Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в обґрунтування якого зазначив, що 17 листопада 2004 року Бориспільським районним ЖКК було видано Свідоцтво про право власності на житло під № [NUMBER] , яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2013 року у справі № 359/9134/13-ц визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 293 від 17 листопада 2004 року про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , і свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане Бориспільським районним ЖКК 17 листопада 2004 року. Незважаючи на ухвалення цього судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на квартиру, - 18 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] , відчужили на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідок С.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 2407. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року у справі № 359/11483/14 визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмолено. Оскільки в момент укладання 18 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2013 року у справі № 359/9134/13-ц, визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 293 від 17 листопада 2004 року та свідоцтво про право власності [NUMBER] від 17 листопада 2004 року, яке посвідчує, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] в рівних долях, останні в силу вимог ст. 658 ЦК України, не будучи власниками цієї квартири, не мали правових підстав для розпорядження шляхом укладання договору купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомого житлового майна. Тому позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 18 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, посвідченого 18 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідком Сергієм Івановичем , та зареєстрованого в реєстрі за № 2407 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , здійсненого 18 жовтня 2013 року на підставі рішення приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідка Сергія Івановича , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 жовтня 2013 року за № 2407 Ухвалою судді від 1 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. До суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію Бориспільського міськрайонного суду Київської області подав заяву, в якій зазначив, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Також зазначив, що позов визнає. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] та приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідок Сергія Івановича в судове засідання не з`явились, до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 7 лютого 1995 року, виданого держплемзаводом «Олександрівка», квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності по 1/3 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). 25 березня 1998 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, дана обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14 травня 1999 року відділом реєстрації актів громадського стану Ленінського району міста Миколаєва Миколаївської області, про що зроблено запис за № 212 (а.с.11). В той час, на підставі свідоцтві про одруження (Серія [NUMBER] ), виданого 1 березня 2002 року Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 06. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 5 липня 2002 року Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с.12). На підставі розпорядження органу приватизації, 17 листопада 2004 року Бориспільським районним ЖКК було видано Свідоцтво про право власності на житло під № [NUMBER] , яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Комунальним підприємством «Бориспільське міське бюро технічної інвентаризації» 30 грудня 2004 року була проведена державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] та внесений відповідний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 грудня 2004 року під № 6103345 (а.с.16). Рішенням апеляційного суду Київської області від 1 лютого 2005 року у справі № 22А-195/2005 за позовом [PERSON] до ВАТ «Племзавод Олександрівка», треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним розпорядження органу приватизації від 1 лютого 1995 року та свідоцтва про право власності на житло під № [NUMBER] від 7 лютого 1995 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду від 21 вересня 2004 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено (а.с.17-19). При цьому, рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2013 року у справі № 359/9134/13-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Бориспільського районного ЖКК, треті особи: Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації, про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 293 від 17 листопада 2004 року про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , і свідоцтво про право власності № [NUMBER] , видане Бориспільським районним ЖКК 17 листопада 2004 року, яке посвідчує, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] в рівних долях (а.с.20-24). Не зважаючи на ухвалення вказаного судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовані розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на квартиру, [PERSON] та [PERSON] , не маючи законних підстав, відчужили 18 жовтня 2013 року на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідок С.І. та зареєстрованого в реєстрі під № 2407 (а.с.43-44). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року у справі № 359/11483/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідок Сергій Іванович про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно та Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2016 року у справі № 359/11483/14, визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмолено (а.с.25-32). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року у справі № 359/11483/14, яке набрало законної сили встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , яка змінила в установленому законом порядку прізвище на « [PERSON] », в порушення прав та інтересів позивачів, норм матеріального права, 18 жовтня 2013 року відчужили за договором купівлі-продажу спірну квартиру [PERSON] , який зареєстровано 18 жовтня 2013 року. Згідно ст.124 Конституції України, частини 1,2 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як передбачено ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року у справі № 359/11483/14, що набрало законної сили, в частині укладання 18 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу нерухомого майна, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] в супереч вимогам закону, а також прав та інтересів [PERSON] та [PERSON] , відчужили на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] - з підстав передбачених ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються під час розгляду даної справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлені ці обставини. Натомість слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Враховуючи те, що в момент укладання 18 жовтня 2013 року договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 серпня 2013 року у справі № 359/9134/13-ц, визнано незаконним і скасовано розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 293 від 17 листопада 2004 року та свідоцтво про право власності [NUMBER] від 17 листопада 2004 року, яке посвідчує, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] в рівних долях, що свідчить про втрату юридичної сили цього правовстановлюючого документу на об`єкт житлового нерухомого майна, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] , в силу вимог ст. 658 ЦК України, не будучи власниками цієї квартири, не мали правових підстав для розпорядження шляхом укладання договору купівлі-продажу вказаного об`єкту нерухомого житлового майна. Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до абз.2 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами Оскільки, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 18 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, посвідченого 18 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Дідок С.І. не відповідає наведеним вище вимогам актів законодавства України, оскільки продавці не мали право на розпорядження даною квартирою з підстав скасування судом їх правовстановлюючого документу, який засвідчував їх право власності на вказане нерухоме майно, суд вважає, що відповідно до приписів ст. 203, 215 ЦК України, такий правочин підлягає визнанню недійсним. Так як підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу квартири, на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, підлягає скасуванню запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved