Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду та по уточнюючій позовній заяві просить поновити йому строк для звернення до суду і визнати за ним право власності на земельну частку (пай), розміщену не землях фонду Овруцької міської ради, як члена СП «Україна» в розмірі земельних ділянок 1,72 в умовних кадастрових гектарах, які передавалися власникам земельних часток (паїв) на території Покалівської сільської ради, яка увійшла в Овруцьку об`єднану територіальну громаду в особі Овруцької міської ради, мотивуючи тим, що 01.04.1993 його було прийнято в члени СП «Україна» Покалівської сільської ради на посаду тракториста, а 22.11.1994 його було звільнено з роботи у зв`язку зі службою в армії. В період з 22.11.1994 по 27.05.1996 він проходив військову службу. В цей період, а саме: 14.02.1996 відбулося розпаювання землі в СП «Україна» Покалівської сільської ради Овруцького району, але він не був включений в списки для отримання сертифікату на земельну частку (пай). В листопаді 2019 року при оформленні земельних ділянок в порядку спадкування, що належали його батьку - [PERSON] , який також працював в КСП «Україна» Покалівської сільської ради та був членом колгоспу, йому стало відомо, що він також має право на земельну частку (пай) СП «Україна», так як відповідно до статті 2 Указу Президента України №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени КСП, військовослужбовці строкової служби, якщо вони залишилися членами КСП. Відносно вказаного питання він звернувся до відділу в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яке надало інформаційний лист, з якого йому стало відомо, що 15.02.1996 було видано Державний акт про право колективної власності на землю по КСП «Україна» с. Покалів Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, але список осіб-членів КСП, які включені до нього для отримання сертифікату на земельну частку (пай), відсутній. При зверненні до Овруцької міської ради та безпосередньо до сільського старости Покалівського старостинського округу з питання надання йому списку осіб та додаткових списків осіб, які включені на отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай) СП «Україна» с. Покалів Овруцького району Житомирської області та включення його в списки для отримання земельної частки (пай), йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для набуття права на земельну частку (пай) в судовому порядку. Його заяву від 08.05.2020 про включення його в додатковий список для отримання земельної частки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видачу йому належним чином оформленого документу на право на земельну частку (пай) СП «Україна» Покалівської сільської ради розміром 1,72 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ Овруцькою районною державною адміністрацією також було залишено без задоволення. Про порушене своє право він дізнався в листопаді 2019 року, коли став оформляти право на спадщину на земельні ділянки, які належали його покійному батьку - [PERSON] , який був членом колгоспу та з яким він разом працював в КСП «Україна». Свідоцтва про право на спадщину йому були видані лише 23.04.2020 а тому строк ним пропущено з поважних причин і він просить його поновити. Третя особа - Головне Управління Держгеокадастру в Житомирській області надало письмове пояснення на позовну заяву, в якому просить розглянути справу без участі їх представника. Щодо задоволення позову покладаються на розсуд суду. При цьому зазначили, що до повноважень ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не відноситься видача документів, які посвідчують право не земельну частку (пай), так як, відповідно до частини 3 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не приймало будь-яких рішень по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з`явилися. Представник Овруцької міської ради на попереднє судове засідання надавала клопотання про розгляд справи без участі їх представника на підставі наявних у справі доказів. Відповідач - Овруцька районна державна адміністрація про причини неявки не повідомили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки. Третя особа - Головне Управління Держгеокадастру в Житомирській області свою позицію навело в письмовому поясненні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 2 Закону України від 05.06. 2003 № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач у періоди з 01.04.1993 по 22.11.1994 та з 01.04.1998 по 28.09.1998 працював в сільгосппідприємстві «Україна», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 6). Суд відмічає, що згідно записів трудової книжки його двічі приймали в члени сільгосппідприємства «Україна» (записи 1 та 3). При цьому, в примітках йде посилання лише на накази по підприємству, а відмітка про номер та дату протоколу рішення загальних зборів, яким позивача було прийнято в члени сільгосппідприємства, в трудовій книжці відсутня. Лист архівного сектору Овруцької районної державної адміністрації №Б/766 від 27.11.2019 свідчить, що у протоколах зборів уповноважених колгоспників та засідань правління колгоспу «Україна» с. Покалів Овруцького району Житомирської області за 1992 рік рішення про прийом в члени колгоспу [PERSON] не виявлено. Документи колгоспу «Україна» с. Покалів Овруцького району Житомирської області передані на зберігання до архівного сектору Овруцької райдержадміністрації тільки по 1992 рік (а.с.7). З архівного витягу з протоколу №14 засідання правління колгоспу «Україна» від 22.08.1992, виданого архівним сектором Овруцької районної державної адміністрації №Б/809 від 05.12.2019, вбачається, що було задоволено прохання [PERSON] про направлення останнього на курси трактористів в Овруцьке РТП. Тобто, до прийняття на роботу в КСП «Україна» на посаду тракториста 01.04.1993, позивача було відправлено на відповідне навчання (а.с. 8). Лист відділу в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №19-6-0.29-259/108-19 від 02.12.2019 та копія державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ №1924000009 від 15.02.1996 підтверджують пояснення представника позивачав частині того, що 15.02.1996 відповідно до рішення Покалівської сільської ради №6 від 14.02.1996 відбулося розпаювання земель КСП «Україна». Час розпаювання земель - 15.02.1996 - дата отримання Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Україна». Водночас, відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області проінформував, що список громадян - членів колективного сідльськогосподарського підприємства у відділі відсутній. (а.с. 8-13). В період з 22.11.1994 по 29.05.1996 позивач проходив військову службу, що підтверджується даними військового квитка серії [NUMBER] від 18.11.1994 (а.с. 14). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, список громадян - членів КСП «Україна», які мають право на земельну частку (пай), який має бути додано до державного акту на право колективної власності на землю від 15.02.1996, відсутній, що свідчить, про відсутність доказів того, що позивач був включений до цього списку. Відсутні і докази, які б підтверджували, що на час розпаювання землі позивач був членом КСП «Україна», адже згідно записів трудової книжки після служби в армії його знову приймали в члени КСП. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З аналізу зазначених положень можна зробити висновок про те, що недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову та не потребує застосування строків позовної давності, поважність пропуску якого у даній справі позивачем не доведено з огляду на те, що розпаювання земель є загальновідомим фактом. З часу закінчення строку позовної давності до дня звернення позивача до суду минуло більше 20 років. Прояв звичайної необачності позивачем, а також його правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності і не може бути покладена в основу рішення по справі, оскільки на час розпаювання позивач був дієздатним і мав об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 40 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed