Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій вказує, що йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 лютого 2010 року належить житловий будинок № 38 по вул. Серафимовича у м. Словянську. Цей будинок є його особистою власністю, оскільки був придбаний ним до укладення шлюбу з відповідачем [PERSON] Зазначив, що в зазначеному будинку зареєстроване місце проживання його колишньої дружини відповідача [PERSON], її сина відповідача [PERSON], а також колишнього власника будинку відповідача [PERSON], що підтверджується відповідними записами у домовій книзі. Вказав, що [PERSON] та її син [PERSON] не проживають в зазначеному будинку з 27 червня 2014 року. До того ж заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2017 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Зазначив також, що [PERSON] не проживає в будинку з 10 травня 2010 року. В будинку відсутні речі відповідачів, поштова кореспонденція на їх імя не надходить. Враховуючи те, що відповідачі добровільно не знялися з реєстрації місця проживання з вищевказаної адреси, їх місце проживання або перебування позивачу не відоме, просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком № 38 по вулиці Серафимовича у м. Словянську Донецької області. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 22 лютого 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 810, позивач [PERSON] придбав у власність у відповідача [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами до нього за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Серафимовича, буд. 38. Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянськ від 18 березня 2010 року № 25609936 єдиним власником зазначеного будинку є [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як видно з заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/10689/16-ц від 06 лютого 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено 07 травня 2010 року, тобто вже після придбання позивачем [PERSON] зазначеного будинку, та розірвано 06 лютого 2017 року. З домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Серафимовича, буд. 38, вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов від 16 грудня 2016 року № 844, складеному головою квартального комітету [PERSON] у присутності сусідів: [PERSON], що мешкає за адресою м. Словянськ, вул. Серафимовича, буд. 31, та [PERSON], що мешкає за адресою м. Словянськ, вул. Серафимовича, буд. 36, за адресою: Донецька області, м. Словянськ, вул. Серафимовича, буд. 38 зареєстровані, але з: - 10 травня 2013 року по теперішній час не проживає відповідач [PERSON], - 27 червня 2014 року по теперішній час не проживає відповідач [PERSON], - 27 червня 2014 року по теперішній час не проживає відповідач [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є ані власниками зазначеного будинку, ані членами сімї позивача [PERSON] власника зазначеного будинку, а тому не мають права користуватися вказаним житловим будинком, в звязку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved