Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 11 жовтня 2010 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 270727,63 гривень, за договором позики від 12 травня 2012 року з урахуванням 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 81345,44 гривень, а також судовий збір у розмірі 3520,73 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на суму 210000 гривень, за умовами якого відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в строк до 11 листопада 2010 року. 12 травня 2012 року між сторонами був укладений ще один договір позики грошових коштів на суму 13100 доларів США, за умовами якого відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в строк до 15 серпня 2012 року. 22 травня 2013 року [PERSON] повернув частину боргу у розмірі 6500 доларів США, у зв'язку з чим заборгованість відповідача за договором позики від 12 травня 2012 року становить 6600 доларів США і відповідно до офіційного курсу валют станом на 21.07.2014 року у національній валюті складає 76884,06 гривень. Три процента річних від простроченої суми за договором позики від 12 травня 2012 року за один рік та 341 день складає 4461,38 гривень. Заборгованість відповідача за договором позики від 11.10.2010 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення становить 247840,51 гривень та три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 11 жовтня 2010 року за три роки 231 днів складає - 22887,12 гривень. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив про обставини, викладені вище, а також не заперечував, що сума боргу за договором позики від 12 травня 2012 року складає 6000 доларів США, яку просив стягнути відповідно до офіційного курсу валют станом на день постановлення рішення по справі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні визнав позов частково та пояснив, що суму боргу за договором позики від 11 жовтня 2010 року відповідач повернув у повному обсязі протягом 2010-2012 років, але, оскільки між ним та [PERSON] склалися довготривалі дружні стосунки, ніяких документів на підтвердження повернення боргу з останнього він не брав. Факт повернення позивачу грошових коштів за договором позики від 11 жовтня 2010 року підтверджується тільки тим, що [PERSON], працюючи на посаді директора фермерського господарства «Добробут 2003» на протязі 2010-2011 років, отримував повернення фінансової допомоги від підприємства, яку він надавав протягом попередніх років і яка складає 395781 гривень, таким чином він мав матеріальну змогу повертати борг і повертав його частинами особисто, через [PERSON] або через [PERSON] Крім того є не логічним те, що [PERSON] після не повернення [PERSON] такої значної суми боргу знову 12 травня 2012 року надає останньому позику у розмірі 13100 доларів США. Грошові кошти за цим договором позики відповідач повернув частково двома частинами, у квітні 2013 року - у розмірі 600 доларів США, 22 травня 2013 року - 6500 доларів США, при цьому, оскільки на цей час стосунки між сторонами погіршилися, [PERSON] була складена розписка про отримання суми боргу, в якій він зазначив, що залишок боргу за договором позики від 12 травня 2012 року складає 6000 доларів, який відповідач визнає. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 210000 гривень, які [PERSON] зобов'язався повернути в строк до 11 листопада 2010 року за першою вимогою, про що останнім була складена розписка. 12 травня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 13100 доларів США, які [PERSON] зобов'язався повернути в строк до 15 серпня 2012 року за першою вимогою, про що останнім була складена розписка. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 -609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25. 04. 2012 року в справі № 6 -24 цс 12 про стягнення боргу, яка згідно зі ст. 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів щодо виконання зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року, відповідачем та його представником в ході судового розгляду суду не надано. Надання позивачем суду оригіналу розписки від 11.10.2010 року в ході судового розгляду також свідчить про відсутність у відповідача доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за зазначеним договором позики відповідно до вимог ч. 3 ст. 545 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Однак відповідачем також не надано суду доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором позики від 11 жовтня 2010 року шляхом зарахування грошової суми на банківських рахунок позивача. В ході судового розгляду судом відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання щодо виклику та допиту в якості свідків [PERSON] та [PERSON], а також щодо огляду відеозапису, які за словами представника відповідача підтверджують виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором позики від 11 жовтня 2010 року, оскільки зазначені докази відповідно до вищевказаних правових норм є недопустимими. Посилання представника відповідача на те, що працюючи на посаді директора фермерського господарства «Добробут 2003» [PERSON] на протязі 2010-2011 років отримував повернення фінансової допомоги від підприємства, у зв'язку з чим мав матеріальну змогу повертати борг суд до уваги не приймає, оскільки в ході судового розгляду представником відповідача не доведено, що ці гроші були витрачені саме на погашення боргу за договором позики, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначеного факту. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містить ст..60 ЦПК України. У зв'язку з відсутністю беззаперечних, належних та допустимих доказів виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення грошової суми за зазначеним договором у повному обсязі. В ході судового розгляду судом встановлено та не заперечувалося представником позивача, що відповідач частково виконав умови договору позики від 12 травня 2012 року, повернувши у квітні 2013 року частину боргу у розмірі 600 доларів США, 22 травня 2013 року - 6500 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною 22 травня 2013 року [PERSON], в якій останній зазначив, що залишок суми боргу за договором позики від 12 травня 2012 року складає 6000 доларів США. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно ч. 3 зазначеної статті, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином загальна сума неповернутих коштів за договором позики від 12 травня 2012 року складає 6000 доларів США, що відповідно даних Національного банку України щодо офіційного курсу валют станом на 08 вересня 2014 року (на день ухвалення рішення по справі) становить 76920 гривень (6000 доларів США х 12,82). Судом встановлено, що відповідач до теперішнього часу не повернув у повному обсязі позичені у позивача кошти за договорами позики від 11 жовтня 2010 року та 12 травня 2012 року. Згідно з вимогами ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Судом не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобов'язання без урахування річних процентів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При обчисленні суми індексації грошового боргу за договором позики від 11 жовтня 2010 року, суд виходить з того, що за період з грудня 2010 року по червень 2014 року індекси інфляції у процентах склали: грудень 2010 року - 100,8 %, січень 2011 року - 101 %, лютий 2011 року - 100,9 %, березень 2011 року - 101,4 %, квітень 2011 року - 101,3 %, травень 2011 року - 100,8 %, червень 2011 року - 100,4 %, липень 2011 року - 98,7 %, серпень 2011 року - 99,6 %, вересень 2011 року - 100,1 %, жовтень 2011 року - 100 %, листопад 2011 року - 100,1 %, грудень 2011 року - 100,2 %, січень 2012 року - 100,2 %, лютий 2012 року - 100,2 %, березень 2012 року - 100,3 %, квітень 2012 року - 100 %, травень 2012 року - 99,7 %, червень 2012 року - 99,7 %, липень 2012 року - 99,8 %, серпень 2012 року - 99,7 %, вересень 2012 року 100,1 %, жовтень 2012 року - 100 %, листопад 2012 року - 99,9 %, грудень 2012 року 100,2 %, січень 2013 року - 100,2 %, лютий 2013 року - 99,9 %, березень 2013 року - 100 %, квітень 2013 року - 100 %, травень 2014 року - 100,1 %, червень 2013 року - 100 %, липень 2013 року - 99,9 %, серпень 2013 року - 99,3 %, вересень 2013 року- 100%;, жовтень 2013 року - 100,4 %, листопад 2013 року - 100,2%, грудень 2013 року - 100,5%, січень 2014 року - 100,2%, лютий 2014 року - 100,6%, березень 2014 року - 102,2%, квітень 2014 року - 103,3%, травень 2014 року - 103,8%, червень 2014 року - 101,0%.. Всього, за період прострочення виконання грошового зобов'язання індекс інфляції склав - 1,188 %. Таким чином, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року складає 249480 гривень (210000 Х 1,188=249480). З наданим позивачем розрахунком індексу інфляції на суму заборгованості суд не погоджується, однак виходячи з принципу дизпозитивності цивільного судочинства, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за договором позики від 11 жовтня 2010 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 247840,51 гривень. Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року у межах позовних вимог, виходячи з наступного. Станом на 21 липня 2014 року виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року було прострочено на 3 роки 251 дні. Таким чином, сума трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року станом на 21 липня 2014 року складає 23232,33 гривень (210000 Х 3 Х 1346 / 365 / 100), з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд не погоджується, однак виходячи з принципу дизпозитивності цивільного судочинства, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми боргу за договором позики від 11 жовтня 2010 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 22887,12 гривень. Виходячи з наведеного, загальна сума боргу за договором позики від 11 жовтня 2010 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 270727,63 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 12 травня 2012 року суд задовольняє їх у межах позовних вимог, виходячи з наступного. Станом на 21 липня 2014 року виконання грошового зобов'язання за договором позики від 12 травня 2012 року було прострочено на один рік та 339 днів. Враховуючи викладене, сума трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики від 12 травня 2012 року складає 4450,82 гривень (76920 Х 3 Х 704 / 365 / 100). Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за договором позики від 12 травня 2012 року складає 81370,82 гривень. Враховуючи принцип дизпозитивності цивільного судочинства, суд задовольняє позовні вимоги у межах заявлених позивачем позовних вимог у розмірі 81345,44 гривень. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Позивачем при пред'явленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме -судовий збір у сумі 3520,73 гривень, що підтверджується квитанцією №890730006 від 07 листопада 2013 року та квитанцією №222230006 від 22 липня 2014 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial