Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, якою, із урахуванням збільшення позовних вимог, просив визнати, що у період з 02 квітня 1999 року та до прийняття нових, діючих тарифів відповідно до Законодавства України для нарахування оплати ТОВ «Україна» за житлово-комунальні послуги [PERSON] за адресою [ADDRESS] належить застосовувати тариф, затверджений Розпорядженням голови Херсонської облдержадміністрації № 190 від 02.04.1999 року «Про зміни розмірів відшкодування населенню вартості житлово-комунальних послуг та про затвердження тарифів на послуги для населення»; зобовязати ТОВ «Україна» виконати помісячний перерахунок [PERSON] нарахованої оплати за житлово-комунальні послуги у період з 01 квітня 2014 року до дати прийняття судового рішення за тарифами, затвердженими Розпорядженням голови Херсонської облдержадміністрації № 190 від 02.04.1999 року «Про зміни розмірів відшкодування населенню вартості житлово-комунальних послуг та про затвердження тарифів на послуги для населення». Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі договору «Про співробітництво з технічного та санітарного обслуговування житлових будинків КО «Україна»» від 01.09.2005 року між ТОВ «Україна» та Колективним обєднанням житлово-будівельних кооперативів «Україна» (далі КО ЖБК «Україна») та договору між ТОВ «Україна» та КО ЖБК «Україна» від 01.08.2011 року починаючи з вересня 2005 року відповідач є виконавцем послуг по утриманню будинку та прибудинкової території для споживачів, що мешкають буд. № 9 по вул. Садовій, а нарахування оплати за комунальні послуги здійснюється за тарифами, затвердженими рішенням виконкому Херсонської міськради № 548 від 21.10.2008 року, яке визнано недійсним. Починаючи з жовтня 2014 року відповідачем здійснюється нарахування оплати за житлово-комунальні послуги на підставі рішення виконкому міської ради № 143 від 17.04.2014 року, яке не відносить до будинку позивача. Зазначає про те, що згідно практики Верховного суду України позивач має право сплачувати за житлово-комунальні послуги по тарифам, які діяли до тарифів, визнаних недійсними. Зазначає також про те, що рішення виконкому Херсонської міської ради з приводу затвердження тарифів на утримання будинку та прибудинкової території 373 від 15.08.2006 року, №486 від 17.10.2006 року, № 536 від 24.11.2006 року, № 141 від 18.03.2008 року, № 486 від 16.09.2008 року, № 548 від 21.10.2008 року, № 566 від 20.12.2011 року, № 28 від 17.01.2012 року, № 28 від 24.01.2012 року були визнані недійсними та скасовані судами різних інстанції в порядку відповідних судочинств, залежно від часу прийняття таких рішень та, відповідно, часу їх оскарження. При цьому рішення № 143 від 17.02.2014 року вважає таким, що не підлягає застосуванню при нарахування плати з утримання будинку та прибудинкової території де мешкає позивач, оскільки зі змісту рішення вбачається. що воно підлягає застосуванню для мешканців будинку по вул. Садова, 9. Також зазначає що вказане рішення не є економічно необґрунтованим та повинно застосовуватися для категорії громадян, до яких позивач не відноситься. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги повністю підтримав із викладених ним підстав та просив їх задовольнити із урахуванням наданих суду уточнень. Представники відповідача директор ТОВ «Україна» [PERSON] та за ордером і договором адвокат [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи про те. що нарахування оплати за утримання будинку та прибудинкової території за адресою позивача здійснюється за рішенням № 143 від 17.04.2014 року, яким встановлено відповідні тарифи, та яке наразі є єдиним чинним рішенням органу місцевого самоврядування з цього приводу. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши підстави позову та перевіривши їх поданими сторонами доказами приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що позивач мешкає у кв. № 95, що по вул. Садова, 9 в м. Херсоні, що вбачається із паспортних даних останньої, та є власником ? частини вказаної квартири що вбачається із відповідного витягу. Згідно договорів про співробітництво з технічного та санітарного обслуговування житлових будинків укладених між КО ЖБК «Україна» та ТОВ «Україна» в собі директора [PERSON] від 01.09.2005 року та 01.08.2011 року відповідні послуги по утриманню будинку і прибудинкової території позивача надає саме ТОВ «Україна». Вищевказані обставини у судовому засіданні сторонами визнавались. Згідно ч 2 ст. 14, ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» який було прийнято 24.06.2004 року, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими у встановленому порядку. Окрім того, згідно п.п. 2 п. «а» ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування» встановлення в порядку і межах, визначених законодавством тарифів на побутові і комунальні послуги відноситься до відання зокрема міських рад. Так судом встановлено, що також визнано сторонами, що вищезгадані рішення органу місцевого самоврядування про затвердження відповідних тарифів по обставинами справи № 373 від 15.08.2006 року, № 486 від 17.10.2006 року та № 536 від 24.11.2006 року постановами Суворовського районного суду м. Херсона від 15.08.2006 року, 17.10.2006 року та від 24.11.2006 року відповідно, що набрали чинності, були визнані недійсними та скасовані. Окрім того Рішення № 141 від 18.03.2008 року та № 486 від 16.09.2008 року були визнані незаконними та скасовані постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24.07.2009 року, що набрала законної сили у встановленому порядку. Рішення № 548 від 21.10.2008 року постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.02.2012 року та додатковою постановою вказаного суду від 14.03.2012 року, які набрали законної сили, визнано недійсним з часу прийняття такого рішення. Рішення № 566 від 20.12.2011 року та № 28, від 17.01.2012 року, яким вносились зміни до попереднього рішення, а також рішення № 29 від 24.01.2012 року застосуванню до будинку в якому знаходиться квартира позивача не підлягають, з огляду на затверджений до таких рішень перелік будинків. Викладені обставини підтверджується як дослідженими судом відповідними рішенням судів різних інстанції так і відомостями викладеними у ЗМІ, та з приводу чого сторони у судовому засіданні не заперечували. Окрім того, як встановлено дослідженням ухвали апеляційного суду Херсонської області від 16.03.2005 року, яка відповідно є чинною, рішення № 97 Про затвердження мінімального переліку та вартості послуг з утримання будинків та прибудинкової території» було скасовано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 2004 року, яке вказаною ухвалою залишено в силі. При цьому дослідженням рішення рішенням 237/1 від 09.07.2004 року, яке у первинній редакції своїх позовних вимог просив застосувати для нарахування тарифів позивач, встановлено, що вказане рішення а лише вносить зміни до рішення № 97, яке відповідно є скасованим починаючи з 28.12.204 року а тому, рішення 237/1 не може бути застосовано для визначення тарифів для нарахування позивачу оплати за відповідні послуги. Таким чином, судом встановлено, що єдиним наразі діючим рішенням органу місцевого самоврядування як то передбачено ЗУ «Про місцеве самоврядування» яким затверджено тарифи по утриманню будинків та прибудинкової території та які підлягають застосуванню і до будинку, у якому мешкає позивач, є рішення № 143 від 17.04.2014 року «Про встановлення граничних тарифів на послуги з утримання будинків і споруд багатоквартирного житлового будинку ( житлово-будівельні кооперативи)», при цьому посилання представника позивача на те, що вказане рішення повинно застосовуватися виключно для пільгових верств населення згідно постанов КМУ суд не приймає до уваги, з огляду на зміст самого рішення, згідно якого затверджені вказаним рішенням тарифи не є пільговими, а лише застосовуються при нарахуванні пільг. При цьому з огляду на вищевикладені норми закону з приводу встановлення компетенції по затвердженню відповідних тарифів саме органами місцевого самоврядування, суд вважає, що посилання представника позивача на необхідність застосування тарифів затверджених рішенням Облдержадміністрації не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed