Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права на приватизацію, посилаючись на те, що він з 1990 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Дану квартиру він отримав від Черкаського спеціалізованого управління 525 трест «Сантехмонтаж-1» (СУ-525), де він працював з 1987 року сантехніком. Згідно рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів від 29.09.1989 року № 339 будинок по [ADDRESS] було передано в експлуатацію СУ-525 тресту «Сантехмонтаж-1», а саме 106 квартир житлового будинку для малосімейних з дозволом заселення в якості гуртожитку для малосімейних. У списку на заселення громадян під номером 45 записаний [PERSON] , 1950 року народження, як слюсар-сантехнік СУ-525, якого було заселено в квартиру [ADDRESS] з сім`єю у складі з чотирьох осіб. На дану квартиру він отримав технічний паспорт № [NUMBER] , з записом у реєстровій книзі під номером 49Д-1419-322. Згідно по квартирної карточки він зареєстрований у вказаній квартирі з 01 червня 1990 року і по теперішній час проживає як наймач, разом з сином [PERSON] , [INFO] , який також зареєстрований за даною адресою. Звернувшись до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради щодо можливості приватизації квартири, було повідомлено, що у разі відсутності ордера здійснити приватизації немає законних підстав. Крім того, на звернення до департаменту отримано відповідь, що у документах Черкаської міської ради та виконавчого комітету, що зберігаються в архівному відділі Департаменту, рішення про заселення житлового будинку для малосімейних по [ADDRESS] за період вересень-грудень 1989 року, січень-травень 1990 року не виявлено, а сам ордер на вказану адресу відсутній. Листом від 27 листопада 2018 КП «Соснівська СУБ» Черкаської міської ради повідомлено, що згідно даних абонентського відділу дільниці № 1 квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно листа КП ЧООБТІ від 26.11.2018 року інформація щодо інвентаризаційної вартості квартири відсутня, також відсутні відомості про те, коли [PERSON] отримав технічний паспорт на квартиру та відсутнє Свідоцтво про право власності та Ордер. Вказує, що він є користувачем комунальних послуг, з ним як з квартиронаймачем укладені договори з усіма установами, що є надавачами таких послуг. Отже, в даному випадку він на законних підставах вселився у спірне житло, проживає та утримує його за власний рахунок, однак, в той же час, з незалежних від нього обставин, позбавлений можливості набути право власності на квартиру шляхом приватизації, тому вимушений звернутися до суду для поновлення порушеного права та просить визнати за ним та [PERSON] право на приватизацію житлової квартири за адресою: [ADDRESS] без наявності ордеру. Представник позивача адвокат Кожем`як М.О. в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила визнати за позивачем [PERSON] та його сином [PERSON] право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача в судовому засіданні позовні не визнав та заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 1990 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що дану квартиру він отримав від Черкаського спеціалізованого управління 525 трест «Сантехмонтаж-1» (СУ-525), де він працював з 1987 року сантехніком, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів від 29.09.1989 року № 339 будинок по [ADDRESS] було передано в експлуатацію СУ-525 тресту «Сантехмонтаж-1», а саме 106 квартир житлового будинку для малосімейних з дозволом заселення в якості гуртожитку для малосімейних. У списку на заселення громадян під номером 45 записаний [PERSON] , 1950 року народження, як слюсар-сантехнік СУ-525, якого було заселено в квартиру [ADDRESS] з сім`єю у складі з чотирьох осіб. На дану квартиру позивача отримав технічний паспорт № [NUMBER] , з записом у реєстровій книзі під номером 49Д-1419-322. Згідно поквартирної карточки [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 01 червня 1990 року і по теперішній час проживає як наймач, разом з сином [PERSON] , [INFO] , який також зареєстрований за даною адресою. Крім того, реєстрація позивача у вказаній квартирі підтверджується відміткою про реєстрацію в його паспорті. Листом Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 17 серпня 2018 року щодо можливості приватизації квартири, позивача було повідомлено, що у разі відсутності ордера здійснити приватизацію квартири немає законних підстав. Крім того, на звернення позивача до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради отримано відповіді від 02 серпня 2018 року, 10 вересня 2018 року та від 05 листопада 2018 року про те, що у документах Черкаської міської ради, Соснівської районної ради та їх виконавчих комітетів, що зберігаються в архівному відділі Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, рішення про заселення житлового будинку для малосімейних по [ADDRESS] за період вересень-грудень 1989 року, січень-травень 1990 року не виявлено, а сам ордер на вказану адресу в органі реєстрації відсутній. Згідно листа КП «Соснівська СУБ» Черкаської міської ради від 27 листопада 2018 року вбачається, що згідно даних абонентського відділу дільниці № 1 квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Інформацією щодо періоду та підстави користування [PERSON] послугами з утримання будинків та прибудинкових територій КП «Соснівська СУБ» не володіє, оскільки інформація (картотека) щодо місця проживання /перебування фізичних осіб передана до управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради. Згідно листа КП ЧООБТІ від 26.11.2018 року інформація щодо інвентаризаційної вартості квартири відсутня, також відсутні відомості про те, коли [PERSON] отримав технічний паспорт на квартиру та відсутнє свідоцтво про право власності та ордер. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є користувачем комунальних послуг та з ним як з квартиронаймачем укладені відповідні договори з усіма установами, які є надавачами таких послуг, що підтверджується листами відповідних установ. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , дійсно, працював разом з ними у Черкаському спеціалізованому управлінні 525 тресту «Сантехмонтаж-1» та у зв`язку з роботою, як і вони, отримав квартиру за вищевказаною адресою в якості житла для малосімейних у 1990 році. Так само, як і позивач Ордеру на заселення в квартири, не мають. На даний час позивач бажає здійснити приватизацію вказаної квартири, однак у зв`язку з відсутністю в нього ордеру на заселення та його відсутністю у відповідних установах, позбавлений можливості скористатися таким правом. Статтею 47 Конституції України встановлено кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19.02.1992 року № 2482 ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віддані або оперативному управління яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 2 ст. 8 вказаного Закону передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Статтею 15 ЖК України визначено, що до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить видання ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивач [PERSON] правомірно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Але оскільки ордер на вселення у вказану квартиру не зберігся, іншим чином підтвердити користування даним житлом на правових підставах позивач можливості не має. Доказів на спростування тієї обставини, що позивач на правових підставах користується наведеним житлом, відповідачем суду не надано. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають до часткового задоволення та визнання за позивачем права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про визнання права користування вказаною квартирою і за сином позивача [PERSON] , суд вважає, що вона не може бути задоволена, оскільки останній, будучи дієздатною особою до суду з позовними вимогами у власних інтересах не звертався та не був стороною по справі. При цьому останній, не позбавлений можливості звернутися до суду самостійно з даними позовними вимогами.

Outcome: dismissed