Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить постановити рішення, яким надати дозвіл на виїзд за межі України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу згідно з візами, що проставлені в проїзному документі або в паспорті громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] з моменту набрання рішення суду законної сили по 12 серпня 2018 року для тимчасових поїздок за кордон, тривалістю до 90 днів перебування в кожній з країн Шенгенської угоди та Європейського союзу, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору оплачені при зверненні до суду з позовною заявою в розмірі 551.20 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 1500.00 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.08.2012р. було розірвано. За час перебування у даному шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON], який проживає з нею та перебуває на її вихованні та утриманні. На підставі виконавчого листа виданого 04.10.2012р. Сихівським районним судом м.Львова, з відповідача на її користь стягуються аліментів на утримання дитини, [PERSON], [INFO] Вказує, що часом з дитиною планую здійснювати поїздку до Республіки Польща та країни Шенген зони для відпочинку і оздоровлення дитини. Для організації даної поїздки та оформлення проїзних документів необхідно дозвіл відповідача. Так, заявою від 22.12.2015р., яка засвідчена приватним нотаріусом ЛМНО Лунь А.В., зареєстровано в реєстрі за № 2748, відповідач надав згоду на виготовлення візи та поїздки за кордон у період з 22.12.2015р. по 22.12.2016р., однак самостійно відкликав її, що перешкодило дитині поїхати у заздалегідь заплановану та оформлену поїздку закордон. Зазначає, що з метою оздоровлення дитини під час канікул, має намір разом із сином тимчасово виїжджати за межі України на відпочинок, в тому числі до моря, до своєї мами, яка багато років перебуває в Республіці Італія, де працює та проживає, а відповідач безпідставно чинить перешкоди у цьому, не бажає та не надає у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон. Такі дії відповідача не мають жодних логічних пояснень, суперечать інтересам дитини та позбавляє її можливості здійснювати піклування про здоров'я, фізичний та духовний розвиток сина, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду для вирішення вказаного питання в судовому порядку. Позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково зазначила, що відповідач нестабільний у своїх словах та діях, спочатку дає дозвіл на виїзд дитини за кордон, а пізніше, раптово, за три дні до подорожі, коли вже куплені квитки та заброньована сама поїздка, відкликає раніше наданий ним дозвіл, як наслідок подорож прийшлось відмінити, що спричинило для дитини психологічну травму, а тому з метою захисту прав та інтересів дитини, що відповідає її бажанням відпочити, відвідати та побачити інші країни світу, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову повністю заперечив, вважає такий безпідставним та надуманим, оскільки нещодавно надав позивачу нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини закордон без його супроводу терміном на два місяці і наміру такий відкликати не має, проте хоче знати куди і з ким буде їхати його дитина. Не вбачає підстав для задоволення позову, а тому просить у такому відмовити. Представник третьої особи Відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що дитина заслуговує на нормальне відношення, потребує відпочинку та оздоровлення; [PERSON] мав сильну образу, яка пов'язана з відмовою батька, в останній момент, надавати дозвіл на виїзд за кордон у заплановану подорож; вважає, що задоволення позову буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959р., дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. За приписами ст.ст.141, 150, 155 СК України, відповідно до яких, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст.64 Конституції України). У відповідності з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України від 21 січня 1994р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.08.2012р. розірваний. Від даного шлюбі сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.09.2007р.), який проживає разом з матір'ю. Відповідач сплачує аліменти на утримання спільної дитини призначені рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 31.08.2012р. Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 17.06.2016 року вирішено надати [PERSON], дозвіл на оформлення та виготовлення закордонного паспорту дитини для виїзду неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України, без згоди його батька [PERSON]. Рішення набуло законної сили 08.09.2016р. з моменту постановлення ухвали апеляційного суду Львівської області. На даний час у сторін виник спір у вирішенні питання щодо можливого виїзду дитини за межі України до країн Шенгенської зони та Європейського союзу, для відпочинку та оздоровлення. Так, згідно заяви від 22.12.2015р., посвідченої приватним нотаріусом ЛМНО Лунь А.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 2748, відповідач надав позивачу згоду на виготовлення візи та поїздки за кордон у період з 22.12.2015р. по 22.12.2016р., однак в подальшому, за декілька днів до запланованої подорожі, самостійно відкликав такий дозвіл. При цьому, жодних вагомих підстав та/або непередбачуваних обставин, за яких відповідач вважав виправданим відкликання раніше наданого дозволу, останнім не наведено. Попри те, що наданий час існує новий нотаріально посвідчений дозвіл від відповідача на виїзд дитини за кордон без його супроводу терміном до 01.03.2017 року, однак позивач має підставні сумніви вважати, що такий дозвіл теж може бути відкликаний, а тому настоює на вирішенні питання про виїзд дитини за кордон без дозволу її батька саме в судовому порядку. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За вищевстановлених обставин, а також з урахуванням вказаних норм міжнародного права та національного законодавства, беручи за основу інтереси неповнолітнього сина сторін, закордонна поїздка якого лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, відпочинку та оздоровленню, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, вважає можливим надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін - [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) його батька - відповідача по справі, на термін 12.08.2018 року, до країн членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, згідно з проставленими візами в проїзному документі або паспорті громадянина України для виїзду за кордон. На підставі ст.ст.33, 51, 64 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.7, 141, 150, 154, 155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995р., Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995р. та

Outcome: approved