Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що 26.11.2008р. відповідач [PERSON] підписав анкету - заяву № б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 27.04.2021р. становить 19318,85 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 19318,85 грн., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 585,77грн., заборгованості за простроченими відсотками 14293,08грн., пені 4440,00грн. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 26.05.2021р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 12 липня 2021р. позов залишено без руху, оскільки після відкриття провадження по справі судом було встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, так як позивач не виклав всі обставини та не зазначив посилання на усі докази. Так, з виписки по рахунку вбачається, що останнє використання кредитної картки відповідачем відбулося в 2011 році, після чого протягом 10 років на вказану картку нараховувалися відсотки та штрафи. Позивачем у позовній заяві не вказано строк дії кредитного договору та посилання на докази такого положення кредитного договору. Не є зрозумілим, коли позивач дізнався про порушення своїх прав. Окрім того, з наданого розрахунку неможливо достовірно встановити процентну ставку та період нарахування процентів і пені. На виконання даної ухвали позивач надав заяву про усунення недоліків, де посилався на те, що вказані судом недоліки є предметом спору, і всі нарахування за кредитом є в доказах, які банк надав до суду разом із позовом. Від представника позивача не надходило клопотань про розгляд справи в загальному порядку. Відповідач відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26.11.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви №б/н, яка разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає Договір про надання банківських послуг. В даній анкеті-заяві визначено наступні умови: кредитний ліміт 500 грн., базова відсоткова ставка 2,5% на місяць, а також відповідальність позичальника за порушення строків платежів більш ніж на 120 днів у вигляді штрафу в розмірі 250 грн.+5% від суми позову. (а.с. 47-48) Позивачем надано довідку від 26.11.2008 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено відсоткову ставку, комісії та штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту. Довідку підписано невідомою особою без зазначення її прізвища та ініціалів. (а.с.49) За довідкою позивача, [PERSON] з 26.11.2008 року встановлено кредитний ліміт у 29000,00 грн., який неодноразово змінювався та останній раз 30.10.2019р.. кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 45) Згідно довідки позивача, 26.11.2008р. [PERSON] було видано кредитну карту терміном дії до грудня 2011 року. (а.с. 46) Згідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 27.04.2021р. становить 19318,85 грн. що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 585.77 грн., заборгованості за простроченими відсотками 14293.08 грн., (а.с. 10-34). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути заборгованість за простроченими відсотками без посилання на конкретні процентні ставки у розмірі 14293.08 грн, а також пеня у розмірі 4440 грн. У даному випадку в анкеті-заяві від 26.11.2008р., підписаній сторонами, встановлені умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсотків. У даній справі між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В даному випадку погодженими між сторонами є умови, які вказані у анкеті-заяві. При цьому, матеріали справи не містять наданих підтверджень про інші конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг у вигляді сплати відсотків більш ніж 2,5% на місяць, а також штрафу понад 250 грн.+5% від суми позову за несвоєчасне погашення кредиту, з яким він був би ознайомлений під власний підпис. Надані банком Витяг з Умов та правил (а.с.51-62) а також Внесення змін до договірної бази по платіжним картам (63-69) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, так як не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна» (а.с.49-50) містить підпис, але не містить прізвища особи, яка її підписала, в зв`язку з чим неможливо казати, що дану довідку підписав саме [PERSON] . Окрім того номер в правому верхньому куті даної довідки не співпадає з номером анкети-заяви. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та довідка про умови кредитування є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі позивач, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати саме такої винагороди у вигляді інших ніж в анкеті-заяві відсотків та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань більш ніж 250 грн.+5% від суми позову, а також розмір процентів понад 2,5% на місяць. Останній платіж за вказаним кредитом [PERSON] , згідно виписки з карткового рахунку (а.с. 41), було здійснено 15.07.2011р. Тому, саме з цієї дати суд обчислює період для нарахування відсотків. Самостійно, позивач період нарахування відсотків суду не повідомив навіть після залишення позову без руху. 2,5% від заборгованості за тілом кредиту 585,77 грн. дорівнює 14,64 грн. З серпня 2011р. по квітень 2021 року (позивач нараховує відсотки саме на цю дату) минувало 117 місяців. Тому, 14,64 грн. помножити на 117 місяців дорівнює 1712,88 грн. Разом тіло кредиту та відсотки складатимуть 585,77 грн. + 1712,88 грн. = 2298,65 грн. Неустойка в розмірі 5% від суми позову в даному випадку буде складати 2298,65 грн. (встановлена судом реальна заборгованість за тілом кредиту та відсотками) помножити на 5 та поділити на 100, що дорівнюватиме 114,93 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Наявність заборгованості з тіла кредиту підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] . Разом до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту та відсотками 2298,65 грн. , а також штраф 250 грн.+ 114,93 грн.(що становить 5% від реальної суми позову), що дорівнює 2663,58 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суму задоволених вимог 2663,58 грн. необхідно помножити на суму сплаченого судового збору 2270,00 та поділити на суму первісних вимог 19318,85 грн., що дорівнюватиме 312,95 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial