Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS], в якому вказує, що вона є власником вказаної квартири, в якій зареєстрований відповідач [PERSON], який за вказаною адресою не проживає. Відповідач з 2010 року не проживає у належній позивачу на праві приватної власності квартирі, має у власності іншу квартиру, фактично постійно проживає за іншою адресою, він позбавляє позивача можливості в повній мірі користуватися та розпоряджатися нерухомим майном та змушує її нести зайві витрати зі сплати комунальних послуг. У звязку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]; зобовязати Херсонську міську раду зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] у квартирі № 62, що знаходиться в м. Херсоні по вул. М.Куліша, 9; стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Крім того, просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 03.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2171. Право власності зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 03.05.2001 року за реєстровим № 14430. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-КГ № 003656, міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 09.03.2002 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини змінено не «Осіпенко». Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КГ № 095175 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 28.11.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 764. Прізвище дружини змінено на «Кириленко». Згідно довідки № 1474 від 18.05.2016 року, виданої ТОВ «Шумен» за адресою: [ADDRESS] крім позивача зареєстрований [PERSON], [INFO], який з 2010 року не проживає за вказаною адресою, що також підтверджується актом від 24.05.2016 року, складеним ТОВ «Шумен». Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59341780 від 18.05.2016 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved