Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна. Позивач мотивує свої вимоги тим, що йому на праві власності згідно договору дарування від 27.06.2001 року належить жилий будинок [ADDRESS]. Позивач в жовтні 2017 року вирішив продати належний йому будинок, але як стало відомо з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, на вказане майно державною виконавчою службою відповідно до постанови від 31.08.2001 року накладено арешт. Позивач звернувся до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби із заявою, на яку отримав відповідь про те, що станом на 19.10.2017 року на виконанні у відділі виконавчі провадження, де стороною є [PERSON] не перебувають, будь-які виконавчі провадження і справи за 2001 рік знищені. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяв про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої службив судовому засіданні не з'явився, повідомлений вчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору дарування жилого будинку від 27.06.2001 року належить жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.7). З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів вбачається, що на будинок, який належить позивачеві, постановою б/н від 31.08.2001 Державної виконавчі служби накладено арешт (а.с.4-5). З довідки, наданою Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 19.10.2017 року за № 15.28-24/751315, вбачається, що станом на 19.10.2017 року на виконанні у відділі не перебувають будь-які виконавчі провадження, де боржником є [PERSON], а архів за 2001 рік знищено (а.с.6). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на даний час виконавчі провадження відносно позивача відсутні. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності [PERSON] Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved