Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості по наданим послугам з централізованого водопостачання за період з 01.02.2009 по 31.07.2015 року у розмірі 4986,89 грн., наданим послугам з централізованого водовідведення за період з 01.09.2012 по 31.07.2015 року у розмірі 2573,33 грн., інфляційні витрати у розмірі 2462,14 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 190,93 грн.. В обґрунтування заявлених вимог вказано про те, що відповідачі проживають за адресою [ADDRESS]. Вказаний будинок обладнаний системою централізованого водопостачання та водовідведення, за допомогою якої відповідач споживає послуги позивача, у зв'язку із чим на його ім'я відкрито абонентський особовий рахунок № 300517. У зв'язку із виникненням заборгованості у споживача, КП «Харківводоканал» у серпні 2015 року зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу. 12.01.2016 року Дзержинським районним судом міста Харкова винесено ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у зв'язку із чим, на підставі ч.2 ст.101 ЦПК України звернулось із позовною заявою до відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила про стягнення заборгованості у повному обсязі. Відповідач проти позову заперечувала, вважає його необґрунтованим у повному обсязі та заявила про пропущені строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у зв'язку із наступним. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідачі проживають за адресою [ADDRESS] та є споживачами послуг позивача, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку, довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Харківській області та підсумковою карткою абонента по водопостачанню та водовідведенню. Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. У відповідності до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України споживачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частині 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов'язаний своєчасно вносити за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Матеріалами справи підтверджено, що КП «Харківводоканал» надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовився від них у встановленому законом порядку. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов'язок сплатити ці послуги. У ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, вимоги позивача КП «Харківводоканал» підлягають задоволенню. Разом із тим, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність. Аналогічної позиції дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у цій справі у справі № 6-18668 св 15. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виключно в межах строків позовної давності. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial