Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11.11.2004 він купив у [PERSON] житловий будинок, розташований в с. Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області по проспекту Кірова, 3 (нині проспект Миру). Його право власності на це домоволодіння зареєстроване в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації. В жовтні 2018 року вирішив продати вказаний житловий будинок, проте в нотаріальній конторі йому запропонували надати правовстановлюючі документи щодо земельної ділянки, на якій він розташований, та її кадастровий номер. Таких документів у нього не було і лише пункт 1 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.11.2004 містив інформацію про те, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1000,0 квадратних метрів. В жовтні 2018 року він звернувся до Новомиколаївської сільради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність закріпленої за домоволодінням по проспекту Миру, 3 в с. Новомиколаївка земельної ділянки за її цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. За результатами розгляду його заяви сільрадою відмовлено у наданні такого дозволу і повідомлено, що земельна ділянка площею 0,10 га по проспекту Кірова (на даний час пр-т Миру), 3 в с. Новомиколаївка на підставі рішення Новомиколаївської сільської ради № 30 від 24.10.1998 була передана у приватну власність попередньому власнику житлового будинку за цією адресою [PERSON], який 18.06.2001 отримав Державний акт на право приватної власності на землю. 13.11.2010 [PERSON] помер. Позивачу стало відомо, що єдиним спадкоємцем власника земельної ділянки [PERSON] є його донька [PERSON], яка після смерті батька прийняла спадщину, проте вона відмовилась з ним спілкуватись із зазначеного вище питання. З підстав наведеного позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована в с. Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області по проспекту Миру, 3. Ухвалою суду від 05.11.2018 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, його представником [PERSON] подано заяву, в якій висловила прохання розглядати справу без участі позивача та без її участі, заявлені в позовній заяві вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] спрямувала до суду відзив на позовну заяву, в якому висловила згоду із заявленими до неї позивачем [PERSON] вимогами, також подала клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності. Новомиколаївською сільрадою Скадовського району Херсонської області явку представника в судове засідання не забезпечено, від сільського голови до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника сільради, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що 11.11.2004 [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок, розташований в с. Новомиколаївка Скадовського району Херсонської області по проспекту Кірова, 3 (нині проспект Миру), що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1441. В пункті 1 Договору купівлі-продажу зазначено, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1000,0 квадратних метрів. Право власності [PERSON] на вказане домоволодіння зареєстроване в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 18 листопада 2004 року в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 235. 31 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся із заявою до Новомиколаївської сільської ради Скадовського району Херсонської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність закріпленої за домоволодінням по проспекту Миру, 3 в с. Новомиколаївка земельної ділянки за її цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 01 листопада 2018 року Новомиколаївська сільрада за результатами розгляду даної заяви відмовила у наданні такого дозволу і повідомила, що земельна ділянка площею 0,10 га по проспекту Кірова (на даний час пр-т Миру), 3 в с. Новомиколаївка на підставі рішення Новомиколаївської сільської ради № 30 від 24.10.1998 була передана у приватну власність попередньому власнику житлового будинку за цією адресою [PERSON] 18 червня 2001 року [PERSON] отримав у Новомиколаївській сільській раді Державний акт на право приватної власності на землю серія ХС-ХVІ-7, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2-288, а 13 листопада 2010 року він помер, про що Новомиколаївською сільрадою 16 листопада 2010 року було видане свідоцтво про смерть, серія І-КГ № 119238. За таких обставин сільська рада рекомендувала [PERSON] вирішувати питання щодо набуття права власності на земельну ділянку по проспекту Миру, 3 в с. Новомиколаївка зі спадкоємцями [PERSON] Отже, склалась така ситуація, коли житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами по проспекту Миру, 3 в с. Новомиколаївка належить на праві приватної власності [PERSON], а земельна ділянка площею 0,10 га, на якій вони розміщені, є власністю [PERSON], померлого 13 листопада 2010 року, та має статус спадкового майна. Як вбачається зі спадкової справи після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась його донька [PERSON], яка 18.05.2011 отримала свідоцтва про право на спадщину на рухоме майно причеп марки «2 ПТС», трактора марки «МТЗ-82», автомобіля марки «ВАЗ-21063» та автомобіля марки «ГАЗ-2705». Як зазначила у відзиві [PERSON], вона відмовилась приймати у спадок спірну земельну ділянку та вважає, що право власності на земельну ділянку підлягає визнанню за [PERSON] За положеннями частин 1 та 2\~статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається на реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 81\~ЗК України передбачено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі\~продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 120\~ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Верховний Суд України у постанові від 11.02.2015 по справі № 6-2цс15 за наслідками застосування частин першої, четвертої статті 120 Земельного кодексу України, дійшов наступного висновку. Аналіз змісту норм статті 120\~ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині 4 статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою\~статті 125\~ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. За таких обставин, суд вважає, що оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2004 позивач набув право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами по проспекту Миру, 3 в с. Новомиколаївка, то до відповідно до нього переходить і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це домоволодіння, так як зазначена земельна ділянка на час укладення вказаного договору належала на праві приватної власності [PERSON] як колишньому власникові будинку, з огляду на що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі статей 16, 377 ЦК України, статей 78, 81, 120, 125 ЗК України та

Outcome: approved