Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що йому належить на праві власності 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. 27 серпня 1989 року померла бабуся позивача - [PERSON] [INFO] якій на праві власності належало 1/4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8. Станом на дату подання позову до суду право власності на 3/4 вищевказаного будинку залишилося зареєстрованим за [PERSON] Разом з [PERSON] ще з 1975 року постійно проживала її донька [PERSON] у праві власності якої була 1/4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8 та 1981 року її внук (позивач) [PERSON]. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] почали відкрито та безперервно користуватися та володіти усім будинком з надвірними спорудами що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8. 14 листопада 2003 року [PERSON] померла і [PERSON] успадкував за законом 1/4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8 що належав на праві власності [PERSON] так як чоловік [PERSON], [PERSON] помер ще 02 вересня 1996 року а інших спадкоємців не було. З цього часу з листопада 2003 року [PERSON] безперервно відкрито та добросовісно володіє та користується усім будинком з надвірними спорудами що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8, доглядає за будинковолодінням, проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, використовує земельну ділянку та надвірні будівлі за призначенням. Бабуся позивача [PERSON] заповідала своє майно дочці [PERSON] [INFO]. Відповідно до архівної довідки №01-17-4237 від 12.12.2011 року виданої Київським обласним державним нотаріальним архівом, після смерті громадянки [PERSON], померлої 27 серпня 1989 року, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, але 27 січня 1990 року громадянкою [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини (заява №45 за 1990 р. с/с№30). 19.01.2004 року [PERSON] померла, смерть зареєстрована Відділом реєстрації смерті м. Києва а/з №1345 від 19.01.2004 року. Нажаль свідоцтва про смерть надати суду не маю змоги, так як воно було втрачено. Оскільки наступна в шлюбі не перебувала, та не мала дітей спадкова справа не відкривалася за відсутності спадкоємців та відсутності спадкового майна. Таким чином можливо вважати, що 3/4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8 з 2004 року є нічийним майном. Позивач просить визнати за ним, [PERSON] [INFO] право власності за набувальною давністю на 3/4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Буча, вул. Малиновського №8, право власності на яку зареєстровано за [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не з»явився,про день розгляду справи повідомлявся належним чином,про що у справі є розписки. Суд,заслухавши пояснення представника позивача,покази свідка,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси». Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України»Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». В судовому засіданні встановлено,що відповідач по справі є власником квартири 1\\4 частини житлового будинку №8 по Малиновського в м.Буча Київської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON].(а.с.14) Також,у судовому засіданні було встановлено,що інші 3\\4 частини вказаного житлового будинку по праву власності зареєстровані за [PERSON],із яких 3\\8 вказаного будинку зареєстровані за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №617 від 08.02.1980р, а інші 3\\8 частин вказаного будинку зареєстровані на підставі свідоцтва про право на спадщину №620 від 08.02.1980р Наведені обставин справи стверджуються листами із Ірпінського БТІ,[PERSON] БТІ,а також витягом із Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-24,66,84). Крім того,у судовому засіданні встановлено,що у 1989 році [PERSON] померла,що стверджується копією актового запису про її смерть (а.с.10).За життя [PERSON]В склала заповіт,яким своє майно заповіла [PERSON] Іванівні.Наведені обставини справи стверджуються копією заповіту (а.с.33-34).27.01.1990р [PERSON] звернулась до нотконтори із заявою про прийняття спадщини (а.с.36).Однак у передбаченому законом порядку не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом і 3\\4 частин будинку №8 по вул..Малиновського в м.Буча залишились зареєстрованими за [PERSON](Ксенією )Володимирівною. Також,у судовому засіданні встановлено,що 18.01.2004р померла [PERSON] (а.с.72).Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв,спадкова справа не заводилась,що стверджується листом (а.с.83).19.11.2003р померла також [PERSON]І,що стверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 12). У судовому засіданні було встановлено,що позивач по справі з 2004р добросовісно,відкрито,безперервно володіє нерухомим майном-3\\4 частиною будинку №8 по вул..Малиновського в м.Буча,доглядає за будинком,проводить у будинку ремонти,що підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON]Ц Відповідно до ст..344 ЦК України» Особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно протягом п»яти років,набуває право власності на це майно,якщо інше не встановлено цим Кодексом». Згідно ч.8 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто які виникли після 01.01.2001р. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже або безхозне майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Зазначені висновки викладені в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Враховуючи ту обставину,що позивач з 2004р добросовісно заволодів частиною будинку(3\\8 частинами) яка зареєстрована по праву власності за [PERSON],продовжує відкрито,безперервно володіти даним нерухомим майном на протязі більше десяти років, доглядає за будинковолодінням, проводить в ньому поточні та капітальні ремонти, використовує земельну ділянку та надвірні будівлі за призначенням,суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. На підставі ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved