.2006р. сторони погодили п'ятирічний строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене та те, що строк протягом якого відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» мав право пред'явити свої вимоги до поручителя [PERSON] сплив, а жодних доказів, які б свідчили про його переривання, не здобуто, суд вважає, що порука по кредитному договору № 169М від 23.08.2006р. припинилася, відтак позов є підставний та підлягає до задоволення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved