Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить поділити спільну сумісну власність подружжя, а саме: автомобіль ВАЗ-210430-20, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час сумісного проживання з відповідачем, вони у 2010 році купили вищевказаний автомобіль. На даний час шлюб вони розірвали, тому просить стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля, а також виділити йому двоє коней. Відповідач та її представник, позовні вимоги позивача не визнали, просять суд стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля, автомобіль передати позивачу, а коней, корів поділити між ними та дітьми. Третя особа - [PERSON] пояснив суду, що у сторін, які є його батьками був у власності легковий автомобіль ВАЗ, який був зареєстрований на [PERSON] 24.01.2017 року, мати подарувала йому спірний автомобіль і він знаходиться в його власності. Коні та корови які знаходяться в їх господарстві належать всій сім'ї, він також вкладав гроші в їх обслуговування, доглядав їх, купував корм. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 07 лютого 1995 року між сторонами був укладений шлюб, він якого сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] 23.09.2010 року, під час перебування у шлюбі, сторони по справі за спільні кошти купили автомобіль [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON] Під час розгляду справи в суді, 24.01.2017 року, [PERSON] подарувала автомобіль своєму сину - [PERSON], який на даний час є його власником. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.01.2017 року, шлюб між сторонами був розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі -СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч. 1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності колишнього подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як випливає зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, як [PERSON] так і [PERSON] . мають право власності кожен на ? частину спірного автомобіля. Однак, як випливає з положення ст. 183 ЦК України, вищевказане спірне майно є речами неподільними, оскільки не можливо провести їх поділ без втрати цільового призначення. Таким чином, в порядку здійснення поділу майна, що належить Сторонам на праві спільної сумісної власності, необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу легкового автомобіля марки ВАЗ-210430-20. Як передбачено ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Отже, право на вільне та безперешкодне володіння, користування та розпорядження майном, у тому числі і тим, що є об'єктом права спільної сумісної власності, гарантоване кожній особі, яка є його власником, не залежно від того, чи він володіє ним особисто чи воно перебуває у спільній власності. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивач не надав суду доказів, що коні та корови є спільною власністю подружжя, не зазначив їх час купівлі, ким вони куповані, їх вартість, не надані санітарні паспорти що є обов'яковим для реєстрації тварин у власників. Враховуючи представлені сторонами докази, суд вважає що до спільного сумісного майна, що підлягає поділу, відноситься автомобіль [NUMBER]. Згідно ст. 71 СКУ, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Оскільки домовленості між сторонами про порядок поділу автомобіля не досягнуто, то при його поділі суд вважає необхідним визнати право власності по 1/2 частині за кожним із сторін. Як видно із звіту про оцінку майна від 02.03.2017 року, вартість автомобіля «ВАЗ-210430-20» 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] складає 60 418 гривень. Згідно ст. 71 СКУ, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на земельну ділянку, допускається лише за згодою. Враховуючи, що спірний автомобіль відчужений з власності сторін, [PERSON] без згоди [PERSON] подарувала його своєму сину, який ним користується одноособово, автомобіль не перебуває у власності сторін, користується та обслуговує його син відповідача, тому суд вважає необхідним в порядку поділу спірного автомобіля виділити у власність відповідача [PERSON] автомобіля «ВАЗ-210430-20» 2008 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] і стягує з неї на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі ( 60 418 : 2 = 30 209 грн.) Відповідно вимог ст. 88 ЦПК, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] половину сплаченого ним судового збору в сумі 640 гривень, оскільки позов задовольняються судом частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial