Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.05.2009р. по справі за позовом ВАТ АК «Укргазпромбанк» з нього стягнуто як поручителя за договором поруки № 14-П/08 від 05.12.2008р. 124247,17грн. боргу та 1607,41грн. третейського збору. 28.10.2011р. він отримав постанову районного відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №6-128/1-09, виданого 31.07.2009р. Проте між позивачем та ВАТ АК «Укргазпромбанк» договір поруки № 14-П/08 від 05.12.2008р. не укладався. Зазначає, що досудовим слідством у кримінальній справі № 0907/1-761/2011р. про обвинувачення [PERSON], який обіймав посаду керуючого відділенням в м. Івано-Франківськ ВАТ АК «Укргазпромбанк» за ст.ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України було встановлено, що [PERSON], зловживаючи службовим становищем, умисно діючи з інших особистих інтересів, використовуючи службове становище всупереч інтересів служби, склав та підписав завідомо неправдивий документ - Договір поруки № 14-П/08-ІФ, згідно якого він виступив поручителем до договору банківського кредиту № 1200-К/08 від 04.06.2008р. В судовому засіданні [PERSON] вину в інкримінованих діяннях визнав повністю, просив суд застосувати до нього Закон України «Про амністію» та звільнити його від покарання. Постановою Івано-Франківського міського суду від 31.08.2011р. [PERSON] звільнено від відповідальності на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію», кримінальна справа закрита. Вважає, що договір поруки № 14-П/08 від 05.12.2008р. є таким що порушує публічний порядок, оскільки порушує його права, зокрема право свободи договору, майнові права, а відтак є нікчемним правочином. Він не укладав договору поруки, а відтак відсутня третейська угода між ним та відповідачем про передачу спору на розгляд Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.05.2009р. по справі 317/09. Просив суд визнати нікчемним договір поруки № 14-П/08-ІФ від 05.12.2008р., оформлений між ВАТ АБ «Укргазпромбанк» в особі начальника відділення АБ «Укргазпромбанк» в м. Івано-Франківськ та [PERSON], застосувати наслідки нікчемного правочину та скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.05.2009р. по справі № 317/09. 08.12.2014р. позивач уточнив підстави позову та просив суд визнати недійсним договір поруки № 14-П/08-ІФ від 05.12.2008р., укладений між ВАТ АБ «Укргазпромбанк» в особі начальника відділення АБ «Укргазпромбанк» в м. Івано-Франківськ та [PERSON] (а.с.238-239). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити. Представник відповідача ПАТ «Укргазпромбанк» - Чабан Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, покликаючись на викладені в письмовому запереченні та заяві про застосування позовної давності (а.с.246-247,250-251,254-257) обставини, просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.12.2013р. позов задоволено частково. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2014р. апеляційну скаргу ПАТ «Укргазпромбанк» відхилено: рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.12.2013року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 року задоволено касаційну скаргу представника ПАТ «Укргазпромбанк» - Грищенка О.М., рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.12.2013р. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2014р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 29.08.2014р. ухвалою справу прийнято до провадження суддею Хоростіль Р.В. на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи (а.с.222). Так, підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 09.12.2013р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ послужило те, що суд не виконав вимоги процесуального права та не врахував, що позов заявлено із взаємовиключних підстав, оскільки позивач у позовній заяві посилався на те, що договір поруки є таким, що порушує публічний порядок, та є фіктивним,оскільки він його не підписував, не уточнив позовних вимог та підстав заявленого позову, вийшов за межі позовних вимог та визнав договір нікчемним з підстав недодержання письмової форми. При цьому не врахував, що в матеріалах справи міститься копія договору поруки, укладеного у письмовій формі та підписаного від імені сторін, що підтверджується і постановою суду про закриття кримінальної справи, не дав цим обставинам відповідної оцінки, ухвалив рішення про визнання договору поруки нікчемним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Слід зазначити, що вказані вище недоліки позовної заяви було усунуто позивачем 08.12.2014р. (а.с.238-239). Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14.05.2009р. задоволено позов ВАТ АК «Укргазпромбанк» та стягнуто з [PERSON], як поручителя за договором поруки № 14-П/08-ІФ від 05.12.2008р. 124247,17грн. боргу та 1607,41грн. третейського збору (а.с.7-9). Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду від 31.08.2011р., [PERSON], зловживаючи службовим становищем, умисно діючи з інших особистих інтересів, використовуючи службове становище всупереч інтересів служби, склав та підписав завідомо неправдивий документ - договір поруки № 14-П/08-ІФ, згідно якого [PERSON] виступив поручителем по договору банківського кредиту № 1200-К/08 від 04.06.2008р. (а.с.5-6). Вказаною постановою суду [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011р., кримінальну справу відносно нього закрито з нереабілітуючих обставин. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено в ст. 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У письмовій формі належить вчиняти зокрема правочини між фізичною та юридичною особою - п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, а згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 204, 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що оспорюваний договір поруки укладено у письмовій формі, копія його міститься в матеріалах справи, однак позивач даний договір не підписував, замість нього це зробив [PERSON], - склав та підписав завідомо неправдивий документ. Дані обставини встановлені під час розгляду Івано-Франківським міським судом 31.08.2011р. кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] (про що йшлося вище) та свідчать про недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, зазначених вище, зокрема встановлено відсутність вільного волевиявлення учасника правочину (позивача) і невідповідність його внутрішній волі, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійним. В той же час, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи, що про порушення свого права позивач міг дізнатися 31.08.2011р., тобто з дня винесення Івано-Франківським міським судом постанови по кримінальній справі - встановлення вказаних вище обставин, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування позовної давності до задоволення не підлягає. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved