Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд\~стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100\~000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду м. Одеси від 27.12.2012 року позивача поновлено на роботі, стягнуто з відповідача компенсацію за час вимушеного прогулу. Вищезазначене рішення суду виконано частково, в частині виплати [PERSON] компенсації за час вимушеного прогулу, в частині поновлення на роботі рішення суду виконано не було. Позивач зазначає, що у звязку із невиконанням рішення суду його було позбавлено права на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України та ст. 23 Загальної декларації прав людини, на підставі чого йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100\~000 грн. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. від 18.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В провадження судді Абухіна Р.Д. справа надійшла 04.05.2018 року на підставі розпорядження керівника апарату суду №3004/18 від 04.05.2018 року, винесеного у звязку зі звільненням судді Кравчук Т.С. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~ Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.12.2012 року [PERSON] поновлено на посаді заступника директора з економічних питань Комунальної установи « Міський центр гуманітарної допомоги, інформаційного та господарчого забезпечення» Одеської міської ради. КУ «МЦГДІГЗ» шляхом видачі готівки та платіжними дорученнями (№ 54, 55, 56, 57, 58 від 25.02.2013 р.) про перерахування коштів на вкладні рахунки, добровільно виконала судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.09.2009 року по 27.12.2012 року в сумі 49 460 грн. 55 коп.. Дані обставини, встановлені рішенням Приморського районного суду м.Одеси у цивільній справі №522/15485/13-ц про відшкодування моральної шкоди, індексу інфляції та проценту банка, що набрало законної сили 14.01.2014 р. ( а.с. 34). На підставі наказу № 16 ПР від 26.05.2017 року КУ « МЦГ ДІГЗ» поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді заступника директора з економічних питань з 18.09.2009 року ( а.с. 35). Як вбачається з матеріалів справи, рішення Апеляційного суду Одеської області від 27.12.2012 р. у справі 22ц-1590-5712-2012 виконано КУ «МЦГДІГЗ» в повному обсязі. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що у звязку із невиконанням рішення суду та порушенням його права на працю позивач втратив нормальні налагоджені життєві звязки та змушений був долати життєві труднощі заробляючи на життя фізичною працею, чим йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 100\~000 грн. За змістом\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Згідно п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Як зазначено\~в \~п.\~9\~Постанови від\~31.03.1995\~р.\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» \~розмір відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди,\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань\~ (фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових \~втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не приймає до уваги твердження позивача що він у звязку зі звільненням його з роботи був змушений працювати фізично, оскільки згідно відомостям у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач здійснював самостійну підприємницьку діяльність з 07.08.2014 р. по 19.01.2017 р., основним видом якої є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. З 30.06.2016 р. позивач - керівник Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кінна 2/4». Свідок [PERSON] , який є художником, пояснив суду, що він знає [PERSON] з 2013 року, допомагає робити рами для картин. У [PERSON] слабке здоров'я, він жалівся на болі в животі та нещодавно йому робили операцію. Відповідно до ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані позивачем медичні документи не підтверджують наявності причинно-наслідкового звязку, між хворобою та погіршенням стану здоровя позивача та дій КУ «МЦГДІГЗ». Згідно виписок з медичної картки стаціонарного хворого діагноз поставлений на підставі перенесеної хребетно-спинномозкової травми (ЗХСМТ) у 1985 році; погіршення стану здоровя може відбутися внаслідок різних чинників (наявність шкідливих звичок, ведення неактивного способу життя, тощо). Таким чином у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового звязку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. З наведеного вище суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed