Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивував тим, що 20 березня 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (за Договором - Банк), та відповідач - резидент України [PERSON] (за Договором - Клієнт), шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 005-28614-200313. Позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання: відповідно до укладеного договору відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України з кредитним лімітом у розмірі 50000,00 грн. Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 06 червня 2017 року не виконав належним чином зобов`язання за договором: не надав Банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 41291,31 грн. Позивач прохав стягнути з відповідача на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 41291,31 грн. та судові витрати. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 22.08.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 19.01.2018 року цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 005-28614-200313, вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 08.02.2018 року підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 22.02.2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 11.05.2018 року та 27.08.2018 року та 01.03.2019, 29.07.2019, 13.04.2020 року відкладено судовий розгляд справи. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 28.09.2020 року прийнято зустрічний позов відповідача та об`єднано його з первісним позовом в одне провадження. Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 26.10.2020 року та 30.11.2020 року відкладено судовий розгляд справи. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 11 січня 2021 року залишено без розгляду зустрічний позов відповідача. У судове засідання представник позивача АТ «Дельта Банк» не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Чубенко Ж.А., у судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її з відповідачем відсутності. Не заперечувала проти стягнення з відповідача 6 010, 22 грн. заборгованості за кредитом згідно наданого нею розрахунку. В іншій частині позовних вимог просила суд відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Зустрічну позовну заяву просила залишити без розгляду. У відзиві на позов відповідач зазначає, що 20 березня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] , встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 50000,00 грн. З квітня 2013 року по листопад 2016 року відповідач регулярно вносила платежі в рахунок погашення боргу за кредитною лінією, що підтверджується відповідними квитанціями. В січні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» фактично припинив обслуговування карткового рахунку, що доводиться випискою руху коштів по рахунку № [NUMBER] станом на 18 жовтня 2017 року. Дата останньої операції по картковому рахунку - дата поповнення рахунку в касі банку 26 січня 2015 року. Незважаючи на те що внаслідок порушення позивачем своїх зобов`язань щодо обслуговування карткового рахунку, відповідач не могла користуватися картковим рахунком, вносити кошти безпосередньо на картку та контролювати таким чином зарахування платежів і залишок заборгованості, відповідач продовжувала здійснювати платежі у відділеннях ПАТ «Дельта Банк» до 14 листопада 2016 року. Також відповідач вважає, що долучений до позову розрахунок заборгованості є необґрунтованим. Тому відповідач просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача, оскільки вони є безпідставними. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З таким клопотання до суду звернувся представник позивача. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивача, відповідача та її представника, перевіривши доводи відзиву на позов та заперечення на позовну заяву відповідача [PERSON] , доводи відповіді позивача АТ «Дельта Банк» на відзив, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 березня 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (за Договором - Банк), та відповідач - резидент України [PERSON] (за Договором - Клієнт), шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, уклали кредитну угоду на умовах згідно заяви № 005-28614-200313 (Пропозиції). Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.5 частини 1 укладеного договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України з кредитним лімітом у розмірі 50000,00 грн. Обслуговування карткового рахунку здійснюється відповідно до Тарифів Банку, зазначених у п. 2.6 частини 2 Пропозиції: Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна. Згідно п. 1 частини 3 договору, кредитна угода укладена на умовах, визначених в Пропозиції, та відповідно до Правил надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 18 липня 2012 року протокол № 392 і Тарифів Банку, зазначених в п. 2.6 частини 2 Пропозиції. Кредитування рахунку в межах кредитного ліміту здійснюється протягом строку встановленого у п. 2.4. частини 2 Пропозиції - 364 календарних дні. Відповідно до п. 2.4 частини 3 Пропозиції кожен наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої пропозиції та не потребує підписання додаткових угод. Згідно п. 2.5. частини 3 договору відповідач до прийняття Банком пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Рахунку (у формі встановлення кредитного ліміту кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до законодавства України. Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 06 червня 2017 року, [PERSON] заборгувала банку всього 42416,31 грн., в тому числі: тіло кредиту 0,00 грн.; прострочене тіло кредиту 41291,31 грн.; відсотки 0,00 грн.; комісії 0,00 грн.;пеня 1125,00 грн. Заборгованість в розмірі 41291,31 грн. (прострочене тіло кредиту) і судові витрати по справі позивач просить стягнути з відповідача. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 18 липня 2012 року протокол № 392, і Тарифи Банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, позивач додає Тарифи на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», затверджені Рішенням Тарифного комітету АТ « Дельта Банк» Протокол №522 від 10 грудня 2012 року, з підписом [PERSON] , без дати складання документа (ознайомлення відповідача з його змістом). Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Позиція Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 у справі №342/180/17 та у постанові від 17 липня 2019 року у справі №175/4576/14-ц,стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що додані до позову Тарифи на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», затверджені Рішенням Тарифного комітету АТ « Дельта Банк» Протокол №522 від 10 грудня 2012 року, підписані відповідачем під час підписання заяви № 005-28614-200313. Також позивачем не доведено які саме Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву. Відповідно ці документи, на які посилається позивач при розрахунку заборгованості, неможливо ідентифікувати на предмет невід`ємності від заяви № 005-28614-200313 від 20 березня 2013 року, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 березня 2013 року шляхом підписання заяви № 005-28614-200313. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Дельта Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. На підтвердження ціни позову позивач надав суду розрахунок заборгованості. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки навність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації (касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»). Правова позиція щодо необхідності дослідження саме первинних документів в справах про стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц. Аналогічна правова позиція щодо первинних документів відображена і в постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду) від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладання договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Така ж позиція була висловлена і в ухвалі Верховного Суду України від 15 червня 2011 року у справі № 6-4882св11, згідно з якою, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Розрахунок вимог позивача, що є додатком до позову, не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Отже розрахунок ціни позову, що є додатком до позову, не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу у справі. Надана позивачем виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 20 березня 2013 року по 18 жовтня 2017 року також не підтверджує існування кредитної заборгованості по картковому рахунку № [NUMBER] , оскільки включає операції і по іншим рахункам, спір по яким не входить до предмету позову. Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У процесі розгляду цивільних справ учасники справи мають права та обов`язки визначені статтею 43 ЦПК України. Крім того, сторони, якими є позивач і відповідач, мають процесуальні права та обов`язки відповідно до статті 49 ЦПК України. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процессу. Статтею 206 ЦПК України врегульовано право позивача відмовитися від позову, а відповідача - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Чубенко Ж.А., у судове засідання, призначене на 11 січня 2021 року не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її з відповідачем відсутності. Не заперечувала проти стягнення з відповідача 6010,22 грн. заборгованості за кредитом згідно наданого відповідачем розрахунку. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі визнаної відповідачем - 6 010,22 грн., а в іншій частині позову необхідно відмовити за недоведеністю розміру нарахованих сум. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 232, 89 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial