Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 77919 гривень 55 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 20.04.1993 року був прийнятий у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укреенергомережпроект» на посаду інженера-проектувальника 1 категорії відділу БГП, з 01.01.19939 року позивач був переведений на посаду начальника відділу зв`язку та Диспетчерського Управління Інституту, на якій продовжує працювати по теперішній час. З 01.01.2018 року керівництвом інституту не було забезпечено виплату заробітної плати впродовж всього періоду до цього часу, а з січня 2019 року заробітна плата, лікарняні та відпускні не нараховувались у зв`язку з відсутністю належного ведення на підприємстві бухгалтерського обліку. Позивач декілька разів звертався до керівництва інституту із заявами про виплату зарплати, проте заробітна плата не виплачувалась. Позивач зазначає, що станом на час звернення до суду заборгованість по заробітній платі становить 77919,55 гривень, у зв`язку з чим він просить стягнути вказану суму з відповідача на свою користь. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Наказом № 101-К від 20 квітня 1992 року по переводу з «Харківгіпротранс» позивач прийнятий на посаду інженера-проектувальника 1 категорії відділу БГП Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект». Наказом № 92 від 28 грудня 1998 року позивач з 01 січня 1999 року переведений на посаду начальника відділу зв`язку та Диспетчерського Управління Інституту. Судом встановлено, що відповідачем не було забезпечено своєчасна виплата заробітної плати позивачу, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вбачається з довідки № 19 від 28 січня 2019 року, заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року складає 49926,32 гривень. Як вбачається з довідки № 22/8 від 30 квітня 2020 року, заборгованість по заробітній платі за період з січня 2019 року по квітень 2020 року складає 27993,23 гривень Таким чином, станом на час розгляду справи загальна сума заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2017 року по квітень 2020 року складає 77919,55 гривень. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, частини другої статті 21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. При таких обставинах, сума заборгованості у розмірі по заробітній платі 77919,55 гривеньпідлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved