Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 11997, 59 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.04.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом . Відповідач станом на 23.03.2017 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму- 11997, 59 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -2867,49 грн., заборгованість по нараховим відсоткам - 3478, 95 грн., заборгованість по пені- 4603,65 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 547, 50 грн. та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 34). До судового засідання відповідачем надано відзив до позовної заяви з посиланням, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України). Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Згідно п. 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) банки мають право змінювати процентнуставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Із вище вказаного слідує, що умови кредитного договору складаються із анкети -заяви від 19.04.2011 та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 30 днів пільгового кредитування від 19.04.2011 та положень чинного законодавства. Із зазначених документів слідує, що кредитний договір укладено на наступних умовах: тип картки Віза классік; тип кредитної лінії - відновлювальний; валюта рахунку - гривня; сума ліміту кредитування - 500 грн.; базова відсоткова ставка, в місяць (нараховується на залишок простроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів в році) -3% на місяць; розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня (1) = базова відсоткова ставка по договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. за місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше; Штраф при порушенні термінів сплати по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Як слідує з позовної вимоги, позивачем не виділено окремо позовну вимогу про стягнення комісії. Однак, якщо розглянути наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписки з рахунку, то стає зрозумілим, що позивач у період з 10.10.2015 року розпочав щомісячне нарахування кожного 10 числа комісії за обслуговування (членський внесок) в сумі по 20 грн., які в подальшому вносились до загальної суми заборгованості, та на які нараховувались проценти, штрафи та пеня. Однак, такі нарахування комісії суперечать вимогам закону та не відповідають вимогам укладеного сторонами кредитного договору. Заява від 19.04.2011р. та довідка про умови кредитування від 19.04.2011р. не містять такого виду комісії. Відповідно умовами договору її не передбачено, а відтак і її нарахування є безпідставним. Додатковим доказом безпідставності нарахування цього є навіть та обставина, що нарахування комісії розпочалось не з початку кредитних відносин, а лише з 10.10.2015р., коли, імовірно було прийнято якесь рішення банком та змінено кредитну політику. Позивачем нараховано комісію за обслуговування (членський внесок) у період з 10.10.2015 р.по 23.03.2017р. на загальну суму 360 грн. безпідставно. Окрім того, на комісію не можуть нараховуватись проценти та неустойка, як робить це позивач, а тому ї включення до заборгованості з якої нараховуються проценти та неустойка є незаконним, оскільки таке включення суперечить природі вказаного правових інструменту. Як слідує з розрахунку заборгованості, наданого банком тіло своєчасно не повернутого кредиту становить 2867,49 грн. Згідно з розрахунком, який є додатком 1 до відзиву тіло кредиту станом на 23.03.2017 склало суму в розмірі 4192,97 грн., у той же час позивач чомусь просить стягнути - 2867,49 грн. Також позивач просить стягнути нараховані ним відсотки за користування кредитом в сумі 3478,95 грн. Вважає, що дана сума є завищеною, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зазначені положення щодо кредитного договору відповідають, загальному положенню виконання зобов'язань щодо сплати процентів, передбачених ст. 536 ЦК України. Так згідно даних положень цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. І зазначеного слідує, що позичальник має сплати на користь позикодавця проценти від суми позики, що і є чужими грошовими коштами в розумінні ст. 536 ЦК України. Про це свідчить боргова природа даних положень закону, оскільки їх сплата не пов'язана із зв'язком їх стягнення та наявністю підстав для цивільної відповідальності (зокрема, прострочення сплати), а є частиною виконання зобов'язання. Свідченням цього є і те, що дані проценти, поряд із тілом кредиту, у розумінні положень ст. 632 ЦК України про ціну договору, є частиною ціни кредитного договору, оскільки є платою за виконання послуги із надання коштів в кредит. Також на правильність висновку про боргову природу даних процентів вказує розміщення положень ст. 536 ЦК України в главі 48 ЦК України з назвою «Виконання зобов'язань», а відтак дані проценти є частиною правового інститут виконання зобов'язань. У той же час положення закону про проценти як виду цивільної відповідальності, містяться у положеннях ст. 625 ЦК України. Згідно її положень боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як раз ці положення й містяться в главі 51 ЦК України яка має назву «Правові наслідки порушення грошового зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання». Відтак вказані норми права про дані проценти відносяться до правового інституту відповідальності за порушення зобов'язання. При цьому, виходячи із вище вказаних положень законодавства, а саме: ст. ст. 626, 628, 632, 638, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», ч.4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції,чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлення процентів в розумінні ст. 536 ЦК України є істотною умовою кредитного договору, без наявності якої кредитний договір не буде вважатись укладеним. У той же час проценти, визначені ст. 625 ЦК України відносяться до умов кредитного договору, які вносяться за згодою сторін. Оскільки відсутність в договорі такої умови, передбачає стягнення процентів в розмірі 3% річних від простроченої суму. Як зазначено вище, за умовами кредитного договору, укладеного сторонами проценти визначено як «базова відсоткова ставка, в місяць (нараховується на залишок простроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів в році) -3% на місяць». При цьому, виходячи с положень ч.3 ст. 6, ч.І ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 637, ст. 213 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) вказані положення необхідно тлумачити в розумінні ст. 536, 1054 ЦК України як проценти за кредитом встановлюються - як базова відсоткова ставка в розмірі 3% в місяць, нарахована на залишок неповернутих чужих коштів, якими є сума кредиту, або як його прийнято називати тіло кредиту, виходячи із розрахунку 360 днів в році. Підтвердженням цього є те, що у разі якщо вказані положення договору тлумачити в розумінні ст. ст. 625, 1054 ЦК України, як базова відсоткова ставка в розмірі 3% в місяць, нарахована на залишок простроченої заборгованості, якими є лише частина неповернутого в строк тіла кредиту та нарахованих процентів, виходячи із розрахунку 360 днів в році, то в такому разі, даний кредитний договір між сторонами не може вважатись укладеним, оскільки сторони в такому разі не досягли згоди по такій істотній умові як проценти за користуванням кредитом , але досягли згоди по відповідальності за прострочення грошових зобов'язань, яка, згідно вище вказаного законодавства, не є істотною умовою, крім випадків, якщо це обумовлено самими сторонами договору. Тому виходячи із принципу презумпції правомірності правочину, передбаченого ст. 204 ЦК України, положення вище вказаного договору необхідно тлумачити в розуміння ст. ст. 536, 1054 ЦК України, а саме як проценти встановленні за кредитом є базовою відсотковою ставкою в розмірі 3% в місяць, нарахована на залишок тіла кредиту, виходячи із розрахунку 360 днів в році. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст.550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Відтак, включення до наданого позивачем розрахунку заборгованості попередньо нарахованих позивачем неустойки (пені та штрафів) до бази з нарахування процентів по кредиту за наступні періоди є таким що суперечить вимогам закону. При цьому нарахування процентів в розмірі 3,5 % на місяць та застосування подвійного коефіцієнта до процентів, є незаконним та таким, що не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору та є явно не справедливим, оскільки призводить до дисбалансу прав та обов'язків сторін, при нарахуванні процентів із застосуванням подвійного коефіцієнту. Також вказане нарахування не передбачено умовами укладеного сторонами договору. Стверджується, що згідно з розрахунком, який є додатком 1 до відзиву станом на 23.03.2017р. заборгованість по процентах склала суму у розмірі 236,87 грн., у той же час позивач чомусь просить стягнути - 3478,95 грн., Тому в частині стягнення процентів в сумі 3242,08 грн. належить відмовити із вище вказаних підстав. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За прострочення сплати передбачено сплату пені. Зокрема, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня (1) = базова відсоткова ставка по договором/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. за місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше. З врахуванням положень ч.2 ст. 549 ЦК України визначена кредитним договором пеня (2), за своєю правовою природою є не пенею, визначеною ч.3 даної статті, а штрафом, передбаченим ч.2 даної статті, оскільки така договірна неустойка обчислюється в розмір 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн. за місяць, нараховуючись 1 раз на місяць, при виникненні прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше. Тому одночасне нарахування пені (1) та пені (2), яка є штрафом за одне і теж правопорушення - прострочення виконання основного зобов'язання, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Із вказаного розрахунку слідує, що сума нарахованих у період з 01.10.2016 по 23.03.2017 пені (1) є значно більшою ніж пені (2), яка є штрафом за той же період. Відповідно, до кредитного договору та волевиявлення позивача підлягає обрахуванню неустойка у період з 01.02.2016р. по 30.09.2016р. у виді пені (2), яка є штрафом, а в період з 01.10.2016р. по 23.03.2016р.-пеня (1). Всупереч вище вказаним положенням позивач у розрахунку необгрунтовано нараховує пеню (2) не в розмірі, обумовленому договором, а в підвищеному - розмір 1% від суми заборгованості, але не менше 100 грн. (а в договорі 30 грн.) за місяць, нараховуючи 1 раз на місять, при виникненні прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше. Крім того просить врахувати , що для позовної вимоги про стягнення пені (2), яка є штрафом, з врахуванням того, що позивач звернувся до суду з даним позовом 31.05.2017р., то по нарахованих до 30.05.2016р. штрафах на дату звернення із позовом сплив строк позовної давності. Відтак стягненню підлягає нарахована позивачем пеня (2), яка є штрафом за період з 31.05.2016р. по 30.09.2016р. на суму в розмірі 120 грн. (по 30 грн. на місяць, в якому було прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше.) - розмір, який обумовлений кредитним договором. Нарахована за вказаний період пеня (2) підвищеному розмірі є безпідставною, оскільки необумовлена підписаним кредитним договором та, як зазначено вище, заборонено законом. Відтак сума нарахованої підвищеної пені (2), яка є штрафом, понад ту яка визначена договором, за даний період в загальній сумі 230 грн. (Г00 грн. +50 грн. +100 грн. +100 грн.) - (30 грн. х 4міс.) = 230 грн.), є безпідставною, а тому в її стягненні належить відмовити. По пені (2), яка є штрафом, нарахованій за період з 01.02.2016 по 30.05.2016 в загальній сумі 250 грн. (100 грн. + 100 грн. +50 грн.), із яких 160 грн. (250 грн. -(30 грн. х 3 міс.) =160 грн.) безпідставно нараховано понад умови кредитного договору, а тому в їх стягненні належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Щодо 90 грн., які нараховано за умовами договору за вказаний період, то в їх стягненні належить відмовити через пропуск строку позовної давності. У зв»язку з зазначеним просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних в зазначеній частині. Зазначає про підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки та судові витрати стягнути пропорційно до задоволених вимог . Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору б/н від 19.04.2011 року ( а.с.11-27). Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-4, 5-10 ) заборгованість станом на 23.03.2017 р. - 11997, 59 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -2867,49 грн., заборгованість по нараховим відсоткам - 3478, 95 грн., заборгованість по пені- 4603,65 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 547, 50 грн.. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ [PERSON] банк «ПриватБанк»,

Outcome: partial