Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.04.2012 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.04.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] станом на 30.11.2016 має заборгованість в розмірі 27\~214,57 грн., яка складається з наступного: 2205,87 грн. - заборгованість за кредитом; 20\~236,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1272,12 грн. (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати у розмірі - 1600,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечує проти позову, просить відмовити у його задоволенні. З відзиву на позов випливає, що відповідач вважає вимоги банку незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Так, є підстави вважати неукладеним кредитний договір між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]І, оскільки сторонами не було визначено у договорі суму кредиту; примірник договору [PERSON] надано не було. Окрім того, сума пені, нарахованої банком за неповернення кредитних коштів є навмисно завищеною та суперечить положенням чинного законодавства. Разом з тим, є підстави для застосування спеціальної позовної давності в 1 рік до вимог, що стосуються нарахування та стягнення пені. Водночас, Банком не доведено належними і допустимими доказами наявність заборгованості у сумі 27\~214,57 грн. З огляду на наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. З відповіді на відзив, поданої позивачем, випливає, що укладання договору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було здійснено за принципом укладання договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу України), підписанням заяви, позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів. Останні є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Відповідачем [PERSON] було підписано 24.04.2012 року заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг згідно з якою підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Щодо розміру поточної відсоткової ставки, то така відображена у Довідці про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», яка міститься в матеріалах справи, та становить 30,00% на рік. У виписці з карткового рахунку відображено і чітко прослідковується: встановлений кредитний ліміт; користування відповідачем коштами (отримання коштів через банкомат; розрахунки через термінали в касах магазинів); часткова сплата заборгованості за договором. Щодо розміру та умов сплати пені та штрафу, то такі теж відображені у кредитному договорі, який був укладений між сторонами. Щодо заявленого строку позовної давності до вимог про нарахування та стягнення пені, то позивачем дотримано строки звернення до суду, а відтак посилання відповідача не заслуговують на увагу. З письмових заперечень відповідача щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, випливає, що відповідач не ознайомлювалася та не підписувала жодних документів, у яких би йшла мова про зміну умов кредитування. Відтак, зміна таких умов відбулася виключно з ініціативи банку, про які відповідача не було повідомлено, всупереч п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. Так само, як не укладала та не ознайомлена з розміром та умовами сплати пені та штрафу. Відповідних доказів позивачем не надано. Щодо доданих до відповіді на відзив фотоматеріалів, то такі не доказують, хто саме зображений, яку картку тримає особа в руці, номер такої картки, строк її дії. Оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]\~24.04.2012 року було укладено договір № б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідач підтвердив\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~«Правилами користування\~платіжною карткою»,\~«Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. У відповідності з вимогами п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, що має відображення у [PERSON] заборгованості за кредитним договором (далі - [PERSON]). З наданого Розрахунку судом також встановлено, що заборгованість виникла з 26.08.2013 року. Відтак, кількість прострочених днів по кредиту станом на 30.11.2016 року складає 1193 дні. З [PERSON] також встановлено, що 01.09.2014 року банком збільшено відсоткову ставку до 34,80 %, а з 01.04.2015 року до 43,20 %. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни процентної ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією. Відповідач же згоди на підвищення відсоткової ставки з 30,00% до 43,20% річних не надавав. А нарахована банком сума заборгованості за відсотками складає 20\~236,58 грн., що в 9,17 разів перевищує заборгованість по тілу кредиту. А, враховуючи, що згідно з\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає недоведеним факт узгодження підняття процентної ставки. Тому, суд бере до уваги наданий позивачем [PERSON] лише в частині, яка визначає відсоткову ставку у розмірі 30,00%. Відтак, судом розраховується заборгованість за відсотками за наступною формулою: (А1*0,3*А2)/360 днів = Х, де А1 - це тіло кредиту; 0,3 30,00% річних, А2 - кількість днів прострочення. Таким чином, заборгованість за відсотками за кредитним договором становить 2193,00 грн. (2205,87*0,3*1193)/360 днів=2193,00грн.) З наданого Розрахунку судом також встановлено, що до заборгованості включено пеню у розмірі 3000,00 грн., вирішуючи питання щодо стягнення якої, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається в день нарахування відсотків за кредитом. У той же час, згідно з п.2.1.1.7.6 Договору єдиним видом відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязань позичальником, встановленим п.2.1.1.7.6. Договору, є штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень,закріплених у статті 61 КонституціїУкраїни щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. Виходячи з вищенаведених доводів, суд, визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем в частині нарахування суми боргу за пенею, як такий, що не відповідає встановленим судом умовам кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5118,87 грн. (пять тисяч сто вісімнадцять гривень вісімдесят сім копійок), яка складається з наступного: 2205,87 грн. - заборгованість за кредитом; 2193,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина), 220,00 грн. (відсоткова складова). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 27\~214,57 грн., задоволено вимоги в розмірі 5118,87 грн., що складає 18,81%, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 300,96 грн. На підставі ст.ст. 11, 525, 526, 610, 611, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial