Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсними три договори дарування квартир від 08 червня 2011 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], а саме : договір дарування квартири [ADDRESS], договір дарування квартири [ADDRESS] та договір дарування квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що в один з днів на початку червня 2011 року йому зателефонувала відповідачка [PERSON] та просила приїхати до приватного нотаріусу [PERSON] для укладання договорів дарування спірних квартир, оскільки між ними була досягнута усна домовленість після розірвання шлюбу з відповідачкою про те, що він в рахунок аліментів на двох дітей передасть відповідачці право власності на три квартири. Приїхавши у повідомлений [PERSON] день до нотаріуса [PERSON], він підписав три договори дарування квартир, не читаючи їх змісту. При цьому нотаріусу свого паспорту він не давав. Посвідчуючи всі три договори дарування, нотаріус [PERSON] не встановила дійсні наміри сторін, не перевірила сімейний стан сторін та внесла в текст договорів недостовірну інформацію про те, що майно подаровано дружині, хоча на той час шлюб між ними було розірвано рішенням суду. Порушення нотаріусом вимог «Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусам України» та Закону України «Про нотаріат» призвели до того, що угоди не були направлені на реальне настання намірів кожного з учасників угоди та правових наслідків, його волевиявлення не відповідає його внутрішній волі в момент укладання угоди, а зміст угод суперечить актам цивільного законодавства. Просив суд визнати недійсними укладені між ним та [PERSON] 08.06.2011 року три договори дарування. Представник позивача [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що нотаріус [PERSON] в порушення вимог ст.ст.5, 44, 46, 47 Закону України «Про нотаріат» та вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не з'ясувала дійсного наміру сторін, застосувала норми законодавства, передбачені лише для подружжя, зазначивши в тексті договору, що майно дарується дружині, хоча на той час шлюб між сторонами вже було розірвано. Просила визнати недійсними укладені між [PERSON] та [PERSON] 08.06.2011 року три договори дарування. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] також в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення, в яких зазначала про те, що дійсно 08.06.2011 року нею було посвідчено три договори дарування квартир, укладені між [PERSON] та [PERSON]. Попередньо сторони надали їй всі необхідні документи по всім квартирам та додаткові витяги з реєстру прав власності з БТІ для відчуження цих квартир. Проекти договорів були виготовлені за допомогою технічних засобів та надані сторонам для ознайомлення. Вона знала про те, що сторони розривають шлюб, тому звернула особисту увагу на правові наслідки цього договору, що цей дар безоплатний. Обдарованою за цими договорами виступала дружина - [PERSON], тому і було зроблено відмітку, що подаровано дружині або колишній дружині (це значення для посвідчення договору не має). Порядок оформлення таких договорів однаковий для будь-яких осіб - в шлюбі чи ні. Така відмітка (подаровано дружині) робиться тільки для того, щоб означити, що більше не має іншої дружини, яка б мала дати свою згоду на такі правочини. Перелік документів для посвідчення таких договорів, розмір держмита є однаковими для будь-яких осіб - в шлюбі вони чи ні. Сторони були згодні саме на цей вид договору, прочитали та особисто підписали його в присутності нотаріуса. Дарувальник [PERSON] так само підписав, що наслідки договору дарування йому нотаріусом роз'яснені. Таким чином вважає, що посвідчення договорів дарування було вчинено згідно діючого законодавства України. Просила в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги необґрунтованими та у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування. Судом встановлено, що 08 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено три договори дарування квартир: - р-р №1160 дарування квартири [ADDRESS]; - р-р №1162 дарування квартири [ADDRESS]; - р-р №1161 дарування квартири [ADDRESS]. Всі договори були посвідчені приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.52-54). За умовами укладених договорів (пункти 1,6,9), дарувальник [PERSON], розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарував, а обдарована сторона - [PERSON] прийняла у дар три вищезазначені квартири. Обидві сторони своїми підписами підтвердили, що договір дарування не носить характеру мнимої чи удаваної угоди, договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах; у сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення договору, умови та правові наслідки для кожної з сторін. До того ж, кожний з оскаржуваних договорів дарування в кінці тексту містить підтвердження того, що дарувальник [PERSON] з текстом договору ознайомлений, його суть йому зрозуміла, він підтверджує, що йому нотаріусом роз'яснені зміст договору дарування, права, відповідальність, наслідки угоди; добровільність його дій, розуміння їм значення своїх дій та відсутність помилки у відношенні угоди, а також підтверджує дійсність намірів її укладання і відповідність такої угоди його волі. Відповідно до ст..203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Сторонами же в договорі дарування виступають дарувальник та обдарований. За ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 43 Закону України «Про нотаріат» визначений порядок встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Так, відповідно до зазначеної норми Закону, не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Як слід з оглянутої в судовому засіданні нотаріальної справи, під час посвідчення 08.06.2011 року приватним нотаріусом [PERSON] оскаржуваних угод дарування, нею було встановлено особи дарувальника та обдарованого на підставі паспортів цих осіб, копії яких долучені до нотаріальної справи. При цьому посилання позивача на те, що свій паспорт нотаріусу він не надавав та копії його паспорту були надані нотаріусу відповідачкою після посвідчення угоди, є голослівними, безпідставними та належними і допустимими доказами не підтверджені. За умовами ст.44 Закону «Про нотаріат», під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Також ст.44 Закону України «Про нотаріат» встановлено обов`язок нотаріуса встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна з сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Як встановлено судом в даній справі, і позивачка, і відповідач в момент укладання оскаржуваних договорів дарування мали повну цивільну дієздатність, їх особу було встановлено на підставі особистих паспортів, нотаріусу попередньо були надані всі необхідні для укладання угоди документи, в тому числі правовстановлюючі на відчужуване майно. Текст кожного з трьох договорів дарування є розбірливим, зрозумілим, доступним для сприйняття будь-якою особою. До того ж, обидві сторони мають освіту, можуть читати та писати, особисто ознайомились із текстами договорів, що підтверджується власноруч виконаними кожним з них підписами на кожному з екземплярів договорів дарування. При цьому застережень чи зауважень до текстів договорів вони не мали, а дарувальник (позивач [PERSON]) додатково на тексті договору своїм підписом підтвердив, що договір дарування ним прочитаний, його суть йому зрозуміла, зміст цього договору, права та відповідальність і наслідки цієї угоди йому нотаріусом роз`яснені, а також підтвердив дійсність намірів укладання такого договору дарування. Ствердження позивача в тій частині, що він підписав всі три договори не читаючи їх змісту, суд до уваги не приймає, оскільки суду не приведені та не надано жодних доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод для ознайомлення позивача з їх текстом. За таких обставин, посилання позивача та його представника в подальшому на те, що нотаріус, посвідчуючи 08.06.2011 року три договори дарування квартир, не перевірив цивільну дієздатність сторін та не встановив дійсні наміри сторін, є цілком безпідставним, не обґрунтованим та доказами не підтвердженим . Що стосується доводів представника позивача в тій частині, що під час посвідчення оскаржуваних правочинів нотаріус мала застосувати положення п.178 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом від 03.03.2004 року №205 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), то ці доводи є безпідставними з огляду на те, що цим пунктом врегульоване право укладання між подружжям, а також особами, шлюб між якими було розірвано, договору про припинення права на утримання взамін набуття права власності на житловий будинок, квартиру чи інше нерухоме майно або одержання одноразової грошової виплати. Стосовно посилання позивача та його представника на наявність в тексті кожного з договорів зауваження «подаровано дружині», що не відповідало дійсності, та того, що нотаріус не перевірив сімейний стан сторін на момент укладання договору, то така помилка нотаріуса не підпадає під дію ст.203, 215 ЦК України, на підставі яких одностороння угода має бути визнана недійсною. До того ж, наявність нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя під час укладання договору про відчуження майна в розумінні ст.65 СК України потрібно лише у разі відчуження такого майна одним з подружжя на користь інших осіб; в паспорт позивача відомості про розірвання шлюбу з відповідачкою було внесено тільки 10.01.2012 року; під час підписання договорів позивач не заперечував проти тієї частини договору, в якій йдеться про те, що нерухоме майно подаровано дружині та своїм підписом підтвердив достовірність викладеної в тексті договору інформації; зазначення в тексті договору «подаровано дружині» підтверджує відсутність претензій з боку інших осіб на це майно. Аналізуючи в межах позовних вимог всі встановлені судом обставини даної цивільної справи, суд приходить до висновку про те, що з огляду на умови чинності правочинів, встановлені ст..203 ЦК України, зміст укладеного між позивачем та відповідачкою правочину (трьох договорів дарування) не суперечить цивільному законодавству та моральним принципам суспільства, укладений особами, які мають повний обсяг дієздатності, волевиявлення сторін відповідає їх внутрішній волі і доказів на підтвердження того, що мало місце насильство, погроза, обман тощо суду не надано, форма договору дарування дотримана та він спрямований на настання правових наслідків, що ним обумовлені. А тому в межах приведеного позивачем обґрунтування позову підстав для задоволення позовних вимог у суду не має. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги безпідставними та у задоволенні позову відмовляє в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed