Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 24481,97 доларів США, в тому числі 22320,00 доларів США щомісячних процентів за користування коштами та 2161,97 доларів США 3% річних за період прострочення виконання зобов'язання із повернення коштів в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день прийняття судового Рішення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за розпискою, за умовами якого відповідач отримав від позивача 30000,00 доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2012 року та за користування коштами встановлено проценти у розмірі 3% від суми позики щомісячно. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2016 р у цивільній справі №761/38172/14-ц задоволено позов [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, з [PERSON] стягнуто суму заборгованості у розмірі 40813,30 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позовної заяви становить 641176,94 грн., з якої 16813,30 доларів США проценти за користування коштами за період з січня 2013 року по грудень 2014 року. Позивачем було пред'явлено виконавчий лист до примусового виконання, за яким Шевченківським РВ ДВС м. Києві відкрито виконавче провадження №51788180 від 26.07.2016р. та відповідно до довідки якого від 02.08.2017 р., станом на день видачі довідки кошти з відповідача не були стягнуті. В судове засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити його. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 18.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за розпискою, за умовами якого відповідач отримав від позивача 30000,00 доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2012 року та за користування коштами встановлено проценти у розмірі 3% від суми позики щомісячно. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2016 р у цивільній справі №761/38172/14-ц, позов [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 40813,30 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позовної заяви становить 641176,94 грн., яка включає в себе грошові кошти у розмірі 16813,30 доларів США процентів за користування коштами за період з січня 2013 року по грудень 2014 року. Позивачем було пред'явлено виконавчий лист по вищезазначеній справі до примусового виконання, за яким Шевченківським РВ ДВС м. Києві відкрито виконавче провадження №51788180 від 26.07.2016р. та відповідно до довідки якого від 02.08.2017 р., станом на день видачі довідки кошти з відповідача не були стягнуті. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно правового висновку Верховного Суду України у постанові від 02.09.2015 у справі №6-369цс15, Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до умов Договору, за користування коштами встановлено проценти у розмірі 3% щомісячно. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики, а відтак з відповідача підлягає стягненню проценти від суми позики за період прострочення з січня 2015 року по 01 серпня 2017 року у розмірі 22320,00 доларів США. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимога позивача щодо стягнення трьох відсотків річних у розмірі 2161,97 доларів США підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача, які ним були понесені. На підставі викладеного та

Outcome: approved