Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO] та визначити наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні сина, [PERSON], 15.06.201 року народження дітьми: повноцінне проживання сина [PERSON] за місцем проживання батька кожний непарний тиждень місяця протягом кожного року. На обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з середини 2015 року разом з відповідачкою не проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Дитина проживає разом з матір'ю, з якою позивач не може дійти згоди, щодо надання йому можливості виховувати дитину та спілкуватися з сином. Відповідачка чинить перешкоди у побаченні з дитиною, що стало проявлятися в наступному: вона забороняє брати сина з собою на прогулянки, для відвідування атракціонів, для перебування вдома у позивача. При цьому відповідач мотивує свою відмову тим, що я зустрічаюся з іншою жінкою. Позивач в травні 2016 року звернувся до служби у справах дітей та сімї Вишгородської районної державної , яка в свою чергу розпорядженням від 10.06.2016року надала позивача право бачитися та спілкуватися з сином два рази на тиждень, щосереди з 17-00 год. до 20-00 та один вихідний день на тиждень з 10-00 до 20-00 за попередньою домовленістю з матірю дитини. Незважаючи на те, що дане рішення є обовязковим до виконання, відповідачка не надає позивачу можливості спілкуватися з сином і займатися його вихованням, що зумовило необхідність мого звернення до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить позов повністю задовольнити, крім того зазначив, що позивачка надає спілкуватися зі сином, але він бажає спілкуватися без її присутності. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідачка не чинить жодних перешкод позивачеві у спілкуванні з сином. Просять відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник третьої особи у судовому засіданні не з'явився. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи,всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.\~6, 7). Відповідно до копії розпорядження служби у справах дітей та сімї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 10.06.2016 року №\~237 «Про встановлення годин зустрічі [PERSON] з малолітнім [PERSON]» встановлено години зустрічі [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], щосереди з 17-00 до 20-00 та один вихідний день на тиждень з 10-00 до 20-00 за попередньою домовленістю з матірю дитини (а.с.\~8). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у положеннях статті 141 СК України, де також зазначено, що проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.\~150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частин 1, 3 статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом відповідно до статті 155 СК України. Відповідно до частин 2, 3 статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до змісту статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно з ч.ч.\~1, 2 ст.\~3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів . У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в позовній заяві стверджує що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, але дані обставини під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки сам позивач у судому засіданні поясним, що відповідачка дає можливість спілкуватися із сином. Згідно зі ст.\~212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed