Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.08.2011 року. Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.08.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі - 6600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачем не виконуються умови кредитного договору, а саме не здійснюється сплата кредиту, в зв'язку з чим, станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість у розмірі - 21556,37 грн., а саме: за кредитом - 6593,44 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 11960,25 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1500 грн., 500,00 грн., - штраф (фіксована частина); 1002 грн. 68 коп., - штраф (процентна складова). Вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті - http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. В обґрунтування позову покликається на вимоги ст.ст. 509, 525,526,527,530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі, в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення (а.с.3). В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, однак від позивача надійшла заява, згідно з якою останній проти задоволення позову заперечує та просить розглядати дану цивільну справу без його участі на підставі наявних в матеріалах справи документах (а.с.123). Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно поданого відповідачем заперечення на позовні вимоги про стягнення кредиту, останній зазначив, що: -розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій; -копія заяви-анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов'язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами; умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані ним. А також, у зазначеній заяві-анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов'язання, зокрема: в анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї, яку зазначає позивач в позові; відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми; відсутня умова про обов'язок повернення тієї чи іншої суми; відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів відповідачем; відсутні будь-які посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти; відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем; -умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, тобто на нього - [PERSON], а також вони не підписані ним, що свідчить про те, що вони на відповідача не розповсюджуються; -виписка за період з 03.08.2011 р., по 30.06.2016 р., не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку, ця виписка. Термін дії картки, яку він отримував в ПАТ КБ «Приватбанк» закінчився в червні 2015 року. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідач отримував ще іншу картку або йому був відкритий рахунок.; -у позовній заяві позивач ставить йому вимогу сплатити заборгованість за кредитом в розмірі - 21567,37 грн., з них: за кредитом - 6593,44 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 11960,25 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1500 грн., 500,00 грн., - штраф (фіксована частина); 1002 грн. 68 коп., - штраф (процентна складова). Згідно доданої до матеріалів справи виписки, основна заборгованість за кредитом в розмірі - 6593,44 грн., виникла станом на 31.03.2014 р., про те ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність терміном три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Виходячи з вищенаведеного, якщо б навіть таки борг існував, позивач мав би право звернутися до суду про стягнення заборгованості за кредитом в сумі - 6593,44 грн., до 31.03.2017 р.; -стосовно нарахованих процентів, пені, комісії, штрафів в загальній сумі - 14962,93 грн., то ст. 258 ЦК України передбачено спеціальну позовну давність терміном 1 рік і вказано, що «у цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Якщо б така заборгованість існувала, то про її виникнення позивачеві стало відомо ще з 2013 року, як це вказується в доданій позивачем до матеріалів справи виписці. Ще раз наголошує, що термін дії банківської картки закінчився в червні 2015 року і жодних претензій чи вимог до нього від ПАТ КБ «Приватбанк» про сплату будь-якого боргу до нього не надходило. Покликається на вимоги ст.ст. 256,257,258 ЦК України та просить застосувати позовну давність відносно позовної заяви представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і залишити без задоволення позовну заяву представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.45-48). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановленні такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. 03.08.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі - 6600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6,7). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.3 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказані вище договори породили певні права та зобов'язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту. А також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту, оплати винагороди Банку. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язани й повернути сплати Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Що стосується покликань відповідача - [PERSON], зазначених в заяві про застосування строків та його тверджень, що строк позовної давності на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за відсотками закінчився - 31.03.2017 року, слід зазначити. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього, ч. 1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу. Яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останнє погашення заборгованості було здійснено - 08.12.2014 року, дія картки закінчилася в червні 2015 року , а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2017 року. Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями висловленими у Постановах судової палати у цивільних справах Верховного суду України: від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14; від 18 червня 2014 року у справі №6-61 цс 14; від 24 вересня 2014 року у справі №6-103ЦС14; від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14; від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14. Однак, зважаючи на те, що сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до 50 років, відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України, що свідчить про дотримання позивачем строків позовної давності. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленої Верховним судом України в постанові від 24 вересня 2014 року в справі №6-144цс 14 Також, як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, - 03.08.2011 року між сторонами було укладено договір приєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України). Такий договір, який зокрема, поєднує в собі елементи кредитного договору та договору надання банківських послуг, не оспорений, не визнаний недійсним та є чинним. Відповідно до умов договору відповідач, зокрема, отримав у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (анкета-заява про приєднання, умови та правила надання банківських послуг, копія паспорту відповідача (а.с. 6,7,32) У період строку дії договору відповідачем неодноразово отримувались у кредит кошти в межах кредитного ліміту, здійснювалось погашення отриманих кредитних коштів, були нараховані відсотки за користування такими, нараховувалась пеня та такі частково оплачувались відповідачем (розрахунок заборгованості за договором а.с. 4,5 та виписка по рахунку відповідача про рух коштів а.с.89-91). Востаннє відповідачем здійснено повернення коштів за договором 08.12.2014 року. Зважаючи на періодичну сплату відповідачем необхідних до сплати коштів за договором, однак не у відповідності до умов договору, з порушенням строків щодо необхідної оплати та необхідних до сплати сум, позивачем здійснювалось нарахування відсотків на суму залишку за кредитом та пеня. Вказане вбачається із наведеного розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4,5), виписки по рахунку відповідача про рух коштів (а.с. 89-91). Загальний розмір заборгованості, що розрахований позивачем станом на 30.06.2017 року становить 21556,37 грн. та складається із: за кредитом - 6593,44 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 11960,25 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1500 грн., 500,00 грн., - штраф (фіксована частина); 1002 грн. 68 коп., - штраф (процентна складова) (а.с.4,5). Зважаючи на вказане, а саме те, що відповідач, порушуючи умови укладеного між ним та позивачем договору, не здійснював передбачених умовами договору платежів із повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, слід вважати що такий відмовився від виконання такого договору в односторонньому порядку, що суперечить умовам договору та вимогам закону та з відповідача підлягають стягненню суми заборгованості, які нараховані позивачем у відповідності до умов договору та вимог закону. Вказане відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вимогам закону, зокрема, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 626-631, 634, 638-646, 1046-1053, 1054-1056-1, 1066-1071 ЦК України. На підставі вищенаведеного, слід стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 21556,37 грн., а саме: за кредитом - 6593,44 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - 11960,25 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 1500 грн., 500,00 грн., - штраф (фіксована частина); 1002 грн. 68 коп., - штраф (процентна складова). При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені останнім судові витрати по справі, що складають 1600 гривень - судового збору.

Outcome: approved