Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 48 по вул. Садова,9 у м. Львові. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2013 р., йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2013 року. Відповідно п. 16 вказаного договору купівлі-продажу квартири, продавець [PERSON] зобовязалась звільнити квартиру, оплатити всі комунальні послуги на момент виселення, виписатись з проданої квартири разом з членами сімї та всіма зареєстрованими в цій квартирі особами до 01.12.2014 року. Однак відповідачка [PERSON] свого зобовязання не виконала. На даний час у квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі у спірній квартирі не проживають, однак зареєстровані за вказаною адресою. Відповідачі відмовляються добровільно знятись з реєстрації. У звязку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку без участі відповідачів, які будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився без поважних на те причин, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.11.2013 р. [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] /а.с.11-12/. Відповідно до п. 16 вказаного договору купівлі-продажу сторони домовились, що продавець зобовязується звільнити квартиру, оплатити всі комунальні послуги на момент виселення, виписатись з проданої квартири разом з членами сімї та всіма прописаними в цій квартирі особами до 01 грудня 2014 року, на що покупець дає свою згоду. Відповідно до довідки ЛКП «Скнилівок» від 23.11.2015 р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] колишня власниця, [PERSON] донька власника, [PERSON] внук та [PERSON] внук /а.с.7/. Згідно із ч 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку /квартири/, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З аналізу вказаних норм ЦК та ЖК України слідує, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселились до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню, оскільки відповідачі не виконали свого зобовязання та не знялись з реєстрації у квартирі [ADDRESS], як того вимагав договір купівлі-продажу квартири, а крім того права відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користуванні цією квартирою було похідним від прав колишнього власника будинку [PERSON], а з припиненням її права власності, припинилось й право користування житлом відповідачів, а тому таких слід зняти з реєстрації у спірній квартирі, як того вимагає позивач.

Outcome: approved