Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стгянути на свою користь з відповідача компенсацію вартості речового майна у розмірі 39009,19 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з наказом Міністра оборони України № 333 від 2.04.2016 був звільнений у запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас за п. «б» (за станом здоров`я). Згідно з довідкою до видачі речового майна № 167/7/404/1п3, вартість неотриманого речового майна складає 39009,19 грн. Вказує, що 04.04.2016 позивачем було подано рапорт, проте останньому було рекомендовано звернутися в 2017 році. 17.05.2017 позивачем було подано заяву про отримання грошової компенсації, однак було повідомлено про відсутність закупівлі речового майна університету, призначень та коштів в 2017 році не було. Зазначає, що в березні 2018 звернувся з листом до начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського та Міністерства оборони України про отримання грошової компенсації замість речового права, однак йому було надано відмову, оскільки останній виключений зі списку університету. Крім того, вказує, що після звільнення у запас позивач знаходився на лікування у зв`язку з чим останньому було встановлено другу групу інвалідності та захворювання пов`язано з проходження служби. Позивач вважає, що у зв`язку з не свочасною виплатою компенсації за недотримане речове майно, останній зазнав душевних та психологічних страждань, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 23.10.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 25.10.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 03.01.2019 до суду від Національного університету оборони України імені Івана Черняховського надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що на дату звільнення позивача кошти не були виділені, а тому було прийнято рішення про відмову у виплаті компенсації. Вважає, що чинним законодавством не передбачено права на отримання речового права, а також грошової компенсації замість нього військовослужбовцям, які є звільненими з військової служби. З урахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні позову як необрунтованого. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України № 333 від 22.04.2016 полковник [PERSON] був звільнений з військової служби з посади доцента кафедри суспільних наук гуманітарного інституту Національного університету оборони України імені Івана Черняховського відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас за п. «б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу (а.с.17). Відповідно до Довідки № 167/7/404/1п3 про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику [PERSON] нараховано розмір грошової компенсації за недоотримане речове майно у сумі 39009,19 грн., податок на прибуток фізичних осіб 15% - 5851,38 грн. (а.с.15). Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2016 [PERSON] було подано рапорт щодо надання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна у зв`язку зі звільненням з військової служби (а.с.16). 17.05.2017 позивачем було подано заяву про отримання грошової компенсації відповідно до рапорту від 04.04.2016, однак листом № 182/2242 від 06.06.2017 було повідомлено про відсутність закупівлі речового майна університету, призначень та коштів в 2017 році не було та пункт про суму грошової компенсації до наказу про звільнення не був включений (а.с.18,19). Крім того, в березні 2018 позивач звернувся з листом до начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського та Міністерства оборони України про отримання грошової компенсації замість речового права (а.с.20-21). Як вбачається з листа Національного університету оборони України імені Івана Черняховського № 182/1550 від 03.04.2018 [PERSON] було відмовлено у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки останній виключений зі списків особового складу університету(а.с.22). Згідно з абз.2 п. 1ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Згідно з абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 N 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 29.04.2016 року № 232 військовослужбовці, які звільняються у запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Відповідно до п.4 розділу І цієї Інструкції майно особистого користування - це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у користування військовослужбовців. А пунктом 28 розділу ІІ Інструкції визначено, що речове майно особистого користування офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність. Відповідно до з п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки. Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМУ № 178 від 16.03.2016, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби. Крім того, пункт 4 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. Згідно п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Частиною першою статті 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно із частиною першою статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. За змістом частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Отже, неотримання [PERSON] речового майна (військової форми, одягу) за час проходження служби та під час звільнення в запас, а також відповідної компенсації за це майно, стало причиною позбавлення права власності позивача, зокрема, володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду викладене права позивача є порушеними, а тому позовні вимоги про стягнення компенсації в примусовому порядку є законними та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, виходячи з наступного. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, з якими положення ст. 1167 ЦК України, пов`язує виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Таким чином, з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського підлягає стягненню на користь держави сума судового збору 768,40 грн. Разом з тим, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Встановлено, що 29.01.2018 між адвокатським бюро «Сергія Харченко» в особі керуючого бюро Харченко С.В. та [PERSON] було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 7/18 (а.с.9-11). Разом з тим, доказів оплати послуг з надання професійної правничої допомоги до суду не надано та з матеріалів справи не вбачається. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial