Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 18.10.2001р за рішенням Профспілкового комітету будинку дитини житловий будинок приміщення в корпусі [ADDRESS] було передано в безстрокове користування матері позивача [PERSON], як особі, що була працівником даної установи, самостійно виховувала 4 - дітей та не мала власного житла. Зазначене житлове приміщення надано на підставі заяви [PERSON] від 08.10.2001 р. на ім'я головного лікаря Відповідача, та заяви Відповідача на ім'я голови профспілки Відповідача. На підставі вищезазначеного рішення профспілки, між сторонами [PERSON] та головним лікарем Відповідача був укладений безстроковий договір найму жилого приміщення. На час виникнення зазначених правовідносини між відповідачем та [PERSON] діяло законодавство Української РСР. а саме положення статей 52, 61 Житлового кодексу Української РСР, (в редакції 02.03.2000р.). Позивач, є сином померлої [PERSON], і був вселений нею відповідно до ст. 65 ЖК УРСР як член сім'ї наймача. В подальшому, окремі угоди між [PERSON] та позивачем, яким визначалося б порядок та спосіб користування займаним приміщенням не укладалися. Відповідач по справі не оспорює наявність договірних відносин між відповідачем та позивачем та членами його родини. Позивач в період з 18.01.2001 року та по даний час, проживає в спірному приміщенні на законних підставах, це приміщення є постійним місцем проживання позивача. Позивач до смерті [PERSON] вів з нею, як наймачем спільне господарство, разом готували та споживали їжу, спільно утримували, прибирали та дбали про квартиру. Після смерті своєї матері. позивач продовжував утримувати займане приміщення, брав участь в оплаті вартості комунальних платежів. В зазначений період на адресу позивача чи членів його родини не надходило жодних претензій від відповідача, щодо несвоєчасності та неповноти сплати комунальних платежів, неналежності утримання займаного приміщення, та прилеглої до приміщення прибудинкової території. Позивач та члени його родини, правомірно користуються житловим приміщенням на умовах договору найму житлового приміщення, яке було надано попередньому наймачу [PERSON], як штатному працівнику відповідача, за рішенням профкому, у відповідності до вимог Житлового кодексу. Натомість, відповідач не визнає, що позивач правомірно проживає у зазначеному приміщенні, та вимагає від останнього звільнити займане приміщення, шляхом виселення без надання іншого житла. Стверджує, що договір укладений між [PERSON], її дітьми та Київським міським будинком дитини ім. М.М.Городецького, втратив свою чинність в зв'язку зі смертю [PERSON] Позивач просить визнати за ним право на користування житловим приміщенням у корпусі [ADDRESS] Зобов'язати Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького укласти з [PERSON] договір найму житла впродовж 3-х календарних днів з дати набрання рішення суду у справі. Позивач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила,що Київський міський будинок дитини ім..М.М.Городецького не є власником [ADDRESS] перебуває в його оперативному управлінні,а власником даного майна є Департамент комунальної власності м.Києва.На даний час Департамент комунальної власності м.Києва оформляє документи для реєстрації права власності на вказане майно в реєстраційній службі.Також представник пояснила,що спірний будинок був збудований та мав призначення для проживання у ньому дітей,будь-які документи про статус даного житла відсутні.Позивач вселився у будинок як член сім»ї [PERSON],яка була працівником Київського будинку дитини ім..Городецького М.М.Просить у позові відмовити. Представник 3-ї особи Ворзельської селищної ради у судове засідання не з»явився,до суду надійшов лист із проханням розглядати справу за їх відсутності. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27.01.2016р до участі у справі було залучено Департамент комунальної власності м.Києва,представник якого у судове засідання не з»явився,про день розгляду справи повідомлений належним чином. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях». У судовому засіданні встановлено,що позивач по справі [PERSON] проживає у [ADDRESS] згідно наказу №280 від 31.08.2005р на праві оперативного управління закріплено за Київським міським будинком дитини ім..М.М.Городецького і значиться згідно Переліку основних засобів як корпус №9 (а.с.23-24,26-29). Також було встановлено,що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно територіальних одиниць(комунальною власністю) було проведено розмежування майна між державою та орнанами місцевого самоврядування. Згідно рішення Київської міської ради від 13.01.1992р №26 «Про формування комунального майна міста та районів» корпус [ADDRESS] віднесений до комунальної власності територіальної громади м.Києва . Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що 08.10.2001р [PERSON] звернулась із заявою до головного лікаря будинку дитини ім..Городецького ,відповідно до якої просила надати їй дозвіл на проживання у гуртожитку будинку дитини за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Головний лікар будинку дитини Мкртичев В.Л у свою чергу звернувся із заявою до голови профспілки будинку дитини із проханням надати згоду на тимчасове проживання у гуртожитку №9 [PERSON] (а.с.9)і протоколом №26 засідання профкому будинку дитини від 18.10.2001р [PERSON] було надано згоду на тимчасове проживання за адресою [ADDRESS] із зобов»язанням охороняти вказану будівлю та майно,що там знаходиться. (а.с.7). Також,у судовому засіданні встановлено,що у вказаний корпус №9 вселилися члени сім»ї [PERSON],у тому числі і позивач по справі. [PERSON] у 2007 році померла,а позивач продовжує проживати у корпусі [ADDRESS] Позивач ставить питання про визнання за ним права на користування житловим приміщенням у корпусі [ADDRESS] та зобов»язання укласти із ним договір житлового найму посилаючись на ст.ст.52,61,64 ЖК України. Статтями 52,61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до типового договору найму жилого приміщення за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Згідно статті 64 ЖК України Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ніш, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Статтею 106 ЖК України передбачено, що Повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ніш, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Однак ,дані норми регулюють правовідносини,які виникають між сторонами у зв»язку із користуванням жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ Верховного Суду України від 26.05.2001р « Судам слід мати на увазі, то згідно з п. 39 Правил облікугромадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР адміністрація профспілковий комітет підприємства, установи, організації вправі за згодою трудового колективу позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам зурахуванням їх трудового внеску. 8. Відповідно до статей 4-6 ЖК державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян. Відносини, пов'язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх тривалості. 10. У члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв'язку із включенням до ордера, а не у зв'язку із вселенням у це приміщення.» Позивачем при подачі позову до суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин ,що корпус [ADDRESS] відповідає вимогам ст..4-6 Житлового Кодексу України,а саме збудований та призначений для постійного проживання громадян,що даний корпус перебував на балансі будинку дитини як житловий будинок, а також не надано доказів тих обставин,що [PERSON] перебувала на обліку як особа яка потребує поліпшення житлових умов ,що вона отримала дане житло у порядку,передбаченому Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та Житлового Кодексу України,що [PERSON] отримала ордер на вселення у спірне приміщення разом із членами своєї сім»ї. Тому ,посилання позивача на ті обставини,що у нього виникло право користування приміщенням у корпусі [ADDRESS] як у члена сім»ї наймача відповідно до ст.. 64 ЖК України є безпідставним. Враховуючи викладені обставини суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про визнання за ним права на користування житловим приміщенням у корпусі [ADDRESS] в смт. Ворзель і відповідно поскільки відмовляється позивачу у вимогах про визнання за ним права на користування вказаним приміщенням,то не підлягають до задоволення і вимоги в частині зобов'язання Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького укласти з позивачем договір найму житла . На підставі ст. 64,65, ЖК України,ст. 16,29 ЦК України,

Outcome: dismissed