Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання розрахунку заборгованості по аліментам, що виконаний державним виконавцем недійсним. В подальшому неодноразово уточнював вимоги свого позову. В їх останній редакції від 14.04.2017 року просив суд про встановлення рішенням суду його заборгованість по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на підставі виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2012 року лише в розмірі 3 276.93 грн. за жовтень-грудень 2015 року з моменту повторної подачі виконавчого листа [PERSON] і відкриття провадження державним виконавцем; звільнити його від стягнення залишку заборгованості в розмірі 21 255.53 грн. нарахованої державним виконавцем згідно розрахунку заборгованості від 09.12.2015 року за період з 14.11.2013 року по вересень 2015 року внаслідок не пред»явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання [PERSON] на користь якої присуджено аліменти. Ухвалою суду від 22.11.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва від 03.04.2017 року в зв»язку із закінченням п»ятирічного строку призначення головуючого судді у справі Періщевої І.В. призначено повторний автоматизований розподіл даної цивільної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2017 року призначено новий склад суду під головуванням судді Панченко О.М. Ухвалою суду від 04.04.2017 року цивільну справу прийнято до провадження судді Панченко О.М. Ухвалою суду від 04.04.2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині встановлення юридичного факту. Позовну заяву в частині позовних вимог про встановлення заборгованості по аліментам - залишено без руху. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В останнє судове засідання не з»явилися, просили суд провести судове засідання без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Третя особа у справі в судове засідання не з»явилася, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, причини її неявки суду невідомі. Оглянувши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як було встановлено в судовому засіданні, 04.06.2011 року між позивачем та третьою особою у справі було укладено шлюб. Від зареєстрованого шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Броварського районного суду Київської області від 07.10.2015 року шлюб між позивачем та третьою особою було розірвано. Рішенням Броварського районного суду Київської області від 16.05.2012 року з позивача на користь третьої особи було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме з 06.04.2012 року. 02.10.2015 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/1007/1668/12, що був виданий 13.06.2012 року на виконання рішення суду. (а.с. 61-62). Як зазначав в судовому засіданні позивач про те, що державним виконавцем накладено арешт на все його майно , а також проведено розрахунок заборгованості по аліментам він дізнався лише в листопаді 2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, що був здійснений державним виконавцем то така заборгованість у позивача станом на 09.12.2015 року складає 21 255 грн. 53 коп. (а.с. 13). Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/1007/1668/12, що був виданий 13.06.2012 року було закінчено (а.с. 92). Відповідно до постанови державного виконавця Відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 30.12.2015 року вдруге відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/1007/1668/12, що був виданий 13.06.2012 року Броварським міськрайонним судом (а.с. 91). Позивач в своєму позові вказує про те, що при здійсненні розрахунку заборгованості державний виконавець повинен був керуватися вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». З даним розрахунком він не погодився та написав скаргу на ім.»я начальника Відділу ДВС. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому законом. Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом, який має право в позовному провадженні встановити свій розрахунок. Порядок виконання рішень судів та інших органів що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІУ (надалі Закон). Відповідно до ч. 1ст. 6 даного Закону державний виконавець зобов2язаний використовувати надані йому права відповідно до Закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно до ч. 1 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення, якщо не закінчився строк пред»явлення до виконання. При цьому державний виконавець на протязі трьох робочих днів виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в своїй постанові вказує про необхідність боржника самостійно виконати рішення суду в строк до семи днів з моменту винесення постанови, де зазначає що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення витрат пов»язаних з даним провадженням і тільки після спливу цього строку згідно ст. 27 Закону державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення суду. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач в своїх позовних вимогах також посилається на те, що відповідачем нараховується заборгованість по аліментам з 14.11.2013 року на підставі лише заяви третьої особи, хоча на протязі 2013-2015 років він проживав однією сім»єю з колишньою дружиною, у них був спільний бюджет і він віддавав їй свою заробітну плату, виконавчий лист перебував у той час на руках у [PERSON] Крім того, постанови про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту і заборону на відчуження майна, що прийняті державним виконавцем він не отримав, оскільки вони були надіслані не за адресою його фактичного проживання. Вдруге [PERSON] подала на виконання виконавчий лист в жовтні 2015 року і 02.10.015 року державним виконавцем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що тільки після цього державний виконавець мала право нараховувати йому заборгованість яка за три місяці - жовтень, листопад, грудень 2015 року на його думку становить 1 138.23+1 087.95+1 050.75=3 276.93 грн. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином суд приходить до висновку про те, що вимоги позову про встановлення рішенням суду заборгованості позивача по аліментам лише в розмірі 3 276.93 грн. за жовтень-грудень 2015 року з моменту повторної подачі виконавчого листа [PERSON] і відкриття виконавчого провадження підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що нараховуючи заборгованість з листопада 2013 року державним виконавцем було залишено поза увагою те, що виконавчий лист не перебував на виконанні в цей час, а розрахунок заборгованості в даний період був проведений державним виконавцем лише на підставі заяви стягувача. Щодо заявлених вимог позивача, щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам, то згідно ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред»явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проаналізувавши подані позивачем у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення виморг позову і в цій частині та про можливість звільнення позивача від залишку заборгованості, яка була нарахована державним виконавцем і вказана в розрахунку заборгованості по аліментам від 09.12.2015 року за період з 14.11.2013 року по вересень 2015 року внаслідок не пред»явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання стягувачем.

Outcome: approved