Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що він працював на Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» з серпня 2013 року по січень 2014 року. Оскільки, розрахунок по заробітній платі не проведено, просить стягнути невиплачену заробітну плату в сумі 19053,06грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, позивач в письмовій заяві позов підтримав. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Тому, суд вирішив здійснити розгляд справи за відсутності учасників процесу. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, встановив наступне. [PERSON] з 05.08.2013 року згідно Наказу №66к від 02.08.2013р. був прийняти на посаду радника директора Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод». Згідно Наказу №135 від 27.12.2013р. звільнений з займаної посади за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач стверджував, що заробітна плата за весь період роботи йому не виплачувалась. В силу ст.59, 60 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем спростовано доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки заяви позивача до Комісії з трудових спорів Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод» щодо виплати заробітної плати задоволені, рішення передано до органу виконання, відбувається примусове стягнення. Однак, в силу ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Нарахування середнього заробітку відбувається до повного розрахунку і не переривається пред'явлення до виконавчої служби документів про стягнення заборгованості за заробітною платою. Розмір невиплаченої заробітної плати підтверджено Довідкою про доходи від 13.01.2014р.(а.с.5) та складає 19053,06грн. На підставі наданих відомостей судом встановлено, що у листопаді 2013 року розмір заробітної плати [PERSON] складав 3789,90грн., у грудні 2013 року - 3783,88грн. Розрахунок середнього заробітку здійснюється виходячи з розміру заробітної плати за два останні повні місяці, однак у грудні 2013 року позивач перебував 9 днів на лікаргнянеому, що підтверджено поясненнями відповідача (а.с.61) та не спростовано [PERSON] Тому, суд бере до уваги жовтень 2013 року в якому заробітна плата становила - 4236,62грн., у листопаді 2013 року розмір заробітної плати [PERSON] складав 3789,90грн., разом за два місяці: 8026,52грн. Кількість робочих днів у жовтні 2013 року - 23, у листопаді 2013 року - 21, всього: 44. Тобто, середня заробітна плата позивача в день становить 8026,52грн./44робочих дні = 182,42грн. З 09.01.2014р. (Наказ про звільнення винесено 27.12.2013р., однак запис про звільнення внесено 08.01.2014р., за грудень 2014 заробітну плату виплачено, з показів позивача останнім робочим днем було 08.01.2014р.) по 22.10.2014р. включно кількість робочих днів становить - 212 днів. Тому, розмір середнього заробітку, який слід стягнути на користь позивача складає 182,42грн. х 287днів = 52354,54грн. Відповідач заяв про зменшення розміру середнього заробітку не подавав, такі дії суд може вчинити за наявності спору щодо сум заробітної плати, які підлягають виплаті. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (позиція Верховного суду України у справі 6-144ц13 постанова від 29 січня 2014 року). Оскільки, розмір боргу по заробітній платі підтверджено довідкою відповідача та не оспорював ся, то підстави для зменшення суми середнього заробітку відсутні. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати зі сплати судового збору. Оскільки, позов задоволено на суму 50549,31 грн., то стягненню підлягає 523,55 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial