Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визначення порядку користування квартирою та вселення, посилаючись на те, що [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником 525/4000 частини квартири № 24, що розташована у будинку № 91 по вул. Катерининській у м. Одеса. Відповідачу, [PERSON], належить 1/2 частина від 525/1000 частини зазначеної вище квартири (тобто 525/2000 частини). Позивач та відповідач не можуть досягти домовленості про порядок володіння та користування квартирою, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом свого права, передбаченого\~ст. 361 ЦК України. Під час розгляду справи позивач уточнив позов та спросив усунути перешкоди [PERSON], зобовязавши [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою № 24, що розташована у будинку № 91 по вул. Катерининській у м. Одеса та вселити [PERSON] в квартиру № 24, що розташована у будинку № 91 по вул. Катерининській у м. Одеса. У судовому засіданні представник позивача подала заяву про залишення без рогляду позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою, уточнений позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, надавши письмові заперечення. Треті особи до судового засідання не зявились, про час слухання справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних обставин. Судом встановлено,\~що з 04.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 24, що розташована у будинку № 91 по вул. Катерининській у м. Одеса. Поивач [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником 525/4000 частини квартири № 24, що розташована у будинку № 91 по вул. Катерининській у м. Одеса, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 року у справі № 522/5570/15-ц, яке набрало законної сили 03.08.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2015 року за № 43313985. Відповідачу [PERSON] належить ? частина від 525/1000 частини квартири № 24 (тобто 525/2000 частини), що розташована у будинку № 91 по вул. Катерининській у м. Одеса, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 11.08.1994 року № 8-3392, дублікат Свідоцтва виданий 25.03.1997 року та зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» в книзі № 226пр, на сторінці № 202 за реєстровим № 860 та 525/4000 частини квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.11.2014 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою м. Одеси, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1321. Загальна площа квартири, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності складає 48,8 кв. м., житлова площа складає 43,3 кв. м. На даний час замість жилої кімнати, зазначеної в технічному паспорті під № 10 площею 4,6 кв. м., розташована кухня, площею 4,6 кв. м., а кухня, зазначена в технічному паспорті № 11 площею 3,6 кв. м. є санвузлом площею 3,6 кв. м. Таким чином на даний час жила площа складає 38, 7 кв. м., а корисна площа разом з балконами складає 10,1 кв. м. Між позивачем та відповідачем виникають конфлікти та розбіжності щодо порядку володіння та користування квартирою, відповідачка перешкоджає позивачу у користуванні його часткою квартири, не допускаючи його до квартири, постійно змінюючи замки вхідної двері. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 385 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Змістом п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що застосовуючи положення\~статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст.\~391, 396 ЦК України,\~позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. ст. 57,59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно з ч. 1 ст. 3\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 11\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved