Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі з 6000 грн. щомісячно на 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обгрунтовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, вирішено стягувати щомісяця аліменти у твердій грошовій сумі - 12 000 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року розмір аліментів, визначений вищезазначеним рішенням Приморського районного суду м. Одеси зменшено до 6000 грн. щомісячно. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, як доказ необхідності зменшення розміру аліментів надав довідку від 05.02.2021 року № 02/02 з якої вбачається, що розмір його заробітної плати з червня 2020 року по січень 2021 року становить 8000 грн. з урахуванням суму нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 22%, що становило 1760 грн. Враховуючи наведені вище обставини, позивач звернувся до суду та просить зменшити розмір аліментів до 3000 грн. щомісяця. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, надали письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що довідка на яку позивач посилається, як на доказ своїх вимог, в обгрунтування позову, вже досліджувалась судом апеляційної інстанції та їй було надано оцінку в постанові суду від 28.01.2021 року. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у позивача [PERSON] в березні 2021 року погіршилося здоров`я, а саме перенесено « Інкфарт міокарда», що потребує фінансових затрат, крім того з урахуванням суттєвого погіршення здоров`я, 22.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] ( роботодавець позивача) уклади додаткову угоду до трудового договору від 13.05.2020 року, відповідно до п.2 якої з 01.04.2021 року « роботодавець зобов`язується оплачувати працю працівника в розмірі 6000 грн на місяць». Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року по справі №522/10048/19 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, вирішено стягувати щомісяця аліменти у твердій грошовій сумі - 12 000 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 року( яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відкритому доступі, ідентифікатор об`єкту 94855086). Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення яким позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] задовольнити частково. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 11 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вищезазначене рішення суду набрало законної сили. Підставою для звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що аліменти в розмірі 6000 грн. є суттєвою сумую для нього та просить її зменшити. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150,180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першої статті192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Відповідно до статті 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У даній позовній заяві позивач вказує на неспроможність сплачувати визначену Одеським апеляційним судом грошову суму аліментів через свій низький дохід , що визначається заробітною платою у 8000 грн., з урахуванням посилань позивача у відповіді на відзив про те, що « з урахуванням суттєвого погіршення здоров`я, 22.03.2021 року [PERSON] та [PERSON] ( роботодавець позивача) уклади додаткову угоду до трудового договору від 13.05.2020 року, відповідно до п.2 якої з 01.04.2021 року « роботодавець зобов`язується оплачувати працю працівника в розмірі 6000 грн на місяць», однак на момент винесення рішення підтвердження того, що він дійсно отримав заробітну плату в розмірі 6000 грн. в місяць відсутні, а також зазначає про погіршення здоров`я та надає медичні заключення та квитанцію про придбання лікарських засобів. Суд звертає увагу на те, що перегляд та скасування апеляційною інстанцією рішення Приморського районного суду м. Одеси відбулось на основі фактів та доказів, що викладені в даній позовній заяві, отже дані докази вже були досліджені Одеським апеляційним судом та було винесено постанову про зменшення розміру аліментів з 12000 грн. до 6000 грн. щомісячно. Суд критично ставиться до, наданої як доказ, додаткової угоди до трудового договору від 13.05.2020 року, відповідно до п.2 якої з 01.04.2021 року « роботодавець зобов`язується оплачувати працю працівника в розмірі 6000 грн на місяць» оскільки підтверджень, що він дійсно отримав дану суму в матеріалах справи відсутні. Надані позивачем довідки про стан здоров`я суд приймає до уваги та вважає за необхідне зазначити, що довідки про стан здоров`я та проходження лікування із придбанням медикаментів позивачем надавались при розгляді справи про стягнення аліментів судами першої та апеляційної інстанції, в них також зазначено, що захворювання є хронічними, тобто факт лікування та витрат на нього вже мав місце при розгляді даної справи. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, встановлені захворювання відповідача не свідчать про повну чи часткову втрату працездатності та не можливість відповідача працевлаштуватися. Згідно із позицією , викладеною в постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі № 209/2077/17, дослідження одного і того самого предмета, а також одних і тих самих підстав позову судами різних юрисдикцій порушує принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи й не гарантує дотримання принципу правової визначеності. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. З наведеного вище, суд вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed