Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою. відповідальністю «Укркурєр» в особі Філії «Харківський» про визнання невиконаними зобовязань по наданню послуг, визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі виконавчих листів, згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2011р., державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень та 28.11.2011р. винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. 21.07.2013р. він отримав рекомендованою кореспонденцією лист від начальника Фрунзенського ВДВС ХМУЮ від 08.07.2013р. з інформацією про хід виконання вказаного зведеного виконавчого провадження. З даного листа позивачу стало відомо, що державним виконавцем Соколовим О.С. за виконавчими провадженнями № 25025822, № 25026173, № 24954724, № 25025330 винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу від 22.12.2011р. та про направлення даних копій постанов з оригіналами виконавчих документів рекомендованою кореспонденцією із зворотнім повідомленням через ТОВ «Укркурєр» ( вих.. №2996, №2999, №2993, №3001), однак вказані рекомендовані листи позивач не отримав. Після звернення 30.07.2013р. до Фрунзенського ВДВС ХМУЮ та безпосередньо до державного виконавця, позивачу стало відомо про передання 01.03.2012р. Фрунзенським ВДВС ХМУЮ ТОВ«Укркурєр» вказаних рекомендованих листів із зворотнім повідомленням для вручення їх позивачу та о поверненні до ВДВС Фрунзенського ХМУЮ зворотніх повідомлень без конвертів, без відмітки та підпису отримувача. З відповіді директора філії «Харківський ТОВ «Укркурєр» від 23.08.2013р. на запит позивача вбачається, що з причини неможливості курєром вручення рекомендованих листів одержувачу [PERSON] особисто, а за листами одержувач до поштового відділеня не зявився, дані листи були вкинуті до поштової скрині одержувача. Здійснення ТОВ «Укркурєр» пересилки поштових відправлень відбувається на підставі укладеного договору з Міністерством юстиції України. З листа заступника міністра Міністерства юстиції України від 04.03.2014р. на звернення позивача вбачається, що на період відправлення йому у березні 2012р. вищезазначених рекомендованих листів, договору між Міністерством юстиції України та ТОВ «Укркурєр» укладено не було. Таким чином, позивач вважає, що поштова кореспонденція на його імя була втрачена при пересилці з вини поштового оператора ТОВ «Укркурєр», а його права як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів» були порушені. Крім того, позивач вважає, що директором філії «Харківський ТОВ «Укркурєр» в листі позивачу була надане недостовірна інформація про існування договору між Міністерством юстиції України та ТОВ «Укркурєр» про надання поштових послуг, тоді як з 01.01.2012р. по 01.07.2012р., тобто в період пересилки йому рекомендованих листів з вих.. №2996, №2999, №2993, №3001, договору про надання таких послуг не було, чим було порушено конституційне право позивача як громадянина, споживача на надання достовірної інформації про поштові послуги. У звязку з тим, що оригінали виконавчих документів були втрачені при пересилці, позивач вимушений був звернутись 25.11.2015р. у Червонозаводський районний суд м. Харкова з заявою про отримання їх дублікатів, які він отримав 31.01.2014р. Також, позивач просить стягнути з ТОВ «Укркурєр» матеріальну та моральну шкоду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, та детально пояснив про обставини, викладені вище. Представник третьої особи Фрунзенського ВДВС ХМУЮ [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти позову заперечувала, та пояснила, що в ході примусового виконання виконавчого провадження, стягувачем в якому є позивач [PERSON], встановлено, що майно, належне боржнику на праві власності, на яке можливо звернути стягнення на території Фрунзенського району м . Харкова відсутнє, а фактичне місцезнаходження боржника невідомо. Тому, 22.12.2011р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Копії даних постанов та оригіналів виконавчих документів направлено стягувану через ТОВ «Укркурєр» (вих.. №2996, №2999, №2993, №3001). Факт відправлення зазначених документів на адресу [PERSON] 12.11.2011р. підтверджується записами в журналі вихідної кореспонденції, та реєстрів відправлення. Представник третьої особи також зазначила, що перевірка належного або неналежного вручення будь-якої поштової кореспонденції не відноситься до посадових обовязків державних виконавців. Представник відповідача ТОВ «Укркурєр» до судового засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином. Про поважність причин неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 5ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідача належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача, відповідно до ст. ст.\~224,\~225 ЦПК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі виконавчих листів, згідно рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2011р., державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень та 28.11.2011р. винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 28.02.2011р. №21781519. 22.12.2011р. державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2,5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Листи з постановами про повернення виконавчих документів стягувачу на імя [PERSON] Фрунзенським ВДВС ХМУЮ зареєстровані 30.12.2011р. в журналі реєстрації вихідної кореспонденції 18-29 за 2011р. (№32738, №32740, №32742), що підтверджується завіреною належним чином копією вказаного журналу. Як вбачається з реєстру відправлень кореспонденції з повідомленням від Фрунзенського ВДВС ХМУЮ 01.03.2012р. ТОВ «Укркурєр» отримані рекомендовані листи на імя [PERSON] (адреса: м. Харків, пр.. Московський, б. 254-В, кв. 188) за вих.. №33346 №32738, №32740, №32742. Згідно реєстру повернень №39 від 12.03.2012р. ТОВ «Укркурєр», рекомендовані листи на імя [PERSON] (вих.. №2996, №2999, №2993, №3001) доставлені адресату 07.03.2012р. В ході дослідження в судовому засіданні витребуваних матеріалів виконавчого провадження встановлено, що в матеріалах містяться: зворотне повідомлення про вручення відправлення вих.. №32742 на імя [PERSON] з відміткою про вручення поштова скринька 07.03.2012р. без підпису отримувача; зворотне повідомлення про вручення відправлення вих.. №32738 на імя [PERSON] з відміткою про вручення поштова скринька 07.03.2012р. без підпису отримувача; зворотне повідомлення про вручення відправлення вих.. №32740 на імя [PERSON] з відміткою про вручення поштова скринька 07.03.2012р.. без підпису отримувача. Зворотне повідомлення з вих.. №33346 в матеріалах виконавчого провадження відсутнє. Відповідно до Закону України «Про поштовий зв'язок», ст.. 13, оператори надають користувачам послуги поштового зв'язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв'язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. Відповідно до п. 89, п. 106, п. 116, п. 117 «Правил надання послуг поштового звязку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а відповідно до положень ч. 1 ст. 22 вказаного Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. В судовому засіданні в якості свідка допитаний [PERSON], який підтвердив той факт, що він не одержував рекомендовані листи, відправлені 22.12.2011р. Фрунзенським ВДВС ХМУЮ на адресу [PERSON] через оператора поштового звязку ТОВ «Укркурєр». Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що поштовим оператором ТОВ «Укркурєр» були порушені правила надання послуг поштового звязку, в результаті чого при пересилці були втрачені рекомендовані листи, відправлені Фрунзенським ВДВС ХМУЮ, та які були отримані ТОВ «Укркурєр» 01.03.2012р. для вручення [PERSON]. Крім того позивач просить визнати неправомірним надання директором філії «Харківський «Укркурєр» в своєму листі № 677 від 23.08.2013р. на імя [PERSON] недостовірних відомостей про наявність діючого договору між Міністерством юстиції України та ТОВ «Укркурєр» про надання курєрських послуг по доставленню відправлень адресатам із зворотнім повідомленням про вручення на адресу органів державної виконавчої служби України в березні 2012р. на час відправлення ТОВ «Укркурєр» на його адресу рекомендованих листів. Дану вимогу суд вважає безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що між Міністерством юстиції України та ТОВ «Укркурєр» фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з поштового звязку. Відповідно до ч.5 ст.202 ЦК України до цих правовідносин застосовуються загальні положення про зобовязання, які містяться у ст.509 цього ж Кодексу, а отже формальна відсутність відповідним чином оформленого письмового договору між сторонами у даному випадку не спростовує обовязку надання таких послуг. В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. позивач зазначив, що поштовий оператор ТОВ «Укркурєр», внаслідок невиконання своїх обовязків по наданню поштових послуг та порушення його права на отримання рекомендованого листа , втрати рекомендованих листів, надання йому недостовірної інформації про поштову послугу, спричинив йому суттєву моральну шкоду у вигляді моральних страждань. Це відобразилось у необхідності примусового відриву позивача від звичних занять, порушення звичного устрою життя та прикладанню додаткових зусиль з метою розшуку рекомендованих листів з копіями постанов державного виконавця від 22.12.2011р. та оригіналами виконавчих документів, отримання ним дублікатів виконавчих листів з тягарем доказування факту втрати їх оригіналів при пересиланні, відчуття турботи та повного обмеження у можливості реалізації права на примусове виконання рішення суду гарантованого та охоронного законодавством України та незворотної втрати втрачених можливостей отримати кошти протягом довгого часу, усвідомлення факту зменшення реальної вартості грошових коштів, які підлягають стягненню, внаслідок їх знецінення від інфляції , зменшення можливостей втілити своє право в майбутньому в наслідок довготривалого періоду часу боржнику для вільного користування своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод та законних інтересів. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ч.1 ст. 1167 ЦК України. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб і незалежно від майнової шкоди яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як вбачається з ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р., при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних втрат, якими діями вони заподіяні, в якій грошовій або матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що з вини неналежного виконання обовязків відповідача як оператора поштового звязку, були втрачені рекомендовані листи, а тому позивачу були спричинені моральні страждання, які полягають в протиправних діях відповідача, повязані з тим, що позивач змушений був звертатись до суду про видачу дублікатів виконавчих листів та обовязок доказування їх втрати, що суд сприймає як підставу для стягнення на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тощо. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації заподіяної моральної шкоди у сумі 500,00 (пятсот) грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 23,60 грн., суд задовольняє частково, тобто документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 7,00 грн.. На підставі викладеного, України, ст.. ст.. 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про поштовий зв'язок», Закону України «Про захист прав споживачів», «Правил надання послуг поштового звязку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270, Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р.,

Outcome: partial