Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на: ? частину житлового будинку № 12 загальною площею 158, 0 кв.м., житловою площею 76, 2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами сарай літня кухня погреб Б, погріб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожу N по вул. Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, яка розташована по вул. Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області. Також просила визначити порядок користування житловим будинком № 12 по вул. Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області між співвласниками, виділивши у користування позивачу, житлову кімнату 1-5 площею 12, 5 кв.м., кімнату 1-6 площею 11, 7 кв.м. та кімнату 1-7 площею 11, 4 кв.м. , а відповідачу [PERSON] житлову кімнату 1-8 площею 40, 6 кв.м, а інші приміщення житлового будинку веранду 1-1 площею 15, 8 кв.м., кухню 1-2 площею 13, 8 кв.м., ванну 1-3 площею 4,6 кв.м., котельню 1-4 площею 2,8 кв.м., веранду І площею 7, 3 кв.м., літню кімнату ІІ (на 2 поверсі) площею 37, 3 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літня кухня погреб Б, погріб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожу N залишити у спільному користуванні. Свій позов обґрунтовує тим, що з 14 лютого 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб між ними було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року. 06 квітня 2001 року відповідач отримав у дар земельну ділянку площею 0, 2591 га по провулку Стогнія в с. Княжичі Броварського району Київської області. Право власності відповідача на вказану земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ КВ № 095859, зареєстрованим Княжицькою сільською радою народних депутатів в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 31.10.2001 року за № 2330, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,2500 га, для ведення особистого підсобного господарства 0, 0091 га. У 2001 році на вказаній земельній ділянці подружжя розпочало будівництво житлового будинку, а у 2005 році будівництво було завершено. За спільні кошти подружжям було збудовано будинок за вказаною вище адресою. Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON], що посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01 серпня 2006 року, виданим виконкомом Княжицької сільської ради на підставі рішення від 28 липня 2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 серпня 2006 року, виданим Броварським бюро технічної інвентаризації, номер витягу № 11399195. Позивач зазначає, що вона з 09 травня 2018 року змушена разом із дітьми тимчасово переселитися до своєї матері, оскільки відповідач вчиняє насильство відносно неї та дітей, своїми діями унеможливлює їх спільне подальше проживання у будинку. Позивач вказує на те, що вона неодноразово викликала поліцію, але дієвих заходів щодо припинення неправомірних дій [PERSON] не було вжито. Та оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку вирішити питання поділу майна, що є їх спільною власністю, вона змушена звертатись за захистом свого порушеного права до суду. Щодо позовних вимог в частині визначення порядку користування житловими приміщеннями зазначає, що згідно технічного паспорту на житловий будинок № 12 по вул. Стогнія в с. Княжичі Броварського району Київської області від 28 липня 2006 року виготовленого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації, загальна площа будинку 158, 0 кв.м., житловою площею 72,6 кв.м. Будинок складається з чотирьох житлових кімнат: кімнати 1-5 площею 12,5, кв.м., кімнати 1-6 площею 11, 7 кв.м., кімнати 1-7 площею 11, 4 кв.м., кімнати 1-8, площею 40, 6 кв.м., веранди 1-1 площею 15, 8 кв.м., кухні 1-2 площею 13,8 кв.м., ванної 1-3 площею 4, 6 кв.м.; котельної 1-4 площею 2, 8 кв.м.; веранди І площею 7,3 кв.м.; літньої кухні ІІ (на 2 поверсі) площею 37, 3 кв.м. Позивач вказує на те, що враховуючи, що кожному із співвласників належить на праві власності по ? частці спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, житлова площа якого складає 76, 2 кв.м., тому її частка та частка відповідача у житловій площі будинку складає по 38, 1 кв.м. Тому оскільки, вона разом із дітьми займає житлову кімнату 1-5, 1-6 та кімнату 1-7 (вказані кімнати мають загальну площу 35, 6 кв.м.) кімната 1-8 має більшу площу 40,6 кв.м., позивач вважає доцільним надати їй у користування з врахуванням інтересів дітей кімнати 1-5, 1-6, 1-7, а відповідачу кімнату 1-8 більшої площі. Всі інші приміщення будинку та надвірних будівель: сарай літня кухня погреб Б, погріб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожу N залишити у спільному користуванні. В обґрунтування вказаних вимог позивач надала витяг із проведеного експертного оціночно-будівельного дослідження для визначення дійсної ринкової власності житлового будинку № 12 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Стогнія в с. Княжичі Броварського району Київської області з врахуванням вартості земельної ділянки. Дослідження проведено судовим експертом [PERSON] і надано висновок від 21 травня 2018 року за № 21/05/18, витяг з якого долучила до позовної заяви. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати оплати роботи судового експерта у розмірі 2000 грн., та судовий збір в розмірі 8810 грн. 00 коп. та 704 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не визнав позов в повному обсязі виходячи з наступного, оскільки відповідач ніколи не заперечував проти права колишньої дружини на її ідеальну ? частинку житлового будинку № 12 загальною площею 158, 0 кв.м., житловою площею 76, 2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами сарай літня кухня погреб Б, погріб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожу N по вул. Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області, а також ніколи не заперечував проти користування вказаними нею в позовній заяві кімнатами, про що навіть подав до суду 28 вересня 2018 року відповідну заяву, зазначаючи в ній на безспірність у його відносинах із [PERSON] щодо цих її вимог. Але на думку позивача та представника позивача, [PERSON] не довела суду належними та допустимими доказами факти порушення [PERSON] права чи інтересу на ? частину вказаного будинку та користування відповідними кімнатами, в тому числі порушення [PERSON] прав та інтересів дітей на користування цими кімнатами, адже свій позов щодо виділення в користування саме цих кімнат [PERSON] мотивувала також інтересами своїх дітей, з яких старша донька [PERSON] є повнолітньою і таких вимог до батька не заявляла. Представник відповідача посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 69, ст. 71 СК України зазначає, що [PERSON] не довела перед судом, що житловий будинок технічно є неподільним, і всупереч порядку поділу майна, визначеному статтею 71 СК України, просила визнати за нею ідеальну ? частку в спільному майні подружжя в порядку поділу. Відповідно не є обґрунтованою вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована по вул.Стогнія, 12 в с. Княжичі Броварського району Київської області. Суд вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 лютого 1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у Княжицькій сільській раді Броварського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 2. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя [PERSON]. (а.с. 9) Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], зареєстрований 14 лютого 1998 року у Княжицькій сільській раді Броварського району Київської області, актовий запис № 2 розірвано. (а.с. 10) В період перебування у шлюбі, [PERSON] набув права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства 0,0091 га та будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,25 га на підставі договору дарування земельної ділянки від 06 квітня 2001 року № 2-1354, та йому був виготовлений та виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 095859, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2330 від 31 жовтня 2001 року. На вказаній земельній ділянці, за адресою Київська область, Броварський район, с.Княжичі, вул. Стогнія, 12 подружжям був побудований житловий будинок, в технічному паспорті Броварського міжміського бюро технічної інвентаризації від 27 липня 2006 року позначений літерою А-1, який складається з чотирьох житлових кімнат: кімнати 1-5 площею 12,5, кв.м., кімнати 1-6 площею 11, 7 кв.м., кімнати 1-7 площею 11, 4 кв.м., кімнати 1-8, площею 40, 6 кв.м., веранди 1-1 площею 15, 8 кв.м., кухні 1-2 площею 13,8 кв.м., ванної 1-3 площею 4, 6 кв.м.; котельної 1-4 площею 2, 8 кв.м.; веранди І площею 7,3 кв.м.; літньої кухні ІІ (на 2 поверсі) площею 37, 3 кв.м. Загальна площа будинку 158, 0 кв.м., житлова площа 76, 2 кв.м., допоміжна 37, 0 кв.м., літні 44, 8 кв.м. (а.с. 12-16). Крім того, на земельній ділянці були побудовані сарай літня кухня погреб Б, погріб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожа N. На вказане домоволодіння на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 01 серпня 2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 11399195 (а.с. 17-18). Позивачем [PERSON] проведена оціночно-будівельне дослідження домоволодіння. Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження. Від 21 травня 2018 року за № 21/05/18 року, ринкова вартість житлового будинку № 12 загальною площею 158, 0 кв.м., житловою площею 76, 2 кв.м., з урахуванням вартості земельної ділянки, станом і в цінах на дату проведення дослідження, визначена за наданими документами, з урахуванням стану будинку по вул.Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області складає 3199000 грн. 00 коп., ? частки складає 1599500 грн. 00 коп. (а.с.19-21) За вказане дослідження позивач сплатила 2000 грн., про що відповідно надана квитанція № 107 від 15 травня 2018 року. (а.с. 45). Згідно п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.\~325\~ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК). За таких обставин, для поділу спільного майна необхідно встановити його обсяг станом на дату розірвання шлюбу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 CK України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що земельна ділянка площею 0,2500 га за адресою Київська область, Броварський район, с.Княжичі, вул. Стогнія, 12, була отримана відповідачем [PERSON] в дар згідно договору дарування земельної ділянки від 06 квітня 2001 року № 2-1354 є особистою приватною власністю, а відтак на вищевказане майно не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя в порядку вимог ст.ст. 60, 70 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69\~-\~72\~СК та ст. 372 ЦК України. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, суд виходить із рівності прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, що передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При вирішенні даного спору суд враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У статті 65\~СК України йдеться про те, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. У зв'язку з цим, вирішуючи даний спір слід керуватися пунктами 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя. Згідно них, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини третьої ст.\~212\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.\~60\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку № 12, загальною площею 158 кв.м., житловою площею 76,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай літня кухня погреб Б, погреб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожу N по вул. Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Вказана правова позиція визначена по справі № 6-1500цс15 у постанові Верховного суду України від 17 лютого 2016 року. Таким чином\~суд дійшов\~висновку про\~можливість визначити порядок користування житловим будинком № 12 з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 158 кв.м., житловою площею 76,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай літня кухня погреб Б, погреб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожа N по вул. Стогнія в селі Княжичі Броварського району Київської області між співвласниками [PERSON] та [PERSON], виділивши у користуванні [PERSON] житлову кімнату № 1-5 площею 12,5 кв.м, кімнату № 1-6 площею 11,7 кв.м. та кімнату № 1-7 площею 11,4 кв.м., виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 1-8 площею 40,6 кв.м., а інші приміщення житлового будинку веранду 1-1 площею 15,8 кв.м., кухню 1-2 площею 13,8 кв.м., ванну 1-3 площею 4,6 кв.м. котельню 1-4 площею 2,8 кв.м., веранду І площею 7,3 кв.м, літню кімнату ІІ ( на 2 поверсі) площею 37,3 кв.м. та надвірні будівлі: сарай літня кухня погреб Б, погреб Д, вбиральня літній душ Е, сарай Ж, тротуар Т, колодязь К, та огорожу N залишити у спільному користуванні. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином стягненню з відповідача підлягають стягненню судовий збір підтверджений відповідними доказами (а.с. 1, 45), а саме в розмірі 11514 грн. 80 коп.

Outcome: partial