Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що укладений між відповідачами шлюбний договір від 21 лютого 2013 року, порушує його права та інтереси, як стягувача за виконавчим провадженням про стягнення із [PERSON] на його користь грошових коштів, а саме: унеможливлює належне виконання відповідного рішення суду, у звязку з чим, посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства щодо підстав недійсності договору, просить визнати вказаний шлюбний договір недійсним. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити з викладених у ній підстав. Пояснив, що укладений між відповідачами шлюбний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, оскільки, на його думку, мали на меті вивести нерухоме майно з власності [PERSON], який є боржником перед позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, його інтереси представляла відповідач [PERSON], яка в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що спірний шлюбний договір укладено відповідно до вимог сімейного законодавства та не порушує інтересів позивача, оскільки не погіршує матеріального становища [PERSON] та не впливає на майнові інтереси позивача, так як рішення суду про стягнення на його користь із [PERSON] грошових коштів виконується належним чином, шляхом проведення щомісячних стягнень із заробітної плати останнього. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Постановою державного виконавця ДВС Васильківського МРУЮ [PERSON] від 22.01.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 36112366 з виконання виконавчого листа № 2/844/2012 виданого 17.01.2013 року Апеляційним судом Київської області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 78\~000 гривень (а.с. 13). 21 лютого 2013 року між відповідачами укладено шлюбний договір за умовами якого подружжя вважають особистою приватною власністю [PERSON], у тому числі житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Липовий Скиток, вул. Зарічна, 22 та автотранспортні засоби марки «ВАЗ» і «Mercedes Benz» (а.с. 14 16). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина пята статті 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, із хронології подій та активних дій відповідачів, можна встановити, що після відкриття виконавчого провадження ВП № 36112366 по примусовому стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 78\~000 гривень, боржник, укладає із своєю дружиною шлюбний договір, яким йому не визначено жодного нерухомого майна, що, на переконання суду прямо свідчить про бажання відповідачів запобігти можливому примусовому стягненню на майно [PERSON] по виконавчому провадженню, у такий спосіб утруднивши належне виконання рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів на користь позивача. При цьому, суд враховує, що відповідачі, які перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2013 року, уклали шлюбний договір лише майже через десять років подружнього життя, а саме: 21 лютого 2013 року. І хоча Глава 10 Розділу ІІ Сімейного кодексу України не містить обмежень щодо часу укладення шлюбного договору подружжям, саме та обставина, що шлюбний договір укладено відповідачами після відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню боргу на користь позивача із [PERSON], на думку суду беззаперечно вказує на небажання відповідачів на реальне настання правових наслідків, що обумовлені шлюбним договором. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що встановлюючи існуючий правовий режим майна подружжя, спірний шлюбний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що є порушенням частини пятої статті 203 ЦК України, а тому укладення між відповідачами шлюбного договору вчинено з іншою метою і в даному випадку воно спрямоване на унеможливлення здійснення стягнення на майно відповідача [PERSON] та ухилення останнього від належного виконання рішення суду про стягнення з нього на користь позивача грошових коштів, чим порушені права останнього. Також, відповідно до частини першої статті 203 ЦК України, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Так, згідно із частиною пятою статті 93 СК України, за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. 01 липня 2004 року парламентом прийнято [PERSON] України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності в серпні 2004 року та згідно із його преамбули визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. [PERSON] регулює відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 1 ст. 1 Закону). Частина перша статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація прав є обовязковою. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Таким чином, передання за спірним шлюбним договором у власність [PERSON] житлового будинку № 22 по вулиці Зарічній в селі Липовий Скиток Васильківського району Київської області, с. Липовий Скиток, вул. Зарічна, 22, право на який відповідно до законодавства підлягає державній реєстрації, порушує вимоги частини пятої статті 93 СК України та, відповідно до змісту частини першої статті 203 і частини першої статті 215 ЦК України, є підставою для визнання шлюбного договору укладеного між відповідачами недійсним. Доводи відповідача [PERSON] стосовно того, що визначене їй шлюбним договором майно було зареєстровано за нею на праві власності, не усуває можливості застосування положень частини пятої статті 93 СК України. Зазначена в судовому засіданні відповідачем [PERSON] обставина про те, що рішення суду про стягнення на користь позивача із [PERSON] грошових коштів виконується належним чином, шляхом проведення щомісячних стягнень із заробітної плати останнього, що підтверджується доданою позивачем до заяви довідкою філії ПАТ «Укрексімбанк» від 17.03.2015 року № 065-11/439, яка міститься на аркушах справи 26 27, також не впливає на існування встановлених судом підстав для визнання спірного договору недійним. Відповідно до норми статті 103 СК України, шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених\~Цивільним кодексом України. Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що укладеним між відповідачами шлюбним договором від 21 лютого 2013 року порушені права та інтереси позивача, як стягувача за виконавчим провадженням ВП № 36112366 по примусовому стягненню на його користь із [PERSON] боргу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а укладений між відповідачами шлюбний договір від 21 лютого 2013 року, слід визнати недійним. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved