Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому просить стягнути з Поліського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру заборгованість по заробітній платі в сумі 21930,88 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2015 року по 11.07.2016 року в розмірі 25621,74 грн. Позивач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судові засідання 02.11.2016 р. та 01.02.2017 не зявлявся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки повернулись на адресу суду не вручені у звязку із закінченням терміну зберігання, оскільки відповідач не зявлявся до поштового відділення за отриманням листів (а.с. 25-26, 29-30). Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутності на підставі вимог ст.ст.158, 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ДП «Поліськгеодезкартограція» на посаді начальника відділу та був звільнений 02.06.2015 року, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та довідкою від 22.01.2016 року № 23 (а.с. 4-7, 11). Згідно довідки від 22.01.2016 року № 23 [PERSON] нараховано заробітну плату за січень-червень 2015 року в розмірі 9835,99 грн. Відповідно довідки № 22 від 22.01.2016 року, станом на 02.06.2015 р. підприємство ДП «Поліськгеодезкартограція» заборгувало [PERSON] заробітну плату в розмірі 21930,88 грн. (а.с. 10). Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Представник відповідача в судове засідання не зявився, докази про те, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] виплачена, не надав, що є його обов'язком відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємств, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку за період з 02.06.2015 року по 11.07.2016 року становить 25621,74 грн. (93,51 грн.- середньоденна заробітна плата х на 274 робочих днів), які позивач просить стягнути на його користь. Розрахунок середнього заробітку, який наданий позивачем, проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 року №100, а тому суд бере його до уваги як належний та допустимий доказ по справі. З огляду на те, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 21930,88 грн. а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. та на користь відповідача сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved