Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить постановити рішення про скасування наказу відповідача № 51 від 23.12.2014 року про звільнення його з роботи за прогул без поважних причин, поновити його на роботі на посаді викладача класу гітари та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02 грудня 2014 року по день поновлення на роботі. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять його задовольнити, посилаючись на протиправність дій відповідача. Представники відповідачів позов не визнали у повному обсязі, зазначивши про правомірність дій відповідача та безпідставність вимог позивача. Судом було встановлено, що відповідно до наказу №2а від 25.08.1992 р. Переяслав-Хмельницької музичної школи позивача було прийнято на роботу на посаду викладача по класу балалайки. Наказом №70а від 29.09.1993 р. позивача переведено на посаду викладача по класу гітари. Наказом №51 від 23.12.2014 р. Переяслав-Хмельницької дитячої музичної школи ім. П.Сениці позивача було звільнено з роботи за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 23 січня 2015 року, реєстрація його заяви була здійснена 27.01.2015 р. Дана обставина підтверджується датою на позовній заяві, заяві на отримання СМС повідомлень та вхідним штампом суду. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до розписки на оспорюваному наказі позивач був ознайомлений з ним 23.12.2014 р. Отже, строку звернення до суду не пропустив. Як було встановлено судом, позивач 23.12.14 р. дізнався від керівництва музичної школи, що його звільнено з роботи за вчинений 02.12.14 р. прогул. Підставою для такого звільнення слугували акт №4 від 02.12.14 р. про відсутність позивача на роботі впродовж трьох годин 15 хвилин без поважних причин та рішення профспілкового комітету музичної школи від 22.12.14 р. про згоду на звільнення позивача з роботи. Як вбачається із матеріалів справи позивач неодноразово допускав порушення трудової дисципліни, що проявлялося в прогулах. За вчинення такого дисциплінарного проступку позивачу впродовж 2014 року було оголошено догани. Графік роботи позивача був визначений відповідно до розкладу занять за яким він мав бути присутнім на робочому місці по вівторках та п'ятницях кожного тижня. Зокрема, наказом №16 від 08.09.14 р. за прогул без поважних причин з 01.09.14 р. по 06.09.14 р., наказом №38 від 02.11.14 р. за прогул без поважних причин 28.10.14 р. Доповідні та пояснювальні записки позивача щодо обставин відсутності на роботі свідчили про певні обставини, але не підтверджені належними та допустимими доказами в судовому засіданні. Також, позивач вищеперелічених наказів про оголошення йому доган в суді не оспорював. Починаючи з 02.10.14 р. і по 08.12.14 р. батьки учнів музичної школи, де позивач викладав предмет своїм учням, почали подавати директору музичної школи заяви про переведення їх дітей до іншого викладача у зв'язку з тим, що [PERSON] не викладає уроки в зв'язку з відсутністю на роботі. Актом №4 від 02.12.14 р. було встановлено відсутність позивача на роботі без поважних причин. 03.12.14 р. між позивачем та директором музичної школи відбулася усна домовленість про звільнення позивача з роботи за угодою сторін. Про що директор невідкладно, не дочекавшись письмової заяви позивача, винесла наказ №44 від 03.12.14 р. про звільнення [PERSON] з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та на підставі цього було внесено відповідний запис до його трудової книжки. Проте позивач відмовився від подачі такої заяви та не приступив до виконання своїх трудових обов'язків. Про таку обставину було складено акт №5 від 03.12.14 р. і наказом №45 від 04.12.14 р. наказ №44 від 03.12.14 р. було відмінено, а вчинений в трудовій книжці запис про звільнення визнано недійсним. Актом №6 від 05.12.14 р. знову було встановлено факт відсутності [PERSON] на робочому місці без поважних причин. Директор музичної школи 05.12.14 р. звернулася до профспілкового комітету музичної школи із поданням про звільнення [PERSON] з роботи за прогули 02.12.14 р. та 05.12.14 р. Актом №8 від 16.12.14 р. також було встановлено факт відсутності позивача на роботі без поважних причин 09.12.14 р., 12.12.14 р. та 16.12.14 р. Із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є викладачами музичної школи підтверджується факт неодноразового порушення [PERSON] трудової дисципліни, що проявлялося в учинені прогулів. Адміністрацією школи та педколективом вживалися відносно нього певні превентивні та виховні заходи, але вони не покращили поведінку позивача. Коли батьки учнів музичної школи почали звертатися з вимогою про переведення їх дітей до інших викладачів, стало зрозуміло про безвідповідальну поведінку позивача та його ставлення до виконання своїх обов'язків. Протоколом засідання профспілкового комітету музичної школи від 22.12.14 р. №13 підтверджується факт надання цим органом згоди на звільнення викладача школи [PERSON] з роботи за прогули. Твердження позивача та його представника про те, що позивач був відсутній на роботі з 02.12.14 р., оскільки вважав себе звільненим з роботи за угодою сторін не визнається судом належним та допустимим доказом, оскільки судом встановлено, що позивач не подавав директору музичної школи жодної письмової заяви про звільнення його з роботи за угодою сторін. Твердження позивача про те, що він 03.12.14 р. передумав звільнятися за угодою сторін, оскільки у подальшому встановив, що це негативно вплине на призначення йому пенсії за вислугу років є доказом того, що він дійсно був відсутній на роботі без поважних причин. Жодної дії, яка б свідчила про продовження ним трудових відносин він не вчинив - на роботу не з'являвся, наявності будь-якої поважної причини в суді не довів. Окрім того, розглядаючи спір по суті, судом було встановлено, що позивач, маючи можливість визначитися із сумою майнової вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не скористався таким правом. Лише в судових дебатах його представник вказав суму, яку необхідно стягнути із Відділу культури і туризму Переяслав-Хмельницької міської ради, як особи, що здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам музичної школи і є розпорядником бюджетних коштів. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами своїх вимог, а тому в позові слід відмовити у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст. ст. 139, 233 КЗпП України, згідно із ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed