Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 4-09/КЛ від 01.07.2009 року [PERSON] отримав кредит у сумі 50\~000, 00 грн., терміном повернення до 25 червня 2010 року Пунктом 4.1. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом відповідач сплачує позивачу проценти у розмірі 24% річних, однак, відповідач свої зобовязання належним чином не виконував щодо погашення суми кредиту, відсотків за його користування та пені за порушення зобовязань. Відтак, Банк вимушений був звернутись до суду для примусового стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24лютого 2011 року позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 52 826, 37 гривень повністю задоволені. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.05.2015 року №1616/5040/2012 були задоволенні позовні вимоги Банку щодо стягнення з гр. [PERSON] кредитної заборгованості в сумі 25940, 97 гривень. На сьогодні вказані рішенні в повному обсязі не виконанні, при цьому, за період з 28.03.2013 року по 25.01.2016 року заборгованість [PERSON] збільшилась - донараховані відсотки за користування простроченим кредитом, та донарахована пеня за прострочення виконання зобовязань позичальника. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобовязань. Станом на 25 січня 2016 року відповідачем не сплачені нараховані відсотки за період з 28 березня 2013 року по січень 2016 року в сумі 4 054, 31 гривні. Відповідно до пункту 6.2.1. розділу 6 Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобовязань за кожен день прострочення. У звязку з чим, відповідач зобовязаний сплатити банку пеню за прострочення погашення кредиту за період з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р. в сумі 1 619, 86 гривень, пеню за прострочення погашення відсотків за період з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р. в сумі 15 037, 37 гривень. Таким чином, збільшена з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р. загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором № 4-09/КЛ від 01.06.2009 р. складає 20 711, 54 грн. В судове засідання представник позивача не зявився надавши суду клопотання з проханням розглянути справу у відсутності представника, прохав позов задовольнити. Відповідач в\~ судове\~ засідання\~ не\~ зявився, надав заперечення проти позову та прохав відмовити в задоволенні позову в повному обсязі зокрема у зв»язку зі спливом позовної давності. Суд\~ вважає за можливе розгляд\~ справи\~ по\~ суті\~ у відсутності\~ не\~ зявившихся\~осіб. Суд,\~ дослідивши\~ докази, якими\~ обґрунтовується\~ позов, вважає,\~ що\~ позов\~ підлягає\~ до часткового задоволення . Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 4-09/КЛ від 01.07.2009 року [PERSON] отримав кредит у сумі 50\~000, 00 грн., терміном повернення до 25 червня 2010 року Пунктом 4.1. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом відповідач сплачує позивачу проценти у розмірі 24% річних, однак, відповідач свої зобовязання належним чином не виконував щодо погашення суми кредиту, відсотків за його користування та пені за порушення зобовязань. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24лютого 2011 року позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 52 826, 37 гривень повністю задоволені. Також, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16.05.2015 року №1616/5040/2012 були задоволенні позовні вимоги Банку щодо стягнення з гр. [PERSON] кредитної заборгованості в сумі 25940, 97 гривень. Як встановлено в зазначеному рішення позов задоволено частково оскільки рішенням того ж суду від 24.02.2011 року позовні вимоги задоволені і справа перейшла з договірних правовідносин у правовідносини по виконанню рішення суду. На сьогодні вказані рішенні в повному обсязі не виконанні, при цьому, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість яка утворилась за період з 28.03.2013 року по 25.01.2016 року. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобовязань. Станом на 25 січня 2016 року на думку позивача відповідачем не сплачені нараховані відсотки за період з 28 березня 2013 року по січень 2016 року в сумі 4 054, 31 гривні. Відповідно до пункту 6.2.1. розділу 6 Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобовязань за кожен день прострочення. У звязку з чим, позивач вважає, що відповідач зобовязаний сплатити банку пеню за прострочення погашення кредиту за період з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р. в сумі 1 619, 86 гривень, пеню за прострочення погашення відсотків за період з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р. в сумі 15 037, 37 гривень. Таким чином, збільшена з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р. загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором № 4-09/КЛ від 01.06.2009 р. складає 20 711, 54 грн. Однак з даними твердженнями позивача суд не погоджується оскільки згідно наданої відповідачем копії постанови про закінчення виконавчого провадження, встановлено, що [PERSON] 08.04.2013 року сплатив в повному обсязі заборгованість в сумі 52 826, 37 грн., тобто рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24лютого 2011 року виконано в повному обсязі. Також, відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до умови договору. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.. 267 ЦК України Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 258 ч.2 п.1 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.. 267 ЦК України Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонено кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагали повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Приймаючи до уваги те, що позивач звернувся з позовом про захист свого права прохаючи стягнути заборгованість за процентами, штрафами та пенею 10.02.2016 року, тоді як позовна давність, встановлена ст.258 ЦК України, минула тому суд вваж є за можливе стягнення заборгованості за процентами терміном рік до дати зверненя до суду. Також беручи до уваги те, що позивач не звернувся з заявою до суду про поновлення пропущеного строку, суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строку позовної давності за кредитним договором підлягає до задоволення. Оскільки рішенням суду стягнуто заборгованість по тілу кредиту в повному обсязі та відповідно вказане рішення виконано про що мається постанова про закінчення виконавчого провадження від 08.04.203 року то суд вважає неспроможними твердження позивача про наявність на даний час пені за прострочення погашення кредиту. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а враховуючи, що умовами договору передбачено одночасне стягнення декількох видів неустойки- пені за прострочення сплати кредиту та пені за прострочення сплати відсотків, суми стягнення боргу, до стягнення з відповідача не підлягають, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. У зв»язку з чим є безпідставними посилання позивача про нарахування пені за прострочення погашення відсотків. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), у звязку з чим суд вважає такою , що підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з січня 2015 року по січень 2016 року (один рік перед зверненням до суду), що складає 803 грн. 64 коп. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судові \~витрати \~по \~справі \~ підлягають \~стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: partial