Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся з зазначеним вище позовом, в ході розгляду справи уточнив позовні вимоги мотивуючи тим, що у вересні 2011 року він був прийнятий на посаду працівника з благоустрою в ТОВ «Егзагон» за адресою: м. Київ вул. Фрунзе 134-А та обслуговував дане товариство та ТОВ «Брокард-Україна» за тією ж адресою. 16.02.2015 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України. Вказане звільнення з посади працівника з благоустрою вважає незаконним та безпідставним виходячи з наступного. 12.02.2015 року, звинувативши позивача в крадіжці 30 000 грн. з кабінету власника компанії «Брокард-Україна» [PERSON] ще 05.02.2015 року, начальник відділу кадрів ТОВ «Брокард-Україна» [PERSON] примусила його під диктовку написати заяву про звільнення за власним бажанням в присутності начальника ревізійного відділу та начальника охорони. На наступний день, коли не пустили на роботу та відібрали пропуск. 18.02.2015 року позивачу було повідомлено, шо він звільнений з роботи з 16.02.2015 року за власним бажанням, але відмовилися видати трудову книжку та копію наказу про звільнення. Про протиправні діяння осіб, причетних до шантажу, вимагання, залякування, грубого порушення законодавства про працю, було заявлено до правоохоронних органів 22.02.2015 р.. та на даний час проводиться досудове розслідування за ст. 172, 189 КК України. Власник або уповноважений ним орган зобов»язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачують середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення у такому разі вважають день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видають наказ, а також вносять запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений день звільнення вважається недійсним. Якщо на день звільнення працівник є відсутнім на роботі, то власник або уповноважений ним орган цього дня надсилає йому поштове повідомлення, про те. що він має отримати трудову книжку. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. На роботі позивачу відмовилися видати трудову книжку, поштове повідомлення про те, що маю отримати трудову книжку, або про письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою з доставкою не надходило. Трудову книжку та копію наказу про звільнення до цих пір не видано. З цих причин позивач не може працевлаштуватися, а на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, а також дружина та батьки-пенсіонери. Просить зобов»язати товариство з обмеженою відповідальністю «Егзагон» переслати трудову книжку поштою з доставкою на адресу його представнику [PERSON], стягнути з ТОВ «Егзагон» на користь [PERSON] заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 17.02.2015 року по 12.04.2016 року в сумі 150 152,84 грн.. Зобов»язати відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду розмірі 30 000 грн.. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала з тих же підстав, просила позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач звільнився за власним бажанням , про що свідчить його заява, з власною ініціативи відмовлявся отримувати свою трудову книжку, відмовлявся приймати будь-яку кореспонденцію адресовану зі сторони відповідача.(а.с. 38-39). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2011 року наказом № 101-КП позивач був прийнятий на посаду працівника з благоустрою в ТОВ «Егзагон» та обслуговував дане товариство та ТОВ «Брокард-Україна». 16 лютого 2015 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно п.1 ст. 38 КЗпП України за наказом № 5-КЗ від 12.02.2015 року. Як зазначає позивач, 18.02.2015 року він звернувся до відділу кадрів з проханням видати йому трудову книжку. Однак, йому у видачі трудової книжки було відмовлено та повідомлено, що він звільнений з роботи з 16.02.2015 року за власним бажанням та він розписався про ознайомлення з наказом про його звільнення. Однак, трудову книжку та копію наказу про звільнення йому не видали. Зазначає, що він перебуває у вимушеному прогулі з 17 лютого 2015 року по теперішній час та вважає, що відповідач зобов»язаний виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 17.02.2015 року по 12.04.2016 року включно. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачують середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно із ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з матеріалів справи, заява про звільнення була написана позивачем 12.02.2015 року. При цьому позивач просив звільнити його за власним бажанням з 16.02.2015 року. Проте, в день звільнення позивач не з»явився на роботі, що не заперечує сам позивач, а отже, трудова книжка не була йому видана в день звільнення. Отже, позивач знав про своє звільнення, однак за отриманням трудової книжки не з»явився. 18.02.2015 року позивач ознайомився з наказом про звільнення, але відмовився отримати трудову книжку, про що підтверджує доповідна менеджера з персоналу [PERSON], яка пропонувала позивачу отримати трудову книжку. Як зазначає представник відповідача та підтверджується письмовими доказами, відповідачем неодноразово направлялись листи на адресу позивача з проханням з»явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки ( лист №9 від 16.02.2015 року, лист №15 від 11.03.2015 року, лист вих.№28 від 09.04.2015 року, реєстраційний поштовий номер 0407314231751, лист вих.29 від 20.04.2015 року, накладна про кур»єрське відправлення № 2396210, лист вих.№30 від 20.04.2015 року, реєстраційний поштовий номер 0407314372711, лист від 11.06.2015 року реєстраційний поштовий номер 0407314904586 та № 0407314904594, лист № 42 від 23.06.2015 року реєстраційний поштовий номер 0407314905825 та № 0407314905817, лист представникові позивача [PERSON] вих.№ 45 від 30.06.2015 року реєстраційний поштовий номер 0407314386003). Однак, позивач так і не з»явився для отримання трудової книжки. Небажання позивача отримувати трудову книжку підтверджується листом транспортно-експедиційної кур»єрської служби «ТЕКС» № 32 від 28.04.2015 року, відповідно до якого кур»єр двічі намагався доставити позивачу лист-запрошення для отримання трудової книжки, проте позивач відмовився від отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наразі, позивачем не надано суду жодного доказу про те, що він звертався до відповідача з приводу видачі трудової книжки, однак відповідач йому в цьому відмовив. Враховуючи викладене, суд вважає, що трудова книжка не отримана позивачем через його особисте небажання її отримати, а тому вини відповідача в затримці видачі трудової книжки суд не вбачає, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення моральної шкоди. Однак, оскільки на теперішній час трудова книжка позивача знаходиться у відповідача та позивач просить зобов»язати ТОВ «Егзагон» переслати його трудову книжку поштою з доставкою на адресу його представника [PERSON], то суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст.ст. 47, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial