Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким після зміни підстав, предмету позову та збільшення позовних вимог просить стягнути з Державної Казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями суду, органу досудового розслідування та прокуратури у вигляді незаконного обвинувачення за вчинення тяжкого злочину та незаконного тримання під вартою за період часу з 11.09.2004 по 10.09.2010 грошові кошти в розмірі 1100000,00 грн шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 вересня 2004 року органом досудового слідства стосовно позивача порушено кримінальну справу за фактом умисного вбивства [PERSON] , 11 вересня 2004 року - порушено кримінальну справу за фактом зґвалтування [PERSON] , в цей же день позивача було затримано за підозрою у вчиненні злочину. 19 вересня 2004 року позивачу пред`явлено обвинувачення у вчиненні слочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні вбивства [PERSON] , 21 вересня 2004 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ухвалено постанову про обрання стосовно позивача запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою. 14 грудня 2004 року винесено постанову про відмову від кримінального переслідування відносно позивача за фактом вбивства [PERSON] , проте запобіжні заходи не були скасовані. 17 грудня 2004 року позивача притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України стосовно [PERSON] групою осіб. У подальшому - 12 березня 2012 року кримінальна справа за фактом зґвалтування [PERSON] була закрита у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу злочину. Позивач зазначає, що під час судового розгляду кримінальної справи стосовно нього не обирався запобіжний захід, лише 12 вересня 2011 року запобіжний захід у виді тримання під вартою був змінений ухвалою апеляційного суду на підписку про невиїзд від 09 вересня 2011 року. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів відносно [PERSON] , а також незаконного перебування під вартою йому завдано величезної моральної шкоди та душевних страждань. Були потрушені немайнові права позивача, його вважали не людиною, вбивцею та ґвалтівником, до подій приверталася увага засобів масової інформації, що пригнічувало позивача та його близьких. Внаслідок незаконного притягнення, обвинувачення у вчиненні злочинів, перебування в умовах позбавлення волі були повністю знищені суспільні зв`язки з навколишнім суспільним середовищем. Моральні страждання позивач оцінює в розмірі 1100000 гривень. Ухвалою суду від 26.06.2018 позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.09.2018 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.03.2019 у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Теслікової І.І. здійснено повторний автоматизований поділ судових справ між суддями. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.11.2019 замінено неналежного відповідача, до участі у справі в якості відповідачів залучені Держава Україна в особі Державної казначейської служби в Україні, прокуратуру Харківської області. 19 лютого 2020 року представником позивача подано заяву про зміну підстав та предмету позову та збільшення позовних вимог. 18 березня 2020 року представником позивача подано заяву про зміну підстав та предмету позову та збільшення позовних вимог. 10 вересня 2020 року відповідачем Прокуратурою Харківської області подано відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 646/4906/19 за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби країни, Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, Куп`янського міського відділу ГУМВС України в Харківській області, прокуратури Харківської області про відшкодування моральної шкоди, провадження у справі відкрито 30.10.2019. У вказаному позові позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 1100000,00 гривень моральної шкоди, позовні вимоги обґрунтовано тим, що на думку позивача його незаконно утримували під вартою з 11.09.2010 по 12.09.2011 та з 13.12.2011 по 13.04.2012. Таким чином, на думку відповідачів в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебувають дві цивільні справи за позовами [PERSON] за тими самими вимогами та з тих самих підстав. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду справи. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та пояснили про обставини, викладені вище. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно постанови Куп`янського міжрайонного суду Харківської області від 21.09.2004, 09.09.2004 за фактом вбивства [PERSON] порушено кримінальну справу № 55040056 та 11.09.2004 затримано [PERSON] за підозрою у вчиненні вказаного злочину. 11.09.2004 Куп`янською міжрайонною прокуратурою винесено постанову про порушення кримінальної справи № 55040055 стосовно [PERSON] за фактом зґвалтування [PERSON] за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України. 13 вересня 2004 року було перекваліфікований злочин стосовно [PERSON] з ч. 1 ст. 115 КК України на п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. 14 грудня 2004 року постановою Куп`янського міськрайонного прокурора скасовано вказану постанову. 14.09.2004 слідчим прокуратури у кримінальній справі за фактом умисного вбивства [PERSON] було винесено подання про застосування до [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 10 днів. 18.09.2004 [PERSON] пред`явлено обвинувачення по кримінальній справі за фактом вбивства [PERSON] 21.09.2004 Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ухвалено постанову про задоволення подання прокурора та обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінальної справи за фактом умисного вбивства [PERSON] . 24.09.2004 кримінальне переслідування [PERSON] за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України відносно [PERSON] припинено у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу вказаного злочину. 05.11.2004 Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ухвалено постанову про подовження строку утримання під вартою [PERSON] до 11.01.2005. 14.12.2004 слідчим прокуратури відмовлено у кримінальному переслідуванні [PERSON] по ч. 1, 2 ст. 115 КК України за фактом вбивства [PERSON] у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу вказаного злочину. (том 1 а.с. 219) Судом встановлено, що всупереч ч. 3 ст. 165, ч. 1 ст. 214 КПК України, в редакції закону 1960 року, що діяла на час відмови у кримінальному переслідуванні, питання про заміну запобіжного заходу не вирішувалося. 15.12.2004 слідчим прокуратури порушено кримінальну справу № 55040056 відносно [PERSON] та інших за фактом зґвалтування [PERSON] за ч. 3 ст. 152 КК України (том 1 а.с. 220) Судом встановлено, що після порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] за фактом зґвалтування [PERSON] запобіжний захід - не обирався. 28.12.2004 затверджено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] та інших у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. 30.12.2004 затверджено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] та інших у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України Кримінальні справи №55040055 та №55040056 відносно [PERSON] та ін. були направлені до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з обвинувальними висновками, які 10.11.2005 Куп`янським міськрайонним судом об`єднані в одне провадження. 17 лютого 2005 року постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] та ін. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України призначено до розгляду. Вказаною постановою запобіжний захід стосовно обвинувачених обрано у виді утримання під вартою (том 1 а.с. 135) При таких обставинах, суд вважає, що протягом часу з 14.12.2004 по 17.02.2005, тобто протягом 65 днів [PERSON] утримувався під вартою без будь-яких правових підстав, що суд вважає достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. 25.05.2010 Куп`янським міськрайонним судом Харківської області постановлено вирок, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152, 70 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Постановою Апеляційного суду Харківської області 09.09.2011 запобіжний захід [PERSON] змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06.10.2011 вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області скасований, а матеріали кримінальної справи направлені для організації додаткового розслідування Куп`янському міжрайонному прокурору. 13.12.2011 [PERSON] затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого п.10, 12 ч.2 ст.115 КК України. 16.12.2011 Куп`янським міськрайонним судом Харківської області відносно [PERSON] підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого п.10, 12 ч.2 ст.115 КК України, обвинуваченого за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Запобіжний захід [PERSON] , обвинуваченому за ч.2 ст.153, п.10, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.4 ст.153 КК України, продовжено постановою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13.02.2012 до 4 місяців. 12.03.2012 старшим слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області винесено постанову про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з відсутністю складу злочину за фактом вбивства [PERSON] , сполученого з її зґвалтуванням та насильницьким задоволенням статевої пристрасті в неприродній формі за п. п. 10, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК України. 16.03.2012 заступником прокурора Харківської області затверджено обвинувальний висновок в кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 153 КК України за фактом зґвалтування [PERSON] , а справу направлено до Куп`янського міськрайонного суду. 13.04.2012 відбувся попередній розгляд кримінальної справи, в ході якого Куп`янським міськрайонним судом Харківської області змінено стосовно [PERSON] запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03.06.2015 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, зараховано у строк відбуття покарання строк перебування під вартою з 11.09.2004 по 09.09.2011, 13.12.2011, 14.12.2011 та на підставі п. 4 ч.1 ст. 49 КК України від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.11.2015 вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03.06.2015 змінено, [PERSON] призначене покарання у вигляді 7 років позбавлення волі зменшене до 6 років, на підставі п.4 ч.1 ст. 49 КК України від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, протягом часу з 15.12.2004 по 12.03.2012 (з дня пред`явлення обвинувачення у вчинення злочину стосовно [PERSON] до закриття провадження у справі з реабілітуючих обставин) позивач [PERSON] звинувачувався у вчиненні тяжкого насильницького злочину, що є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом завдання шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпаний перелік яких визначений частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Відповідно до частини 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеного законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленого законодавством на момент відшкодування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної зарплати станом на 01.04.2021 складає у місячному розмірі 6000,00 гривень. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тяжкість вимушених змін у житті позивача, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, тримання позивача під вартою без обрання запобіжного заходу за процедурою, визначеною КПК України, а саме 65 днів (2 місяців 5 днів), що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, суд з урахуванням засад розумності та справедливості, прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача у відшкодування моральної шкоди мінімальну заробітну плату в Україні за 2 місяці 5 днів, тобто в загальній сумі 7000 грн. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди з врахуванням ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого сума шкоди складає 6000 грн х 2 місяці + 200 грн х 5 днів. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди за незаконне утримування під вартою підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 7000 грн за період часу з 14.12.2004 по 17.02.2005. Також, судом здійснено розрахунок моральної шкоди, завданої [PERSON] за час перебування під слідством та судом за фактами зґвалтування та вбивства [PERSON] . З огляду на те, що кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] за фактом умисного вбивства [PERSON] була порушена 09.09.2004, розглядалася судом та 12.03.2012 постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області була закрита у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу злочину, позивач має право на відшкодування завданої йому в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності моральної шкоди за рахунок держави. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди з врахуванням періоду перебування під слідством та судом (90 місяців 3 дні) та ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого сума шкоди складає 6000 грн х 90 місяців + 200 грн х 3 дні. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 540600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial