Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору № б/н, укладеного 22.05.2006р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], останній отримав кредитні кошти в сумі 2100грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язався сплатити 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав у зв'язку з чим станом на 28.07.2014р. заборгованість по кредиту становить 7714,57грн. з яких: 879,29грн. - заборгованість за кредитом; 5991,73грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500грн. - штраф (фіксована частина); 343,55грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача - Длугош І.І. не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності, не заперечивши проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на письмове заперечення (а.с.38), пояснив, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця указаного на платіжній картці. На платіжній картці вказано строк її дії - березень 2009р. Нову платіжну картку він не виробляв і банк самовільно її виробити не міг, оскільки продовження дії кредитної картки можливе лише за наявності коштів на рахунку, а коштів не було, отже і договір і термін дії картки закінчився 31.03.2009р. З позову також вбачається, що кредит є споживчим, тому на нього розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши відповідача, враховуючи думку представника позивача, яка викладена в його письмовій заяві (а.с.39), суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 22.05.2006р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н (а.с.8,9-14), згідно якого останній отримав кредитні кошти в сумі 2100грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язався сплатити 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, а також сплачувати комісію, а згідно п. 8.6 даних умов, при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-7) [PERSON] порушував графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачував. Таким чином [PERSON] станом на 28.07.2014р. має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 7714,57грн. з яких: 879,29грн. - заборгованість за кредитом; 5991,73грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500грн. - штраф (фіксована частина); 343,55грн. - штраф (процентна складова). Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. В той же час, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. П. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом встановлено, що кредит надавався відповідачу 22.05.2006р, а строк дії картки - березень 2009р., мета кредитування - споживчі цілі. При цьому, п. 5.4 Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Позивач же звернувся з позовом до відповідача 14.08.2014р., тобто по спливу позовної давності, даних, які б свідчили про переривання такого строку, - не здобуто, відтак суд вважає, що за таких підстав в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed