Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа Моторне транспортне страхове бюро України про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтував тим, що 13.11.2014 року, в с. Хотянівка, по вул. Валовій, Вишгородського району, Київської області, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], порушив п. п 12.1, 13.1 правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідача [PERSON], відповідно до постанови суду, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Автомобіль, яким керував [PERSON] марки «Daewoo Nexia», д.н.з. [NUMBER], мав поліс обовязкового страхування АС № 3916175 ПрАТ «Страхова компанія «Україна». На замовлення [PERSON], ФОП [PERSON] зробив звіт № 878 від 15.12.2014р. про вартість відновлювального ремонту, згідно з яким, вартість завданих збитків становить суму в розмірі 87040,88 гривень. Після чого, позивач звернувся до ПАТ «СК «Україна» із заявою про відшкодування матеріальних збитків, однак страхового відшкодування не отримав. У звязку із чим, звернувся до суду та рішенням апеляційного суду м. Києва від 17.03.2016р. з ПрАТ «СК «Україна» на його користь стягнуто суму страхового відшкодування у розмірі 49490,00 гривень. Разом із цим, ПрАТ «СК» «Україна» суму страхового відшкодування за рішенням суду не сплачує та взагалі більше не існує як страхова компанія. У звязку із чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свої порушених прав та просить стягнути зі [PERSON] суму заборгованості у розмірі 87040,88 грн., витрати на підготовку звіту про оцінку транспортного засобу у розмірі 1000,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 8471,28 грн., 3% річних у розмірі 1034,48 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 2993,86 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточненні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, раніше у судових засіданнях позов не визнавали. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши поясненням позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 13.11.2014 року, в с. Хотянівка, по вул. Валовій, Вишгородського району, Київської області, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], порушив п. п 12.1, 13.1 правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами, а також обставини встановленні зокрема судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, доказуванню не підлягають, у звязку із чим визначені вищі обставини не підлягають доказуванню. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 04.12.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення (а.с. 13-14). На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна» за полісом цивільно-правової відповідальності № АС 3916175. Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку від 15.12.2014р., матеріальний збиток, завданий пошкодженням транспортного засобу становить 87040,88 гривень (а.с. 26-35). 16.12.2014 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, де йому повідомили, що виплата буде здійсненна не пізніше трьох місяців з дня прийому документів. Однак у встановлений строк, відшкодування виплачене не було, тому 17.03.2015р., позивач повторно звернувся до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату відшкодування, однак заява залишилась без виконання. Дані факти вже були встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2106р., яким із ПрАТ «СК «Україна» на користь [PERSON] було стягнуто суму страхового відшкодування у розмірі 49490,00 гривень, дане рішення набрало законної сили, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК доказуванню не підлягають. Таким чино є рішення суду, про відшкодування [PERSON] частини завданих збитків. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду , яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Крім того, оскільки страхова виплата, стягнута за рішенням не покриває розміру відновлювального ремонту автомобіля, яка визначена звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту, позивач має право вимагати відшкодування з винної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, майнова шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром завданої нею шкоди і страховою виплатою. Таким чином, суд приходить до висновку, що шкода, завдана позивачу відноситься до шкоди, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, а тому відшкодовується відповідачем, оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортів, застрахована саме в ПАТ «Страхова Компанія «Україна», є рішення суду про стягнення зі страховика частини завданої матеріальної шкоди, та розмір страхового відшкодування не достатній для повного відшкодування завданої шкоди. Тому позовні вимоги позивача, щодо стягнення зі [PERSON] повної суми завданих збитків, є не обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню. Разом із цим, ч. 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода, обґрунтована, законна та підлягає відшкодуванню з винної сторони, а саме з [PERSON] Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні витрати, однак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню,з огляду на наступне. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача повинна бути стягнута сума витрат понесених на сплату судового збору у розмірі 2382 гривня 39 копійок. Враховуючи викладене та

Outcome: partial