Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення, яке розташоване в [ADDRESS] (далі - спірне приміщення), який був укладений 17.07.2001 року між ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» (далі - відповідач 1) та ТОВ «ІСМ Інтернешнл ЛТД» (далі - відповідач 2) (далі - спірний, оскаржуваний договір) посилаючись на те, що він був підписаний не уповноваженою на те особою, оскільки третя особа - [PERSON], який діяв від імені відповідача 1 не мав права на підписання таких договорів відповідно до положень статуту товариства - відповідача 1. В якості підстав щодо порушення прав позивача останній вказував на те, що він, разом із іншими особами є учасником відповідача 1, а укладення спірного договору порушує його права, оскільки в результаті заниження вартості спірного приміщення, вартість частки позивача в товаристві - відповідача 1 було зменшено, що є неприпустимим. Крім того вказував на те, що відповідач 2 так і не виконав умови спірного договору щодо оплати вартості придбаного майна. Тому просив позов задовольнити, визнати спірний договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язати відповідача 2 повернути відповідачу 1 спірне приміщення. Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини, які викладені в позовні й заяві з урахуванням поданих уточнень до неї. Представник відповідача 1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав та не заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що йому нічого не відомо з приводу спірного договору, в подальшому справу просив розглядати за його відсутності. Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися. Представники сторін не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1 ТОВ«Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 17.07.2001 року між ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ТОВ «ІСМ Інтернешнл ЛТД» було укладено договір купівлі-продажу жилого приміщення, що розташоване в [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом 11 - ї Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н.Й. Згідно преамбули вказаного договору, він був підписаний від імені продавця - ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» президентом компанії - [PERSON], який діяв на підставі статуту товариства. Позивач звертаючись до суду із позовом вказав, що гр. [PERSON] не мав права підписувати договори на відчуження майна товариства на підставі статуту товариства, оскільки був президентом товариства, а право на укладення такого роду договорів від імені товариства на підставі статуту, мав лише генеральний директор товариства, який спірного договору не підписував. З таким висновком суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до п.5.2 статуту відповідача 1 - ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» (назву ТОВ «Торговий дім «Вема. ЛТД» було змінено на ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» на підставі протоколу зборів учасників №13 від 28.11.1992 року, який зареєстрований Подільською районною державною адміністрацією м. Києва 09.12.1992 року) президент є розпорядником кредитів, має право першого підпису на фінансових документах товариства, користується правом законодавчої ініціативи в межах статуту товариства та питань, які не мають відношення до компетенції зборів учасників товариства, контролює роботу генерального директора та дирекції товариства. Згідно із п.5.7 статуту відповідача 1 у товаристві утворюється орган - дирекція. Дирекцію очолює генеральний директор. Дирекція вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, які належать до виняткової компетенції зборів учасників. Наказом президента відповідача 1 ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» від 25.05.1999 року (а.с.99) директором за сумісництвом було призначено Когана Ф.Ш. на підставі його заяви. Відповідно до довідки Головного управління статистики у м. Києві від 23.04.2013 року №12-243 керівником відповідача 1 ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» є [PERSON] (а.с.76) - президент товариства. Як вбачається із змісту оскаржуваного договору, під час його посвідчення державним нотаріусом було перевірено повноваження представників сторін договору - відповідачів по справ. Суд звертає увагу на те, що статут відповідача 1 ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» не містить вичерпного переліку повноважень президента товариства, так як і не містить вичерпного переліку повноважень генерального директора товариства, який очолює дирекцію товариства. Представник відповідача 1 ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» в судовому засіданні вказував на те, що тільки він має право укладати договори від імені товариства без довіреності, оскільки він є директором вказаного товариства. Таке твердження представника не заслуговує на увагу, оскільки статутом відповідача 1 ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» взагалі не передбачено посади директора товариства. Жодних інших доказів, які б підтверджували посилання представника позивача на те, що президент товариства не мав права укладати від імені товариства спірний договір, матеріали справи не містять, а навпаки, спростовуються долученими до справи доказами. З налізу наведеного вище слідує, що статутом відповідача 1 ТОВ «Будівельно - інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» не визначеного виключного переліку повноважень президента товариства, директор товариства, який вказував на наявність у нього виключного права на укладення спірного договору на підставі статуту товариства, доказів наявності у нього такого права не надав. Крім цього директор товариства призначався на посаду президентом товариства та був йому підконтрольний, що свідчить про хибність тверджень позивача на відсутність у президента товариства права укладати від імені товариства угоди про відчуження майна товариства. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяв на момент вчинення оспорюваного правочину) товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами. Таким чином, учасники товариства створюючи товариство передали у його власність статутні внески, що є власністю товариства, а не власністю самих учасників. Все інше майно, яке товариство набуло в результаті здійснення ним своєї господарської діяльності також є його власністю. Відповідно до п. б ч.1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяв на момент вчинення оспорюваного правочину) учасники товариства мають право: брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів. З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду із позовом тому що вважає, що діє відповідача 1 завдають йому збитків, оскільки після продажу спірного приміщення вартість його частки зменшилася. В судовому засіданні такі посилання позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не було доведено факту наявності у відповідача 1 прибутку та необхідності виплати дивідендів позивачу в результаті діяльності товариства. Також позивачем не було надано доказів того, що вартість його частки в товаристві значно зменшилася, в результаті укладення спірного договору. У відповідності до ч.1 ст. 21 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяв на момент вчинення оспорюваного правочину) грошові кошти, що належать товариству, включаючи виручку від розпродажу його майна при ліквідації, після розрахунків по оплаті праці осіб, які працюють на умовах найму, та виконання зобов'язань перед бюджетом, банками, власниками облігацій, випущених товариством та іншими кредиторами, розподіляються між учасниками товариства у порядку і на умовах, передбачених цим Законом та установчими документами, у шестимісячний строк після опублікування інформації про його ліквідацію. Таким чином суд критично ставиться до посилань позивача на зменшення вартості його частки в товаристві, оскільки дана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем 2 ТОВ «ІСМ Інтернешнл ЛТД» не було виконано умови спірного договору в частині оплати вартості спірного майна, що також є самостійною підставою для задоволення позовних вимог. З таким твердженням позивача суд погодитися також не може, оскільки не виконання однією із сторін умов договору щодо оплати вартості придбаного майна не може бути підставою для визнання умов договору недійсним, а є підставою для звернення сторони до суду, права та інтереси якої було порушено діями або бездіяльністю іншої сторони договору. Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують На підставі викладеного та

Outcome: dismissed