Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.03.2017р. б/н. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 02.03.2017 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір б/н купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до якого договірні сторони повинні були до 01.01.2018 року укласти основний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 1 106, 3 кв. м. на чітко визначених умовах. Однак, на той час нотаріально вказаний договір не посвідчувався. З метою підтвердження своїх намірів позивач сплатив відповідачу відповідно до п.1.3 попереднього договору від 02.03.2017 року 1000 грн, що підтверджується квитанцією №16 від 07.07.2017 року. Одночасно зазначив, що дійсно положеннями цивільного законодавства визначено, що попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору, однак сторонами було домовлено щодо усіх істотних умов договору. Крім цього, в подальшому відповідач став ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу із незрозумілих для нього причин, тому вважає, що існують підстави для визнання попереднього договору дійсним. Переконаний, що такі дії відповідача порушують його право, оскільки не зважаючи, що нотаріальне посвідчення договору не були дотримано, все ж таки укладення попереднього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.03.2017р. б/н. мало місце, так як сторонами договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, і такий договір був виконаний. А тому просить позовні вимоги задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з аналогічних підстав, просить позов задоволити. При цьому пояснив, що жодних правових підстав не укласти нотаріально посвідчений попередній договір не має, позивач подав заяву відповідачу і просив визначити день та час щоб звернутися до нотаріуса для посвідчення договору, але відповідач на заяву не відреагував. Таким чином, позивач має захистити свої права шляхом задоволення цього позову, щоб мати право вимагати від відповідача укласти договір купівлі-продажу спірних приміщень. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомив. Подав 26.09.2017 року заперечення на позовну заяву, вважає позов безпідставним. Зазначає, що дійсно 02.03.2017 року між ПП «Юрконс» і позивачем було укладено попередній договір про намір сторони укласти до 01.01.2018 року основний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень. З метою забезпечення його укладення позивач зобовязаний був відповідно до умов попереднього договору оплатити авансовий платіж 1000 грн. Стверджує, що обовязок ПП «Юрконс» повідомити позивача про дату, час, місце та дані нотаріуса для нотаріального посвідчення попереднього договору та забезпечити явку свого представника є похідним від виконання обовязку позивачем сплатити авансовий платіж, тобто до сплати авансового платежу, відповідач не міг обрати нотаріуса для посвідчення попереднього договору, оскільки позивач жодним чином не підтвердив свої наміри ані про його укладення, ані про укладення основного договору. Зазначає, що обмовлений попереднім договором авансовий платіж [PERSON] оплатив 07.07.2017 року, а тому відповідач не міг без належного підтвердження позивачем свого наміру укласти зазначені договори, до 31.03.2017 року повідомити його про дату, час, місце і дані нотаріуса для нотаріального посвідчення попереднього договору. А тому твердження позивача про ухилення ПП «Юрконс» від нотаріального посвідчення попереднього договору від 02.03.2017 року є безпідставними, тому в позові просить відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд задовольняє позов з таких підстав. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 2 ст.16 ЦК України\~передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання договору укладеним відповідає встановленому способу захисту цивільних прав та інтересів, що визначені у\~ст. 16 ЦК України\~та у відповідності до правових висновків Верховного Суду України, а зокрема постанови від 25.09.2012 року у справі №3-39гс12. Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПП «Юрконс» 02.03.2017 року укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 1106,3 кв.м. у простій письмовій формі (а.с.6-8), відповідно до умов якого сторони домовилися про майбутнє укладення між ними, в строк не пізніше 01.01.2018 року, договору купівлі продажу нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 115-Б. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Одночасно, ч.1 ст.657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Дійсно, у відповідності до положень частини 1 та 3 статті 1218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений письмово і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, для визнання спірного попереднього договору дійсним необхідно встановити факт ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення. За таких обставин, за умови досягнення між сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В даному випадку, із змісту представленого суду договору вбачається, що істотними умовами договору є умови про предмет та ціну. Як вбачається із копії попереднього договору від 02.03.2017 року та пояснень сторін, останніми погоджено істотні умови договору, а саме предмет нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 115-Б, площею 1106,3 кв.м., та ціну, яку визначено у п.1.2 вказаного договору. Таким чином сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору. Окрім цього, позивач оплатив авансовий платіж у строки визначені договором, що підтверджується копією квитанції від 07.07.2017 року №16 (а.с.9), що є підтвердженням його наміру укласти основний договір. Відповідно до п.3.1.1 договору, відповідач зобовязався до 31.03.2017 року повідомити покупця про дату і час, місце та дані нотаріуса для нотаріального посвідчення попереднього договору, забезпечивши явку свого представника. Проте, як встановлено в судовому засіданні, даних дій відповідач не вчинив. Наявність вказаних обставин випливає і з поданих відповідачем заперечень. А тому факт досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору та його виконання, а також підтвердження наміру, відповідно до пункту 1.3. попереднього договору, та з метою забезпечення його укладення, покупець зобовязується протягом 6 місяців перерахувати на рахунок продавця авансовий платіж, який становить 1000 грн підтверджується квитанцією про сплату авансового внеску від 07.07.2017 року №16 ( а.с.9). Крім цього, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що позивач жодним чином не підтвердив свої наміри, ані про укладення попереднього договору, ані про укладення основного договору. Оскільки позивач виконав умови п.1.3. попереднього договору та здійснив оплату авансового платежу, а відповідач не дотримався вимог пункту 3.1.1., відповідно до якого він зобовязаний повідомити покупця про дату і час, місце та дані нотаріуса для нотаріального посвідчення попереднього договору, забезпечивши явку свого представника, проте таких дій він не вчинив, що свідчить про ухиляння від нотаріального посвідчення договору. Також, спростовуються заперечення відповідача про те, що дане нерухоме майно перебуває в податковій заставі, а відтак договір підлягав крім нотаріального посвідчення ще й державній реєстрації, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заборона на відчуження обєктів нерухомого майна за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 115-Б відсутня (а.с.47-28). Також слід враховувати, що на час виникнення спірних правовідносин, перешкод для посвідчення спірного договору також не було, оскільки судом встановлено, що на час укладення договору була чинною ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2016 року, якою залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.02.2016 року про задоволення позову про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області щодо складення акту опису майна від 29.11.2013 року №31 в частині включення в нього виробничого цеху літ.М-1 загальною площею 7\~019,7 кв.м. по вул. Зеленій, 115-б; зобовязання звільнити майно: виробничий цех літ.М-1 загальною площею 7\~019,7 кв.м. по вул. Зеленій, 115-б з податкової застави та вчинення дій щодо виключення цього майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Не зважаючи на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2017 року, вказану вище ухвалу та постанову було скасовано, а справу було наварлено на новий розгляд, суд в ході касаційного перегляду погодився із висновками судів та зазначив, що суди дійшли юридично привального висновку про те, що інспекція при проведенні опису майна - виробничого цеху літ.М-1 загальною площею 7\~019,7 кв.м. по вул. Зеленій, 115-б діяла без дотримання норм чинного законодавства. Також, за наслідками повторного розгляду вказаного спору було прийнято ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2017 року, якою залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2017 року, якою, окрім іншого, позов ПП «Юрконс» задоволено частково, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області щодо складення акту опису майна від 29.11.2013 року №31 в частині включення в нього виробничого цеху літ.М-1 загальною площею 4\~123,5 кв.м. по вул. Зеленій, 115-б; зобовязано звільнити майно: виробничий цех літ.М-1 загальною площею 4\~123,5 кв.м. по вул. Зеленій, 115-б з податкової застави та вчинення дій щодо виключення цього майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказані обставини були достовірно відомі відповідачу, який брав участь у розгляді вказаної справи. Окрім того, суд враховує, що в процесі розгляду справи позивач заявою від 03.10.2017 року звернувся до відповідача із вимогою повідомити час для забезпечення укладення нотаріально-посвідченого договору, дана заява вручена відповідачу 04.10.2017 року, але явку свого представника для посвідчення спірного договору не забезпечено. Суд вважає, що ці факти вказують на те, що відповідач ухиляється від укладення нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу спірних приміщень, а тому позивач вправі вимагати визнати такий договір дійсним. При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок відмови від посвідчення спірного договору права позивача порушуються, оскільки він не має підстав вимагати укласти договір купівлі-продажу спірних приміщень на умовах, визначених у попередньому договорі. Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, а тому позов слід задоволити, понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до положень ст.88 ЦПК України стягнути із відповідача.

Outcome: approved