Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою до суду і пояснив: 25.06.2010 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Запорізька № 82 в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, загальною площею 0,1500 га, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку від 24.11.2008 року та зареєстрованим за № 010826000427 в Книзі записів реєстрації державних актів та обєкт нерухомого майна житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Запорізька, № 82 с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. На підтвердження укладеної угоди того ж дня позивачем було сплачено відповідачу 4 000 гривен, а відповідач в свою чергу пообіцяв засвідчити договір купівлі-продажу обєкту нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки у нотаріальному порядку, але цього не було зроблено. Умови угоди були виконані сторонами, розрахунок між сторонами проведено в повному обсязі і з 25.06.2010 року позивач користується придбаною нерухомістю та земельною ділянкою. Посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку позивач не має можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ на обєкт нерухомого майна - житловий будинок, тому позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на вищезазначене майно. Належність відповідачу обєкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою вул. Запорізька № 82 в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 16.07.2010 року, виданим ОП Запорізьке МБТІ на імя відповідача, а земельної ділянки - посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку від 24.11.2008 року та зареєстрований за № 010826000427 в Книзі записів реєстрації державних актів. Згідно ст.131 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод. Укладання таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України. В статті 319 Цивільного кодексу України зазначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, у телеграмах, якими обмінялись сторони. Дана земельна ділянка була продана з додержанням вимог ст. 656 ^вільного кодексу України, де предметом договору є земельна ділянка, додержанням ст. 658 Цивільного кодексу України, де право продажу належало відповідачам, як власників земельної ділянки, з додержанням вимог ст. 691 Цивільного кодексу України, де ціна зазначена у розмірі 4000 гривень, з додержанням ст. 692 Цивільного кодексу України де покупець - Позивач платила товар і прийняла, а продавець, тобто відповідач передала товар. Відповідно до вимог ст.205 Цивільного кодексу України, правочин: правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися відносно всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. Враховуючи вищевикладене, необхідно зазначити, що угода по відчуженню земельної ділянки не протирічить вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, при яких угода є дійсною: - зміст правочину не протирічить актам цивільного законодавства, а також хоральним принципам суспільства; - сторони, які здійснюють правочин мали необхідний обєм цивільної дієздатності; - волевиявлення учасників угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі; - правочин направлений на реальне настання правових наслідків. Позивач просить суд: - визнати обєктом нерухомого майна завершеного будівництва житловий будинок № 82 по вул. Запорізька в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. - визнати право власності на обєкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок - літера А, житлова прибудова - літера А1, вбиральня - літера Е, гараж - літера Г, сарай - літера Д, душ - літера Ж, замощення - І, яма зливна - № 3, які розташовані за адресою: с. Нагірне, вул. Запорізька № 82 Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за [PERSON]. -визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, розташованою за адресою; вул. Запорізька № 82 в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за [PERSON]. Відповідач по справі з позовом згоден. Третя особа по справі - Михайлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області з позовом згодна. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи. суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 25.06.2010 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Запорізька № 82 в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, загальною площею 0,1500 га. посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку від 24.11.2008 року та зареєстрованим за № 010826000427 в Книзі записів реєстрації державних актів та обєкт нерухомого майна - житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Запорізька, № 82 с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. На підтвердження укладеної угоди того ж дня позивачем було сплачено відповідачу 4 000 гривен, а відповідач в свою чергу пообіцяв засвідчити договір купівлі-продажу обєкту нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки у нотаріальному порядку, але цього не було зроблено. Умови угоди були виконані сторонами, розрахунок між сторонами проведено в повному обсязі і з 25.06.2010 року позивач користується придбаною нерухомістю та земельною ділянкою. Посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку позивач не має можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ на обєкг нерухомого майна - житловий будинок, тому позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності па вищезазначене майно. Належність відповідачу обєкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою вул. Запорізька № 82 в с. Нагірне Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 16.07.2010 року, виданим 011 Запорізьке МБТІ на імя відповідача, а земельної ділянки - посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку від 24.11.2008 року та зареєстрований за № 010826000427 в Книзі записів реєстрації державних актів. Згідно ст.131 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод. Укладання таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України. В статті 319 Цивільного кодексу України зазначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, у телеграмах, якими обмінялись сторони. Відповідно до вимог ст.205 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися відносно всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. [PERSON].СТ.. 209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 1220-1222, 1225, 1266. 1268. 1274,1277 ЦК України, суд -

Outcome: approved