Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача мотивуючи його наступним чином, що 29 липня 2016 року між ним та відподачем був укладений договір складського зберігання сільськогосподарської продукції № 28 (далі по тексту - договір), відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець зобов'язаний передати Зерновому складу сільськогосподарську продукцію (зерно ячменю) у кількості 65тонн (п.1.2. Договору), а останній зобовязаний прийняти її на зберігання на умовах визначених цим договором. В серпні 2016 року частину поставленої продукції у кількості 47398 кг відповідач позивачеві повернув, а решта 25382 кг залишилася у нього на зберіганні. Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення йому належного зерна у кількості 25382 кг, однак останній повідомив позивача про те, що зерна у нього не має (воно втрачене), що йому відшкодують його вартість виходячи з ринкових цін коли коли позивач заявить про це вимогу, а також про те, що він не сплачуватиме за послуги відповідача по збереженню та відгрузці зерна. В судове засідання позивач не зявився надіслав заяву справу слухати у його відсутність позовні вимоги просить задовільнити. В судове засідання представник відповідача не зявився про час та дату розгляду справи повідомлений вчасно про що свідчать розписки. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу на зберігання насіння -ячмінь урожаю 2016 року у кількості 72780 кг, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, які підписані уповноваженими представниками обох сторін. Відповідно до довідки Сектору статистики у Ружинському районі від 14.06.2017 року № 21-19/21 середня реалізаційна ціна 1 тони ячменю у період січень - травень 2017 року становила 3261,97 грв. До даного часу вартість втраченого зерна ячменю позивачу не відшкодовано. Пунктом 3.1.1. договору передбачено, що Зерновий склад зобов'язаний забезпечити кількісне і якісне зберігання продукції. Відповідно до п. 3.1.3. договору Зерновий склад не має права розпоряджатися продукцією, що передана на зберігання. За умовами п. 8.1. договору, строк зберігання продукції- до 1 жовтня 2016 року включно. Договір вступає в дію з моменту його укладення та діє до виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1 договору). Згідност. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Отже, за загальним правилом права та обовязки у сторін за договором зберігання виникають лише після здачі речі поклажодавцем на зберігання саме з цього моменту договір вважатиметься укладеним. Порядок укладення договорів зберігання регламентуєтьсяглавою 66 ЦКУ. Упараграфі 1 глави 66 ЦКУнаведено загальні правові норми, що стосуються будь-яких договорів зберігання, а параграфами 2,3 глави 66 ЦКУрегулюється специфіка укладення окремих видів договорів зберігання. Згідно зч. 1 ст. 937 ЦКУдоговір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установленихст. 208 ЦКУ, а саме, в угодах між: юридичними особами; фізичною і юридичною особою; фізичними особами на суму, що у 20 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Водночас письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ч. 1 ст. 937 ЦКУ). Згідно ч. 1ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого в договорі зберігання (ч. 1 ст. 938 ЦКУ). При цьому поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання (ч. 1 ст. 948 ЦКУ). Якщо строк зберігання в договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 2 ст. 938 ЦКУ). Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ч. 1 ст. 949,ч. 1 ст. 953 ЦКУ). Річ повинна бути повернена поклажодавцю в такому стані, у якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ч. 2 ст. 949 ЦКУ). Відповідно ч. 1ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Таким чином збитки які завдані позивачу відповідачем становлять: - 25,382 тони (кількість зерна) X 3261,97 грн (вартість 1 тони зерна)= 82795,32 грн. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved