Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа : Служба у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, мотивуючи тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбу з [PERSON] з 08.09.2016 року. Від шлюб мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В подальшому шлюб припинено. Відповідач усунулась від виховання дитини, матеріально допомоги на утримання сина не надає. Неповнолітній постійно проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Тому просить суд визначити місце поживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, повністю підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, не з'явилась в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи: служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації, в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. Заслухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх поданими сторонами доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи і дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.7). На даний час шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 03.05.2018 р. у справі №663/644/18. [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.13). Згідно довідки про склад сім'ї від 22.06.2018 р. виданої виконкомом Таврійської сільської ради, [PERSON] [INFO] проживає з батьком [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до характеристики з місця проживання, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з малолітнім сином, офіційно не працює, має тимчасові заробітки. за характером енергійний, має добрі стосунки з сусідами, товариський, має багато друзів, замається спортом, громадський порядок не порушує (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] проживаючого за адресою: [ADDRESS], встановлено, що сім'я складається з чотирьох чоловік. В сім'ї проживає [PERSON], його малолітній син, [INFO], вітчим та мати. Сім'я благополучна. Сім'я [PERSON] проживає в квартирі, яка є не їх власністю. В приміщенні пічне опалення, зроблено ремонт, санітарний стан нормальний. В кімнатах чисто та охайно, є сучасна побутова техніка та меблі. Малолітня дитина [PERSON] з 15 січня 2018 року є вихованцем Таврійського ясла-садка, дитина доглянута, має всі необхідні речі, іграшки, проходить своєчасно медичний огляд, завжди дитина охайна. [PERSON] офіційної роботи не має, але має тимчасові заробітки на сільськогосподарських роботах. Його мати працює кухарем в Таврійській загальноосвітній школі 1-111 ступенів (а.с.12). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема: Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 291 Цивільного Кодексу України фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я має право на сім'ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім'єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Скадовської районної державної адміністрації за №01-11/863 від 06.11.2018 року доцільно визначити місце проживання дитини з батьком. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, стан її здоров'я, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, інші обставини, необхідність забезпечення дитини материнською турботою, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місце проживання його батька, що буде відповідати її інтересам та вимогам закону. При цьому визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її, спілкуватися з нею.

Outcome: approved