Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив що 14.03.2012 року він був прийнятий до ТОВ «Шахта «Садова» гірником підземним третього розряду з повним робочим днем під землею згідно наказу №1872к від 14.03.2012 року та 10.05.2013 року був звільнений за ст.38 КЗпП України - за власним бажанням, згідно наказу №860к від 10.05.2013 року. Про зазначений період роботи на ТОВ «Шахта «Садова» позивачу були зроблені відповідні записи №24 та №28 у трудовій книжці серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був провести з позивачем повний розрахунок в день звільнення, проте, заборгованість по заробітній платі до цього часу не виплачено. Позивачу видали лише трудову книжку. Відповідно до довідки № 73 від 24.01.2014 року, наданої відповідачем ТОВ «Шахта «Садова», заборгованість по заробітній платі станом на 24.01.2014 року складає 6887,21 грн. Крім того, при звільнені позивачу була нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4206,32 грн. Відповідно до довідки № 45 від 27.01.2014 року, наданої відповідачем ТОВ «Шахта «Садова», середньоденна заробітна плата позивача складає 150,40 грн. Позивач зазначає також, що незаконна невиплата відповідачем належних йому розрахункових сум при звільненні призвела до того, що він відчував і відчуває на даний час моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків і все це вимагало від нього необхідності прийняття додаткових зусиль для організації його життя. Та обставина, що позивач не отримав належні йому кошти, на які він дуже розраховував та заробив тяжкою шахтарською працею, дуже його ображає Негативні емоції, переживання, моральні страждання вплинули на душевну рівновагу, спокій і стан здоров'я позивача, бо він змушений був шукати і займати у сторонніх людей грошові кошти на харчування сім'ї, лікування дружини, оплату комунальних послуг та проїзд. Порушився його звичайний життєвий уклад. Душевні переживання і страждання позивача виразились також у почутті ущербності, безпорадності, приниженні і переживанні дискомфортного стану. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних позивачу сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку. Тому позивач вимушений був звернутися до суду з дійсним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та нараховану але не виплачену компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6887,21 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.05.2013 року по день винесення рішення суду, з розрахунку 150,40 грн. за кожен день затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 01.04.2014 року представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримала повністю, просить справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, або у разі, коли відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводиться. Вивчивши письмові докази, що є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного: Згідно з довідкою ТОВ «Шахта «Садова» № 73 від 24.01.2014 року, [PERSON], інд. номер [NUMBER], був звільнений з ТОВ «Шахта «Садова» 10.05.2013 року (наказ № 860к від 10.05.2013 року) за ст. 38 КЗпП України (з власної ініціативи), відповідно до поданої заяви, вихідна допомога не надається. Заборгованість підприємства перед [PERSON], станом на 24.01.2014 року, складає 6887,21 грн. При звільнені була нарахована та не виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 4206,32 грн. (а.с. 15). Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був провести з позивачем повний розрахунок в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник у всякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення на його користь з ТОВ «Шахта «Садова» заборгованості по заробітній платі та нараховану але не виплачену компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6887,21 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представник відповідача не надав суду доказів на спростування доводів позивача стосовно вини відповідача в несвоєчасному проведенні остаточного розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 45 від 27.01.2014 року про середню заробітну плату (доход), наданої відповідачем ТОВ «Шахта «Садова», середньоденна заробітна плата [PERSON], ГРПЗр, складає 150,40 грн. (а.с.16), але, виходячи з роз'яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму ВСУ України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд вважає, що стягненню може підлягати сума, не більша за 7000,00 грн., оскільки сума фактичної заборгованості 6887,21 грн., порівняно з сумою середнього заробітку, не є істотною. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері правових правовідносин, що призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності або галузевої приналежності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що невиплата відповідачем належних позивачу розрахункових сум при звільненні призвела до того, що [PERSON] зазнавав моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв'язків, необхідності прийняття додаткових зусиль для організації свого життя, впливі негативних емоцій та переживань на душевну його рівновагу, спокій і стан здоров'я, через те, що він змушений був шукати і займати у сторонніх людей грошові кошти на харчування сім'ї, лікування дружини, оплату комунальних послуг та проїзд, а також у порушенні його звичайного життєвого укладу, тому вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір до 2000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial