Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 24.12.2010 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 являє собою кредитний договір. Посилаючись на порушення боржником умов повернення кредиту, станом на 31.07.2015 року виникла прострочена заборгованість в сумі 17 167,34 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 6 131,07 грн., за процентами по користуванню кредитом 8 058,66 грн., за пенею та комісією 1 683,93 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 793,68 грн. за процентною складовою, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 17 167,34 грн. заборгованості та 1 218 грн. судових витрат. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними поштовими повідомленнями. 16.01.2016 року надіслав на адресу суду заперечення на позовну заяву в якій просив постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, застосувавши вимоги щодо перебігу строків позовної давності. Разом з цим, оскільки відповідач не надіслав заяви про розгляд справи без його участі, а також не повідомив про причини неявки, суд вважає, за згодою позивача, провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ч. 1 ст. 530 ЦК України) За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як передбачено ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1,2 ст. 259 ЦК України). Судом встановлено, що24.12.2002 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7). З наявної в матеріалах справи копії анкети-заяви вбачається, що відповідач ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (Умов), позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг (Умов) встановлено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені штрафів становить 50 років. З матеріалів справи вбачається, що станом на 31.07.2015 року виникла прострочена заборгованість в сумі 17 167,34 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 6 131,07 грн., за процентами по користуванню кредитом 8 058,66 грн., за пенею та комісією 1 683,93 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. фіксованої частки та 793,68 грн. за процентною складовою (а.с.5-6). Таким чином, суд вважає, що оскільки строк позовної давності відповідно до вищевказаного пункту Умов та правил надання банківських послуг було збільшено до 50 років, тому заява відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надав. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов'язанням у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 1 218 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved