Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Галицького відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить скасувати арешт (номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 16151375 від 31.08.2016 р.) накладений постановою Галицького ВДВС ЛМУЮ від 15.08.2016 р. серії ВП №51873551. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що позивач спільно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. Позивач, як дружина померлого [PERSON], звернулась до нотаріуса [PERSON], з метою оформлення своїх спадкових прав, однак дізналася про наявність обтяжень щодо нерухомого майна, яке позивач хотіла успадкувати, накладених Галицьким ВДВС м. Львова. Через державний реєстр оечових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на майно було з1ясовано, що на все майно, що належить [PERSON] накладено арешт. Постановою ВП №51873551 виданою 08.08.2016 р. Гадицьким ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження. 15.08.2016 р. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження31.08.2016 р. державний реєстратор провів обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна за №16151375. Позивач зазначає, що накладення арешту на майно [PERSON] унеможливлює вчинення нотаріусом дій по оформленню спадщини, оскільки накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та не враховано, що квартира перебуває у спільній сумісній власності та такий арешт порушує права інших співвласників. Зазначає, що позивачка не є боржником за рішенням суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження та накладено арешт на нерухоме майно, яке є у спільній сумісній власності , тому звернення стягнення боргів її сина, [PERSON], на майно, яке належить їй - не правомірно. Додатково вказала, що винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищені. Ухвалою суду від 16.07.2018 р. у справі відкрито провадження. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява позивача [PERSON] та заява представника позивача [PERSON], в яких останні просили розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просили їх задовольнити. Крім цього, за клопотанням представника позивача викликав в судове засіданні ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] та [PERSON], проте такі в судове засідання не прибули. Представник відповідача Галицького відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не прибув. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 19.01.2019 року, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява заступника начальника Галицького ВДВС м. Львів Рожнятовського А.М., в якій просив проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами. Зазначив, що всі дії щодо виконавчого провадження по відношенню до [PERSON] вчинено відповідно до закону України «Про виконавче провадження». Представник відповідача надав суду копію виконавчого провадження. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності позивача, представника позивача та відповідача, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.07.1997 року № [NUMBER] квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року. Постановою державного виконавця Лесько Н.М. від 08.08.2016 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51873551 на підставі виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова №461/10985/15-ц від 30.11.2015 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості на загальну суму 826970,95 грн. 15.08.2016 р. в межах вказаного виконавчого провадження №51873551 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON]. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 121236133 від 19.04.2018 р. внесено номер запису про обтяження №16151375 від 31.08.2016 р. Підстава виникнення обтяження: постанова Галицького ВДВС м. Львів про арешт майна боржника ВП №51873551 від 15.08.2016 р., вид обтяження:арешт нерухомого майна, особа, майно(права) якої обтяжуються: [PERSON], опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Позивач в позові зазначає, що накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] унеможливлює вчинення нотаріусом дій по оформленню спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Суд вважає такі твердження позивача необґрунтованими та недоведеними. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б підтверджували звернення позивача до нотаріуса та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що на нерухоме майно співвласника накладено арешт. Судом достовірно встановлено, що обтяженням №16151375 від 31.08.2016 р. не накладався арешт на квартиру [ADDRESS] вцілому. Крім цього, відсутні дані щодо накладення арешту на частку квартири, належну померлому [PERSON] В записі про обтяження №16151375 від 31.08.2016 р. чітко зазначено, що особою, майно(права) якої обтяжуються є [PERSON], опис предмета обтяження: все нерухоме майно саме [PERSON], а не майно померлого [PERSON] чи майно позивача [PERSON] Більше того, вказаний арешт майна стосується усього нерухомого майна [PERSON], а не лише квартири, як зазначено в позові. З тих самих підстав суд вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що «звернення стягнення боргів її сина на майно, яке належить їй (позивачці) є неправомірне». Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Запис про обтяження №16151375 від 31.08.2016 р., відповідно до якого позивач просить суд скасувати арешт, жодним чином не зачіпає права та інтереси позивача. Даним записом не накладався арешт на майно позивача [PERSON] Як додаткову підставу своїх позовних вимог, позивач в позовній заяві зазначила, що у виконавчому провадженні №51873551, в межах якого накладений арешт майна, що позивач просить скасувати, повернуто виконавчий документ стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищені. Вказане не може бути підставою для скасування арешту майна (номер запису про обтяження №16151375 від 31.08.2016 р.) враховуючи наступне. Згідно з наданих представником відповідача копії матеріалів виконавчого провадження, старшим державним виконавцем Галицького ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Лесько Н.Н. 10.11.2017 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №51873551. Ч. 1. ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Тобто, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається у випадку коли виконавчий документ повернути до суду, який його видав. Вказана норма закону не передбачає обов'язку державного виконавця знімати арешт, накладений на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документу стягувачу. Більше того, стягувач вправі повторно пред'явити виконавчий лист до примусового виконання протягом визначеного в судовому рішенні та передбаченому в законі України «Про виконавче провадження» строку. Зокрема, ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено випадки переривання строку пред'явлення виконавчого документу до виконання. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed