Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, після зміни предмета і підстави позову просив визнати недійсним державний акт серії КР № 005250 від 06.10.1999 на право власності на земельну ділянку площею 0,174 га [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач приватизувала земельну ділянку площею 0,17 га [ADDRESS] на підставі розписки, яку він дав з метою забезпечення проходу до будинку колишньому власнику [PERSON], яка померла в 2000 році. Цією земельною ділянкою [PERSON] не користувалася, не засаджувала, а лише мала змогу проходити через неї до свого будинку. Відповідно до будівельного паспорту та виписки з рішення виконавчого комітету Кіровоградської районної ради народних депутатів № 78 від 27.02.1991 йому було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарчих будівель в [ADDRESS], на земельній ділянці площею 120 кв.м.. Згідно із актом виносу в натурі меж земельної ділянки, площа якої становила 1200 м2. Також в схемі виносу в натурі меж земельної ділянки і розробки будівель по [ADDRESS] від 23.04.1996 вказані розміри прийняті з урахуванням вимоги санітарних розривів згідно із проектом планування забудови і рішення про відведення ділянки. Частина земельної ділянки розміром 0,2 га у нього не вилучена, не передавалася у власність [PERSON]. До теперішнього часу він користується вказаною земельною ділянкою засаджує її, оскільки [PERSON] поставила на вказаній земельній ділянці забір, то вирішив звернутися до суду. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона на підставі державного акту є власником земельної ділянки, яка розташована поруч із ділянкою [PERSON]. Під час виготовлення державного акту узгоджувалися межі ділянок, вже понад 15 років вона і сусід [PERSON] користуються земельними ділянками у встановлених межах. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КР № 005250 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1745 гектарів в межах згідно із планом, яка розташована на території за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33-34). В технічній документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] міститься: витяг з рішення Соколівської сільської ради № 43/13 від 25.04.1999, в якому зазначено, що [PERSON] безкоштовно у приватну власність передається земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована: [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку (а.с. 75), акт встановлення в натурі зовнішніх меж земельної ділянки (а.с. 78). Згідно із державним актом на право приватної власності на землю від 24.01.2000 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1043 га, яка суміжна із ділянкою [PERSON] (а.с. 19). В технічній документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю [PERSON], окрім інших документів, міститься: витяг з рішення №108/162 Соколівської сільської ради від 04.12.1996, в якому зазначено, що [PERSON] передається у власність земельна ділянка площею 0,12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.80), акт встановлення в натурі меж земельної ділянки (а.с.83). Стаття 155 Земельного кодексу України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із досліджених матеріалів, позивач і відповідач є власниками суміжних ділянок, межі яких були узгоджені при виготовленні державних актів. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що його права щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою порушено. Тому відсутні підстави для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 15 ЦК України, ст. 155 ЗК України,

Outcome: dismissed