Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,17 га, кадастровий номер 3524980400:02:000:0656. За життя у 2003 році [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу [PERSON] , однак позивач дізнався про існування заповіту лише у жовтні 2018 року, внаслідок чого спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , яка [INFO] померла, а після її смерті спадщину прийняв та оформив за заповітом [PERSON] , відповідач по справі. У позивача є достатньо підстав для поновлення строку для прийняття спадщини, однак факт прийняття та оформлення спадщини іншим спадкоємцем перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину, тому він змушений звернутися з позовом до суду. В ході судового розгляду справи представник позивача [PERSON]. подав заяву про зміну предмету позову та просив суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Петрівською районною державною нотаріальною конторою па ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за № 771 від 30.07.2007 року на земельну ділянку кадастровий номер 3524980400:02:000:0656, що знаходиться на території Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, площею 5,17 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визнати недійсним свідоцтво про право па спадщину за заповітом видане Петрівською районною державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за № 577 від 10.10.2016 року на земельну ділянку кадастровий номер 3524980400:02:000:0656, що знаходиться на території Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, площею 5,1693 га, в межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, визнати за [PERSON] право власності па Ѕ частку земельної ділянки кадастровий номер 3524980400:02:000:0656, що знаходиться на території Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, площею 5,1693 га, в межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму вартості Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі 12170 гривень 50 копійок та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не відомі. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма П`ятихатська» в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер громадянин [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с.10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,17 га, кадастровий номер 3524980400:02:000:0656. За життя у 2003 році [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 08.10.2003 року, посвідченого секретарем виконкому Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та зареєстрованого в реєстрі за №109, а також копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а. с.11,12). Однак позивач [PERSON] дізнався про існування заповіту лише у жовтні 2018 року, внаслідок чого спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , яка [INFO] померла, а після її смерті спадщину прийняв та оформив за заповітом [PERSON] , відповідач по справі. Після чого позивач [PERSON] 29.01.2019 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області (а. с.14). Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з тим, що він пропутив встановлений законом строк прийняття спадщини. Крім того, спадщину після смерті [PERSON] прийняв інший спадкоємець. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом с особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1223 ЦК У країни право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини с причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно пункту 209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за № 283/8882, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Верховний суд України у правовій позиції зазначеній у рішенні від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17 зазначив, що при розгляді аналогічних спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Зазначені обставини можуть бути встановлені при витребуванні спадкової справи, однак при дослідженні заповіту та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі можна зробити висновки, що з об`єктивних причин нотаріус не вчиняв таких дій, оскільки, відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 6677120 від 28.09.2006 року, копію якого позивачу надала Ганнівська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області, при реєстрації заповіту було допущено помилку в написанні прізвища заповідача, замість прізвища [PERSON] зазначено прізвище [PERSON] . Всі інші реквізити, такі як: ім`я та по батькові: [PERSON] , рік народження: 1934, номер в реєстрі: 109, місце посвідчення: Ганнівська сільська рада Петрівського району Кіровоградської області, дата посвідчення: 08.10.2003 року, що зазначені в реєстрі повністю співпадають із відомостями зазначеними в заповіті. Отже нотаріус не міг з об`єктивних причин встановити наявність заповіту та повідомити про нього спадкоємця [PERSON] . Відсутність такого повідомлення чи виклику, а відтак - необізнаність особи про наявність заповіту, на думку Верховного Суду України зазначеного в постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17, створює для спадкоємця об`єктивні, непереборні та істотні труднощі на прийняття спадщини, а отже відповідає критерію поважності і, таким чином, є підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічний висновок Верховний Суд України зазначив у своєму рішенні від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17. Отже суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки він не є родичем померлого, йому не було відомо про наявність заповіту, а нотаріус не здійснив жодних дій для розшуку спадкоємця за заповітом. Незважаючи на те, що у спадкоємця [PERSON] є достатньо підстав для поновлення строку для прийняття спадщини, факт прийняття та оформлення спадщини іншим спадкоємцем перешкоджає позивачу, навіть за умови визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, отримати у нотаріуса свідоцтво на належне спадкодавцю майно, оскільки є чинними свідоцтва про право на спадщину видаю на іншого спадкоємця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Право на спадкування за законом мають особи у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Оскільки позивач не відмовлявся від прийняття спадщини за заповітом та пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, спадкоємці за законом після смерті [PERSON] не мали права на спадкування. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 113, спадщину після смерті [PERSON] прийняла та оформила за законом [PERSON] . Петрівською районною державною нотаріальною конторою їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.07.2007 року № 767 на житловий будинок що розташований за адресою [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.07.2007 року № 771 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 17 га кадастровий номер 3524980400:02:000:0656 (а. с.63-83). Також, як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 4/2016, [INFO] [PERSON] померла, після її смерті спадщину прийняв та оформив за заповітом [PERSON] . Петрівською районною державною нотаріальною конторою йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.10.2016 року № 575 на житловий будинок що розташований за адресою [ADDRESS] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.10.2016 року № 577 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1693 га кадастровий номер 3524980400:02:000:0656. (а. с.84-153). Зазначені свідоцтва про право на спадщину за заповітом підлягають визнанню їх недійними відповідно до зазначених вище обставин та положень статті 1301 ЦК України. Оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно після смерті [PERSON] на належний йому житловий будинок та земельну ділянку були погашені в результаті видачі свідоцтв про право на спадщину, позивачу оформити право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у нотаріуса не представляється можливим у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що є підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, є виникненням цивільно - правового спору, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності. Згідно ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області від 26 листопада 2018 року № 02-27/11, заповіт від імені [PERSON] за реєстраційним номером 109 від 08.10.2003 року Ганнівською сільською радою не змінювався та не скасовувався (а. с.15). Враховуючи те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті, та те, що згідно ст. 1241 ЦК України [PERSON] мала право на обов`язкову частку у спадщині після [PERSON] , позивачу [PERSON] належить право на спадщину за заповітом на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та на Ѕ частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,17 га кадастровий номер 3524980400:02:000:0656 належні за життя спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 86609732, земельна ділянка кадастровий номер 3524980400:02:000:0656 перебуває в оренді у товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма П`ятихатська» (а. с.19). Відповідно до ч.1. ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1. ст. 77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1. ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд вважає, що позивач довів те, що він має право на спадщину спадкодавця [PERSON] так, як існує заповіт від 08.10.2003 року, посвідчений секретарем виконкому Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за №109, в якому [PERSON] , який помер [INFO] заповідав все своє майно позивачу - [PERSON] . Крім цього, відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір, витрати на проведення експертиз та інші витрати пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 133 ЦПК України, є складовою судових витрат, відшкодування яких проводиться згідно вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягають стягненню 10000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та сплачений позивачем судовий збір в сумі 2305 гривень 20 копійок. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України, ст. ст. 76,77, 81,133, 137, 141 ЦПК України.

Outcome: approved