Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, укладеного 27.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] в розмірі 109 775,27 грн. Позов мотивує тим, що 27.04.2013 року позивач надала відповідачу кошти в сумі 94 750 грн., які останній зобов'язався повернути до 26.06.2013 року, про що склав розписку. Проте по закінченню вказаного терміну відповідач кошти не повернув, не звернення не реагує, тому просить позов задоволити та стягнути суму позики, три проценти річних та інфляційні втрати. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним вище, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, явки представника не забезпечив, заяви про відкладення не подав. А тому суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У відповідності до положень ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Як вбачається із копії розписки від 27.04.2013 року (а.с.5), [PERSON] надав [PERSON] кошти в сумі 94 750 грн. та відповідач зобов'язався кошти повернути до 26.06.2013 року. У відповідності до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики або його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України регламентує, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином. У відповідності до положень ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідачу було передано кошти в сумі 94 750 грн., із зобов'язанням повернути такі до 26.06.2013 року, проте кошти у встановлений строк повернуті не були. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України. Оскільки позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, зобов'язаний повернути позику, проте останній, всупереч умов договору, такі добровільно не повертає, відповідач вказані обставини не спростував, тому суд вважає, що позов слід задоволити та зобов'язати відповідача повернути позику в сумі 94 750 грн. Окрім цього, відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведеного, оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, суд також погоджується з доводами позивача про підставність стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 11 692,15 грн. та трьох процентів річних в розмірі 3 333,12 грн., згідно розрахунку позивача, який відповідачем також заперечений не був. Задовольняючи позов, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1 097,75 грн (а.с. 2).

Outcome: approved