Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2018, який 02.07.2018 набув законної сили, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману - шахрайство, на підставі чого засуджено до остаточного покарання у вигляді штрафу в розмірі 35 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 595 гривень. Судом встановлено, що [PERSON] , фактично не маючи статусу одинокої матері, в період з вересня 2016 року по лютий 2017 року, діючи з прямим числом, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи настання останніх, шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок коштів, отриманих у вигляді соціальної допомоги одинокій матері, незаконно отримала грошові кошти в сумі 38055 гривень на утримання малолітніх дітей: синів - [PERSON] та [PERSON] , а також доньок - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , внаслідок чого Управлінню соціального захисту населення Ужгородської РДА заподіяні матеріальні збитки на суму 38055 гривень, що підтверджується вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2018. Завдана вказаним кримінальним правопорушенням шкода в розмірі 38055 гривень, згідно з листом Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації №311/01-27 від 14.02.2018, на даний час засудженою не відшкодована. Враховуючи вищевказані обставини, позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 38055 гривень на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації. Окрім цього, на виконання покладених на органи прокуратури функцій та завдань, реалізуючи права, передбачені вказаними нормативно-правовими актами, заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури звертається до суду з даною заявою в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно з поданої заяви, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, зокрема шляхом виклику через веб-портал Судова влада України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.05.2018, який 02.07.2018 набув законної сили, [PERSON] , [INFO] , проживаючу та зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману - шахрайство, на підставі чого засуджено до остаточного покарання у вигляді штрафу в розмірі 35 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 595 гривень. Відповідно до вказаного вироку судом встановлено, що [PERSON] , фактично не маючи статусу одинокої матері, в період з вересня 2016 року по лютий 2017 року, діючи з прямим числом, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи настання останніх, шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок коштів, отриманих у вигляді соціальної допомоги одинокій матері, незаконно отримала грошові кошти в сумі 38055 гривень 00 копійок на утримання малолітніх дітей: синів - [PERSON] та [PERSON] , а також доньок - [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , унаслідок чого Управлінню соціального захисту населення Ужгородської РДА заподіяні матеріальні збитки на суму 38055 гривень. Відповідно до інформації з листа Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації № 311/01-27 від 14.02.2018, судом встановлено, що збитки на суму 38055 гривень на даний час засудженою не відшкодовані. Згідно із ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, вироком суду від 30.05.2018 встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] державі в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації заподіяно матеріальну шкоду і дана обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Враховуючи те, що відповідачем доказів щодо відшкодування в повному обсязі суми збитків в розмірі 38055 гривень, завданих державі внаслідок протиправних дій, не надано, документально не спростовано нараховану суму збитків, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації суму в розмірі 38055 гривень. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати у сумі 1921 гривеню судового збору.

Outcome: approved