Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] , яка була набута [PERSON] на підставі рішення виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. та рішення 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 року. Мотивував заяву тим, що рішенням виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . В подальшому рішенням 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. було затверджено рішення виконаного комітету Кагарлицької міської рад, №76 від 25.06.1994 р. про передачу [PERSON] безкоштовно земельну ділянку у приватну власність площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянка в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на і земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року. Проте дію ст.23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 р. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Пунктом 3 Декрету було визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені Згідно правової позиції в постанові Верховного суду України від 30.U5.2U і Z р. у іраві №6-31 цс 12 визначено, що пунктом З Декрету Кабінету Міністрів України від 26 іудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність 7 підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що пратили чинність, деяких законодавчій актів України», але був чинний на момент тикнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної іасності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ілянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових окументах. Таким чином, згідно п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року та п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» на підставі рішення виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. та рішення 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. [PERSON] набув права власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Як було зазначено вище за життя [PERSON] згідно рішення міської ради належала земельна ділянка площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При житті [PERSON] заповіт на все своє майно, в тому числі вищезазначену земельну ділянку, складено не було. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишились його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги після [PERSON] не залишилось. У зв`язку з відкриттям спадщини Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] . Після прийняття спадщини [PERSON] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка залишились після [PERSON] . В нотаріальній конторі Позивачу повідомили, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, необхідно надати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме державний акт. Проте, Позивач не зміг надати нотаріусу державний акт на ім`я [PERSON] , оскільки за життя він його не виготовив та не отримав. На підставі вказаного рішення виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. та рішення 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. Позивач звернулась до землевпорядної організації для розробки виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Однак, в землевпорядній організації пояснили, що на даний час розробити технічну документацію не можна, оскільки в рішенні про передачу земельної ділянки вказаний померлий [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з тим, що [PERSON] за життя не було отримано правовстановлюючих документ на земельну ділянку на своє ім`я, Позивач не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво на спадщину, тому для успадкування земельної ділянки Позивачу необхідно звернутись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Судом встановлено, що рішенням виконаного комітету Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. [PERSON] було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . В подальшому рішенням 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 12.07.1994 р. було затверджено рішення виконаного комітету Кагарлицької міської рад, №76 від 25.06.1994 р. про виділення земельних ділянок громадянам міста для садівництва. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишились його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги після [PERSON] не залишилось. У зв`язку з відкриттям спадщини позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] . Після прийняття спадщини [PERSON] позивач звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка залишились після [PERSON] . В нотаріальній конторі Позивачу повідомили, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, необхідно надати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а саме державний акт. Проте, Позивач не зміг надати нотаріусу державний акт на ім`я [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При житті [PERSON] заповіт складено не було. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1218 ч.1 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Наданий позивачем витяг з рішення Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га не є допустимим доказом, так як має виправлення у виді закреслення надрукованого тексту про цільове призначення земельної ділянки і внесення від руки запису про інше цільове призначення земельної ділянки і ці виправлення не посвідчені в установленому порядку. Також позивачем надано витяг з рішення Кагарлицької міської ради №76 від 25.06.1994 р. де вже зазначено про передачу земельної ділянки у довічне успадковане володіння [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га не є допустимим доказом , що не є допустимим доказом, так як не відповідає в повній мірі змісту вказаного рішення яким було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] ., що підтверджується копією рішення, витребуваного ухвалою суду від 25.05.2021 року. Наданий позивачем витяг з рішенням 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 15.07.1994 р. про затвердження рішення виконкому від 25.05.1994 року про надання земельної ділянки під індивідуальне будівництво [PERSON] по [ADDRESS] не є допустимим доказом, так як не відповідає змісту рішення від 12.07.1994 р 1 сесії 22 скликання Кагарлицької міської ради від 12.07.1994 р. яким було затверджено рішення виконаного комітету Кагарлицької міської рад, №76 від 25.06.1994 р. про виділення земельних ділянок громадянам міста для садівництва, що підтверджується копією рішення, витребуваного ухвалою суду від 25.05.2021 року. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України позивач не довів, що до складу спадщини входить земельна ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . Тому в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed