Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 5311,48 грн., які є інфляційними втратами та відшкодування понесених судових витрат в розмірі 640 гривень судового збору. Обгрунтовує позов тим, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 09.02.2012 стягнуто з відповідача кошти на користь позивача. Вказане рішення не виконано боржником, знаходиться на виконанні в органах ДВС України, тому у зв'язку із знеціненням валюти позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати в судовому порядку. Ухвалою від 11 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи те, що внесені зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд розглядає справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 21.01.2010 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, що стверджується розпискою [PERSON] від 21.01.2010, згідно якого відповідач отримав від позивача кошти в розмірі 3000 грн. та взяв на себе зобов'язання повернути позивачу отримані кошти до 05.05.2010, а у випадку не повернення вказаних коштів в обумовлений строк, сплатити неустойку в розмірі 1000 грн. Однак, таке зобов'язання відповідач у визначений строк не виконав та отримані кошти не повернув. З рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 лютого 2012 року вбачається, що позов [PERSON] задрволено, стягнуто з [PERSON] 4000 гривень заборгованості за договором позики від 21.10.2010 та 235,63 гривні судового збору. Рішення набрало законної сили, звернуто до виконання, на час розгляду справи судом рішнення не виконано, кошти позивачу не повернут. Встановлено, що 19.03.2012 видано виконавчий лист і позивачем пред'явлено до виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Виходячи з норм чинного цивільного законодавства, вбачається, що винесення рішення суду про стягнення боргу, в тому числі й за договором позики, не є підставою для припинення зобовязання, а отже й не звільняє боржника та/або боржників від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обґрунтованими, при цьому, суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат, проведеним позивачем і який не спростований відповідачем. Враховуючи наведене, суд позов про стягнення інфляційних витрат у розмірі 5311, 48 грн. задовольняє в повному обсязі.. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved