Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 09.12.2004 року, виданого Управлінням міського майна міської ради м. Маріуполя Донецької області за [NUMBER], квартира [ADDRESS], належала на праві спільної сумісної власності, по 1/5 частці кожному - [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Право власності зареєстровано в Маріупольському бюро технічної інвентаризації відповідно до вимог діючого законодавства 02 березня 2005 року. [INFO] помер батько позивача, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS] яку позивач та його мати [PERSON] прийняли у встановленому законом порядку. Однак [PERSON], за життя не оформила спадкових прав на свою 1/10 частку в вищенаведеній спадщині, яку прийняла після смерті чоловіка, та державна реєстрація права власності не була проведена. [INFO] померла мати позивача. Після її смерті відкрилося спадкове майно у вигляді вищенаведеної 1/10 частки квартири, яка належала їй в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, та 1/5 частки квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло. Спадкоємцем першої черги після смерті матері залишився позивач. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не існує. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. із заявою про прийняття спадщини. Однак, відносно 1/10 частки квартири, яка належала спадкодавцю, [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. 08 жовтня 2016 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В обгрунтування відмови видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/10 частку вищенаведеної квартири № 215, приватний нотаріус зазначила, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаної частки квартири спадкодавцеві. На підставі зазначеного, просив визнати за ним право власності на 1/10 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилася, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю та наполягали на задоволенні позову. Відповідачі до суду не з'явилися, також надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутністю, проти позовних вимог не заперечували, позов визнали у повному обсязі. Відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 09.12.2004 року, посвідченого Управлінням міського майна, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], по 1/5 частині кожному. [INFO] помер [PERSON] у с. Дем'янівка, Першотравневого району Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS] яку згідно свідоцтва про право на спадщину отримали [PERSON] та [PERSON], однак остання своє право власності на 1/10 частину квартири у встановленому законом порядку не зареєструвала. [INFO] померла [PERSON] у Жовтневому районі міста Маріуполя, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Після смерті останньої відкрилась спадщина на 1/5 часину квартири [ADDRESS] яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 09.12.2004 року, та 1/10 частина зазначеної квартири, яка їй належала на праві власності після смерті її чоловіка [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 31479, виданого 24.09.2016 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В., позивач [PERSON] отримав спадщину після смерті [PERSON] у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Разом з цим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. від 08.10.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, щодо 1/10 частки квартири [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаної частки квартири спадкодавцеві. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Таким чином, [PERSON] набула право власності на 1/10 частку квартири [ADDRESS] оскільки вона прийняла у встановленому законом порядку зазначену частку квартири у спадщину після смерті її чоловіка [PERSON], а позивач є спадкоємцем за законом після померлої матері, оскільки подав у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори. Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на 1/10 частку квартири позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті його матері, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/10 частку спірної квартири, то слід захистити його права та в судовому порядку визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/10 частку квартири [ADDRESS] загальною площею - 85,3 кв.м, житловою площею 55,8 кв.м, як єдиного спадкоємця, який фактично прийняв спадщину. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», ст. ст. 3, 16, 384, 392, 1217, 1218, 1261, 1268, 1298 ЦК України,

Outcome: approved