Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що в 1991 році його бабуся придбала житловий будинок, розташований в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області по вул. Комсомольській, 25 у свого батька – [PERSON], якому він належав на праві власності, для свого сина - батька позивача [PERSON], так як на той час його батько не мав будинку. Оформленням всіх документів на своє ім’я мав займатися його батько, з того часу батько разом із членами своєї родини переїхав жити в цей будинок. Він запевняв його, що згодом всі документи на будинок він оформить вже на нього. Після смерті батька в 2006 році він продовжує проживати в цьому будинку та розпоряджатися ним та вважав себе єдиним власником будинку. При зверненні в червні місяці до Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області для приватизації земельної ділянки на якій розташований житловий будинок він довідався, що в нього відсутні документи, які посвідчують право власності на житловий будинок. Його батько постійно володів та розпоряджався житловим будинком з 1991 року по день смерті 02.01.2006 року, а після його смерті позивач продовжує володіти та розпоряджатися будинком. Весь цей час саме він з батьком обслуговували будинок, робили поточні ремонти, доглядали за прилеглою територією – все це він робив і робить по теперішній час, бо завжди вважав саме себе єдиним власником будинку. Без відповідного правовстановлюючого документу позивач не може провести державну реєстрацію права власності на об’єкт нерухомості, яким він користується більше 10 років. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно – житловий будинок №25 (двадцять п’ять), розташованого по вулиці Комсомольській в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, що складається: житловий будинок літ А, тамбур літ. а, ганок, літня кухня літ. Б, погріб літера Пг, сарай літ.В, вбиральня літ. Г, літній душ літ. Д, паркан №1, ворота з хвірткою №2, колодязь №3, басейн №4, розташованих на земельній ділянці розміром 1800 кв.м з правом реєстрації у відповідних органах. В судовому засіданні представник позивача на позові довірителя наполягає і прохає його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з’явилася, до суду надала заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить розглянути справу без її участі. Вислухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 24.08.1960 року, видане виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради депутатів [PERSON] являється власником житлового будинку розташованого в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області по вулиці Комсомольській, будинок 19. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 17.01.1992 року виконкомом Комишуваської селищної ради, [PERSON] помер 16 січня 1992 року. Відповідно до довідки за №1457, виданої 23.10.2014 року Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області встановлено, що житловому будинку розташованому в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області по вулиці Комсомольській, буд.19 присвоєно після перенумерації новий номер 25. Відповідно до довідки за №1456, виданої 23.10.2014 року Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області встановлено, що [PERSON] з 1991 року по день смерті 02.01.2006 року (свідоцтво про смерть серії 1-ЖС №029269) фактично володів, користувався та розпоряджався житловим будинком №25 по вул. Комсомольській в смт Комишуваха Оріхівського району, після його смерті його син – [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖС №485173) володіє, користується та розпоряджається вищевказаним житловим будинком. Відповідно до акту обстеження фактичного користування (володіння) фізичною особою нерухомим майном – житловим будинком за адресою: смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, вул. Комсомольська, будинок 25 судом встановлено, що житловим будинком фактично з 1991 року по день смерті 02.01.2006 року користувався та володів громадянин [PERSON]. Після смерті [PERSON] його син – [PERSON], володіє, користується та розпоряджається вищевказаним житловим будинком, здійснює догляд за прилеглою територією та робить поточні ремонти, а також проживає в будинку без реєстрації. З вказаного часу ним проводяться ремонти житлового будинку та проводиться прибирання і догляд прилеглої території. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що в 1991 році Відповідач по справі придбала будинок для свого сина [PERSON], який разом зі своєю сім’єю проживав в ньому. Після його смерті позивач по справі продовжує проживати в цьому будинку, володіє та користується цим будинком, і вважає себе його законним власником, оскільки був впевнений, що всі документи оформлені на нього належним чином, оскільки переоформленням всіх документів по будинку займався його батько та бабуся. Вирішивши приватизувати земельну ділянку під будинком позивач довідався про відсутність документів на будинок та з’ясував у бабусі, що вони так і не оформлені. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). А частиною 2 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Саме про це роз’яснено також і в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння. При цьому добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, отже встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. В поданій до суду заяві відповідач пояснює, що в 1991 році вона дійсно за усною домовленістю придбала у свого батька [PERSON] (свідоцтво про народження за №1606423 та свідоцтво про шлюб І-ЯР №358224) житловий будинок для свого сина [PERSON], так як він не мав на той час будинку, і з того часу він разом з сім’єю проживав в будинку. В 2006 році її син помер, а онук продовжує володіти цим будинком та проживати в ньому. Оформленням всіх документів на своє ім’я мав займатися її син – адже йому придбавався цей будинок, хоча гроші за будинок віддавала відповідачка. Але за весь цей час її син так і не оформив документи. Підтверджує факт користування позивачем житловим будинком більше 10 років та визнає його позовні вимоги. Пунктом 13 вказаної Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України роз’яснено, що «Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Суд вважає що позивач користується будинком більше 10 років, став добросовісним набувачем, оскільки заволодів даним майном правомірно, володів ним добросовісно, відкрито та безперервно більше 10 років. За таких обставин суд находить позов позивача таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved