Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачки про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат, повязаних з утриманням в сумі 36007,69 грн., а також суму судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) № 319 о/с від 10.08.2012 року відповідачку прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом ХНУВС. Між позивачем та відповідачкою 01.09.2012 року був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до наказу ХНУВС № 86 о\\с від 20.06.2015 року [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відряджено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. В подальшому наказом ГУНП в Одеській області № 706 о/с\~від 25.07.2016 року відповідачку було звільнено з органів внутрішніх справ. Відповідно до умов договору відповідачка зобовязана, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, відшкодувати фактичні витрати, повязані з її утриманням під час навчання в університеті. Оскільки відповідачка відмовляється в добровільному порядку відшкодувати суму\~\~фактичних витрат, повязаних з її утриманням у період навчання в учбовому закладі, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь витрати в розмірі 36007,69 грн. Особи, які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідачки в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином.Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідачка не зявилася до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідачка за зазначеною адресою відсутнята свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, яка повідомлена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є законною обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Правовідносини, які є предметом позовних вимог, регламентуються чинним законодавством України, зокрема: Конституцією України, Законом України «Про освіту», Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року за № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Судом встановлено, що згідно наказу Харківського національного університету внутрішніх справ № 319 о/с від 10.08.2012 року «Про зарахування курсантами денної форми навчання» [PERSON] була прийнята на службу в органи внутрішніх справ і зарахована курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції (а. с. 4). 01.09.2012 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ (виконавцем), Головним управлінням МВС України в Одеській області (замовником) та курсантом [PERSON], був укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (далі Договір) (а. с. 7-8) за державним замовленням на денній формі навчання, за освітньо-кваліфікаційним рівнем - «бакалавр», за напрямом (спеціальністю) - «правоохоронна діяльність», відповідно до умов якого позивач зобовязався забезпечити теоретичну та практичну підготовку відповідачки згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, а відповідачка зобовязалася виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня та після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначений замовником і відпрацювати не менше трьох років. Пунктом 2.1.3. договору передбачено, що в обовязки університету входить забезпечення курсанта харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ № 86 о\\с від 20.06.2015 року [PERSON], відповідачка у справі, була відрахована зі складу курсантів університету та відкомандирована до ГУ МВС України в Одеській області для подальшого проходження служби (а. с. 5). Згодом, відповідачку [PERSON], звільнено з служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», що підтверджується витягом з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 706 о/с від 25.07.2016 року (за власним бажанням) (а. с. 6). Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсанта, правильність якої перевірена судом, загальна сума визначених до відшкодування витрат, повязаних з утриманням курсанта [PERSON] за період з 13.08.2012 року по 20.06.2015 року становить 36007,69 грн., яка складається з витрат на: грошове забезпечення 10203,42 грн., продовольче забезпечення (з 01.09.2012 року по 05.06.2015 року) 11595,60 грн., речове забезпечення 4152,55 грн., вартості житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв (з 01.09.2012 року по 20.06.2015 року) 10056,12 грн. (а.с. 19). Відповідно до ст. 53 Конституції України, держава забезпечує доступність та безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Згідно ст. ст.\~525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 610 ЦК України\~порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обовязковим для виконання. Частина 2\~ст. 52 Закону України «Про освіту», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, \~передбачає, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 затверджено «Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі Порядок). Пунктом 14 Порядку встановлено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до пункту 2.3.5 Договору особа зобовязується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена і відпрацювати не менше трьох років. У пункті 2.3.6 Договору зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору особа повинна відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни (п. 3.1. Договору); звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (п. 3.3. договору). Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313. Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку № 313 (в редакції станом на день укладання тристоронньої угоди та на день звільнення відповідачки з роботи), механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах, у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та споживчих енергоносіїв. Відповідно до п. 6 Порядку у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх здійснюється в судовому порядку. На підставі аналізу наявних у справі доказів судом достовірно встановлено, що відповідачка, незважаючи на взятий на себе обовязок з відшкодування витрат, повязаних з її утриманням під час проходження військової служби в разі звільнення із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу, станом на день розгляду справи не здійснила відшкодування витрат добровільно. Тобто, відповідачка [PERSON], всупереч вимогам\~ст. 526 ЦК України\~порушила умови договору та відповідно до\~ст. 623 ЦК України\~повинна відшкодувати збитки. Збитками в цьому випадку є витрати, понесені на навчання та утримання відповідачки у військовому навчальному закладі, які понесені державою. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що Харківський національний університет внутрішніх справ виконав повністю свої зобовязання за договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, в той час як [PERSON], отримавши освіту, звільнилася з ГУНП в Одеській області до закінчення трирічного строку після закінчення університету, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідачки [PERSON] на користь Харківського національного університету внутрішніх справ слід стягнути витрати, понесені позивачем на утримання відповідачки в сумі 36007,69 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). На підставі ст. ст. 525, 526, 610, 611, 629 ЦК України, ст. ст. 10,\~11, 74, 88, 158, 169, 197,\~208-209,\~212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved