Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить по уточнюючій позовній заяві визнати незаконними дату та формулювання причин його звільнення, що зазначені у наказі ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14.08.2019, а саме: «з 14.08.2019 за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України»; змінити дату та формулювання причин його звільнення з «з 14.08.2019 за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України» на « з 05.08.2019 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю»; стягнути з відповідача на його користь 41446 грн. 56 коп. заборгованості по заробітній платі, 44401 грн. 83 коп. заборгованості по вихідній допомозі при звільненні, 5775 грн. 84 коп. компенсації за дні невикористаної відпустки та 36 099 грн. 00 коп., з подальшим відрахуванням зборів та обов`язкових платежів, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.08.2019 по 15.10.2019, мотивуючи тим, що він у період з 01.04.2019 по 05.08.2019 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Бахмачгазбудсервіс». 05.08.2019 подав заяву на звільнення з займаної посади юриста на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю. Так, під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем йому була нарахована за період з 01.04.2019 по 05.08.2019 заробітна плата в сумі 60 294 грн. 91 коп., з урахуванням всіх обов`язкових внесків, зборів та платежів, яка не була виплачена на час подання позову до суду. В день звільнення відповідач не видав йому трудову книжку із записом про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю. Крім того, після його звільнення відповідачем не було виплачено вихідну допомогу, яка передбачена ст. 44 КЗпП України у розмірі 44401 грн. 83 коп.; компенсацію за 8 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 5775 грн. 84 коп., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06.08.2019 по 15.10.2019 в сумі 36 099 грн. 00 коп.. 30.09.2019 йому було видано трудову книжку, але відповідно до запису в ній його було звільнено наказом ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14.08.2019 з 14.08.2019 за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. Вказане звільнення є незаконним, оскільки він подав заяву на звільнення саме 05.08.2019 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю, на якій директор [PERSON] поставив резолюцію «Звільнити 05.08.2019» та засвідчив особистим підписом. Він більше не з`являвся на роботу в ТОВ «Бахмачгазбудсервіс», так як останнім його робочим днем був день звільнення - 05.08.2019. Звільняючи його за прогул одного дня відповідачем грубо порушено норми КЗпП України, в тому числі і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Визнання відповідачем факту порушення норм чинного законодавства про працю підтверджується виплатою йому 01.10.2019 на його картковий рахунок заробітної плати за липень 2019 року в сумі 12589 грн. 98 коп. і за серпень 2019 року в розмірі 6258 грн. 37 коп.. Під час судового розгляду - 11.02.2020 позивач збільшив розмір позовних вимог в частині середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06.08.2019 по 10.02.2020 сумі 94579 грн. 38 коп.; 24.04.2020 збільшив розмір позовних вимог в частині середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 06.08.2019 по 24.04.2020 сумі 116 960 грн. 76 коп.. Відповідачем подано відзив на позов, в якому керівник просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та невідповідність дійсності фактів, які викладені в позовній заяві. При цьому вказав, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем у період з 01.04.2019 по 14.08.2019. За вказаний період йому була нарахована заробітна плата в розмірі 68069 грн. 29 коп., з яких податки склали 13273 грн. 52 коп.. Станом на день звільнення сума до виплати склала 54795 грн.77 коп.. 05.08.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю, копію якої додав до позову. Однак, після подання заяви він продовжував ходити на роботу та виконувати покладені на нього обов`язки. 06.08.2019 відповідачем були прийняті заходи по врегулюванню виниклих суперечностей з позивачем, в результаті чого він погодився продовжити працю та не розривати трудові відносини, забравши заяву про звільнення від 05.08.2019, що підтверджується наявністю оригіналу заяви про звільнення від 05.08.2019 у позивача. Проте, після наступного загострення суперечностей 13.08.2019 позивач повторно подав заяву на підставі ст. 38 КЗпП України, що приховав від суду. Згідно резолюції відповідача у даній заяві від 13.08.2019 вказано: звільнити з 14.08.2019, бух. нарахувати з\\п». Тобто, відповідачем було погоджено дату звільнення 14.08.2019, з врахуванням необхідного часу для підготування наказу про звільнення, обчислення та виплати остаточного розрахунку за фактично відпрацьований час, оформлення належним чином трудової книжки. Відповідно до заяви про звільнення від 13.08.2019 та резолюції на ній відповідачем було видано наказ №43 від 14.08.2019 про звільнення позивача саме з 14.08.2019 за ст. 38 КЗпП України, тобто останнім робочим днем позивача було саме 14.08.2019. Але знехтувавши вимогами КЗпП України позивач 14.08.2019 на робоче місце взагалі не з`явився, у зв`язку з чим відповідачем було скасовано наказ №43 від 14.08.2019 про його звільнення за ст. 38 КЗпП України, а також скасовано відповідний запис у трудовій книжці. Отримати пояснення позивача про обставини та причини відсутності на роботі 14.08.2019 не вдалося можливим у зв`язку з відсутністю його на робочому місці. У телефонному режимі він відмовився приїздити та отримувати трудову книжку і остаточний розрахунок, повідомивши, що висилати трудову книжку можна лише за його заявою, яку він не писав, а викликати можна лише письмово. Про факт несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки відповідачу стало відомо лише через два тижні, коли бухгалтер - кадровик ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» [PERSON] повідомила, що позивач ухиляється від отримання трудової книжки. 23.09.2019 було направлено відповідний лист позивачу з вимогою про прибуття за місцем роботи та отриманням трудової книжки. 30.09.2019 останній прибув та був ознайомлений з наказом про звільнення, отримав вимогу про надання пояснень про причини відсутності на робочому місці, отримав трудову книжку та остаточний розрахунок на суму 18 848 грн. 35 коп.. Згідно обліку на підприємстві заробітна плата позивачу виплачена у повному обсязі, але у відомостях про отримання заробітної плати підпис позивача дійсно відсутній, так як останній усіляко ухилявся від підпису у відповідних відомостях. Відповідно до пояснень бухгалтера [PERSON] , відповідальної за виплату заробітної плати, заробітна плата передавалася готівкою із каси підприємства, а інколи перераховувалася позивачу на картку через сторонніх осіб, зокрема через [PERSON] або через директора ТОВ «Бахмачбудсервіс». Щодо отримання компенсації за дні невикористаної відпустки зазначили, що [PERSON] у період часу з 25.07.2019 по 02.08.2019 перебував у відпустці, а саме: на відпочинку у Єгипті. Враховуючи, що [PERSON] не відпрацював безперервно 6 місяців, права на відпустку він не отримав, але самовільно поїхав у відпустку, заробітну плату отримав же у повному обсязі за відпрацьований робочий час - за час знаходження у відпустці. Відсутність робочих відряджень до Єгипту дає підстави вважати, що останній перебував у Єгипті не по робочих справах, а знаходився саме у відпустці. Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просить задовольнити його позовні вимоги з урахуванням уточнюючої позовної заяви, зазначивши, що викладені у відзиві заперечення проти позову є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звернув увагу, що до справи не надано належних та допустимих доказів «забрання» ним заяви на звільнення від 05.08.2019 (розписка, опис поштового відправлення та квитанції поштового відправлення, тощо). За таких обставин, оригінал заяви на звільнення від 05.08.2019 знаходиться у відповідача. Після подання 05.08.2019 заяви на звільнення на роботу до відповідача він не з`являвся, посадові обов`язки не виконував, з директором відповідача переговорів не здійснював та не погоджував продовження своєї роботи на посаді юриста, а у зручний для представника відповідача день - 07.08.2019 передав матеріали судових справ. Оскільки, обов`язки юриста він не виконував з 06.08.2019, тому і відповідач змушений був укласти договір від 07.08.2019 про надання правничої допомоги з АБ «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна » . Щодо доводів відповідача про те, що він нібито повторно 13.08.2019 написав заяву на звільнення, то такі твердження є такими, що не відповідають дійсності, так як його з 06.08.2019 фізично не було на бувшому робочому місці. Заява ж від 13.08.2019, на яку посилається відповідач, була написана ним для звільнення з посади юриста ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ». З вказаного підприємства його було звільнено 14.08.2019. При написанні заяви на звільнення з посади юриста ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ» ним помилково було вказано назву відповідача та ПІБ директора [PERSON] , оскільки останній також був директором ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ» до зміни директора на [PERSON] .. Відповідач знайшов його помилково написану заяву, яка не була знищена, і використовує в своїх цілях. Усі доводи відзиву на позовну заяву щодо законності його звільнення 14.08.2019 за прогул, не видачі трудової книжки і проведення кінцевого розрахунку не заслуговують на увагу, оскільки такі пояснення виходять за межі чинного трудового законодавства. Звільняючи його 14.08.2019 за прогул одного дня, відповідачем грубо порушено норми КЗпП України. Звернув увагу, що з 06.08.2019 не з`являвся на роботу в ТОВ «Бахмачгазбудсервіс», оскільки директор підписав його заяву на звільнення з посади юриста 05.08.2019 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю. Вказану заяву він також направляв директору [PERSON] на його мобільний номер телефону в WhatsApp, так як останній не хотів приймати та підписувати подану заяву на звільнення від 05.08.2019. Визнання відповідачем порушення власником або уповноваженим ним органом норм чинного законодавства про працю підтверджується також виплатою йому 01.10.2019 на його картковий рахунок заробітної плати за липень та серпень 2019 року, а тому відповідач зобов`язний був звільнити його 05.08.2019 з підстав, зазначених в його заяві. Доводи щодо отримання ним заробітної плати, ухилення від підписів, умисне ухилення від отримання трудової книжки не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження вказаного. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому вказав, що надання позивачем копії його заяви про звільнення від 05.08.2019 підтверджує знаходження у нього її оригіналу. Вказане підтверджується і поданням ним повторної заяви про звільнення від 13.08.2019. Згідно наданих документів ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ» позивач перебував у відпустці у період з 29.07.2019 по 02.08.2019. Звільнений він був з вказаного підприємства 14.08.2019 згідно наказу №18. З врахуванням того, що офіс ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ» фактично знаходиться за тією ж адресою, що і відповідач: вул. Народного ополчення, 26а м. Київ ; робоче місце юриста знаходилося в одному кабінеті на два підприємства, можна зробити висновок, що позивач умисно уникав зустрічі з відповідачем для несвоєчасного отримання остаточного розрахунку та трудової книжки, і штучно створив підстави для цивільного позову. У відповіді на відзив позивач посилається не на факт відсутності подій, а відсутність можливості відповідача їх довести. Згідно встановлених обставин позивач керується міркуваннями помсти, наживи, задоволення власних амбіцій, внаслідок особистих непорозумінь із відповідачем, що є неприпустимим. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Органами, які правомочні застосовувати дисциплінарні стягнення згідно ст. 147-1 КЗпП України є органи, яким надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. В правовій нормі ст. 148 КЗпП України закріплено строк для застосування дисциплінарного стягнення. Так, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень врегульовано положеннями ст. 149 КЗпП України. Відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Строк повідомлення КЗпП України не визначено. Але діє триденний строк для повідомлення наказу про оголошення стягнення працівникові під розписку, визначений п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року №213. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на посаду юриста ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» 01.04.2019, що не заперечується сторонами та підтверджується записом в трудовій книжці позивача (а.с. 61). Згідно запису №8 трудової книжки позивача було звільнено з роботи юриста ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» за ст. 38 п.1 КЗпП України на підставі наказу №43 від 14.08.2019. Наступний запис №9 трудової книжки містить: «запис №8 вважати недійсним. Звільнити з роботи юриста згідно ст. 40 ч.4 КЗпП України на підставі наказу №44 від 14.08.2019». З копії наказу №44 від 14.08.2019 (а.с. 52) вбачається, що наказ №43 від 14.08.2019 про звільнення [PERSON] з посади юриста ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» за власним бажанням було скасовано та звільнено позивача з посади юриста з 14.08.2019 за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п.4. КЗпП України. Відмітка про ознайомлення позивача з даним наказом відсутня, як відсутній і акт про відмову його від ознайомлення з наказом. Копії доповідних записок фінансового директора та інженера ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на ім`я директора від 14.08.2019 та акту б/н від 14.08.2019 (а.с. 90-92) свідчать, що 14.08.2019 юрист - [PERSON] був відсутній на роботі цілий день без попередження про причини відсутності і без поважних причин. Акт містить посилання, що [PERSON] будь-яких виправдних документів не надав, пояснень щодо поважності причин не надав. Копія вимоги за підписом директора ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на ім`я позивача щодо надання ним пояснень з питання наявності поважних причин відсутності на роботі та відповідних підтверджуючих документів взагалі не містить вихідного номера та дати (а.с. 93). В письмових поясненнях від 30.09.2019 на ім`я директора відповідача (а.с. 94) позивач щодо причин його відсутності на робочому місці 14.08.2019 пояснив, що 05.08.2019 він подав заяву про звільнення у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та законодавства про працю, а тому вважав, що був звільнений саме 05.08.2019. Зазначені копії вимоги та письмових пояснень підтверджують посилання позивача на той факт, що відповідач не отримував від нього будь-яких пояснень з приводу причин відсутності на роботі до застосування стягнення. З текстом вимоги він ознайомився безпосередньо лише 30.09.2019 при отриманні трудової книжки. Лист позивача від 30.09.2019 (а.с. 95) містить посилання на отримання ним запрошення відповідача від 23.09.2019 вих. №69/5 щодо можливості отримати трудову книжку, наказу про звільнення та остаточного розрахунку; повідомлення реквізитів рахунку для перерахування коштів, а також відмітку про отримання листа відповідачем 30.09.2019. Таким чином, виходячи із системного аналізу положень діючого законодавства України та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що при накладенні дисциплінарного стягнення порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення та відповідно наказ директора ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14.08.2019 «Про звільнення» по своїй правовій природі є протиправним. Наразі, в судовому засіданні достеменно встановлено, що позивачем було написано дві заяви на звільнення з посади юриста ТОВ «Бахмачгазбудсервіс»: 05.08.2019 - на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю (а.с. 11) та 13.08.2019 - на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 86). Обидві заяви містять резолюцію директора: «звільнити. Підпис. 05.08.2019» та звільнити 14.08.2019. Бухгалтерії нарахувати заробітну плату. Підпис» відповідно. Оцінюючи доводи сторін щодо вказаних заяв, суд враховує, що під час судового розгляду справи встановлено факт звільнення позивача внаслідок виникнення конфлікту з директором відповідача. В своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що заяву на звільнення від 05.08.2019 він також направляв директору [PERSON] на його мобільний номер телефону в WhatsApp, так як останній не хотів приймати та підписувати її. Звернув увагу, що до справи не надано належних та допустимих доказів «забрання» ним заяви на звільнення від 05.08.2019 (розписка, опис поштового відправлення та квитанції поштового відправлення, тощо), а тому оригінал заяви на звільнення від 05.08.2019 знаходиться у відповідача. Заява ж від 13.08.2019, на яку посилається відповідач, була написана ним для звільнення з посади юриста ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ». З вказаного підприємства його було звільнено 14.08.2019. При написанні заяви на звільнення з посади юриста ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ» ним помилково було вказано назву відповідача та ПІБ директора [PERSON] , оскільки останній також був директором ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ» до зміни директора на [PERSON] .. Відповідач знайшов його помилково написану заяву, яка не була знищена, і використовує в своїх цілях. Представник відповідача у запереченні на відповідь на відзив вказав, що надання позивачем копії його заяви про звільнення від 05.08.2019 підтверджує знаходження у нього її оригіналу, так як заяву про звільнення від 05.08.2019 позивач забрав після врегулювання конфлікту. Вказане підтверджується і поданням ним повторної заяви про звільнення від 13.08.2019, яку він віддав саме керівнику відповідача, а не ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ». Якщо ж дійсно писав на ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ», то яким чином вказана заява з`явилася б у відповідача, який прийняв її до виконання. Зважаючи, що сторонами не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються щодо доведення дати та причини звільнення, суд, вирішуючи спір в даній частині, виходить з фактів наявності двох заяв, які написані позивачем, відсутності наказу про звільнення за заявою від 05.08.2019, а також враховує показання свідка [PERSON] , який показав, що як йому здається, позивач звільнявся приблизно в один час з двох підприємств, які знаходилися за однією адресою. Однак, точно не впевнений. Копії платіжних доручень №1623 від 01.10.2019 на суму 6258 грн. 37 коп. та №1621 від 01.10.2019 на суму 12589 грн. 98 коп. (а.с. 96-97) підтверджують перерахування заробітної плати відповідачем на рахунок позивача за серпень та липень 2019 року відповідно. Аналіз судом змісту довідок відповідача №73, 74 від 15.10.2019 про нарахування та видачу заробітної плати (а.с.84-86), звітних відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам по ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» за період з квітня по серпень 2019 року, з врахуванням показань свідка [PERSON] , дає підстави суду вважати доведеними обставини грубого порушення відповідачем діючого законодавства в частині бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо оплати праці, зокрема Закону України «Про оплату праці» (ст. 24), Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148, а також підтверджують і несвоєчасність виплати відповідачем заробітної плати у строки визначені КЗпП України та колективним договором (а.с.188-196). Так, суми нарахованої заробітної плати наведені в довідці відповідача не відповідають сумам, які містяться у звітних відомостях про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам по ТОВ «Бахмачгазбудсервіс». Згідно поданих відомостей за квітень місяць 2019 року сума нарахованої заробітної плати склала 15000 грн. 00 коп., (сума єдиного внеску 3300 грн. 00 коп.), згідно довідки сума внеску 2925 грн. 00 коп.; за травень місяць 2019 року сума нарахованої заробітної плати - 13620 грн. 69 коп., (сума єдиного внеску - 2996 грн. 55 коп.), згідно довідки сума нарахованої заробітної плати - 14655 грн. 18 коп., а сума внеску - 2857 грн. 76 коп.; за червень місяць 2019 року сума нарахованої заробітної плати - 15000 грн. 00 коп., (сума єдиного внеску 3300 грн. 00 коп.); за липень місяць 2019 року сума нарахованої заробітної плати - 13043 грн. 48 коп., (сума єдиного внеску 2869 грн. 57 коп.), згідно довідки сума нарахованої заробітної плати - 15639 грн. 73 коп., а сума внеску - 3049 грн. 75 коп.; за серпень місяць 2019 року сума нарахованої заробітної плати - 5748 грн. 50 коп., (сума єдиного внеску 1264 грн. 67 коп.), згідно довідки сума нарахованої заробітної плати - 7774 грн. 38 коп., а сума внеску - 1516 грн. 01 коп.. Відповідно згідно звітних відомостей сума нарахованої заробітної плати позивачу за відпрацьований період склала: 15000 грн. 00 коп. + 13620 грн. 69 коп. + 15000 грн. 00 коп. + 13043 грн. 48 коп. + 5748 грн. 50 коп. = 62412 грн. 67 коп., в той час як згідно довідки - 68069 грн. 29 коп.. Свідок [PERSON] підтвердила факт перерахування коштів в рахунок оплати праці нею на рахунок позивача на прохання бухгалтера ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» [PERSON] .. Кошти перераховувалися на її рахунок через [PERSON] , яку вона не знає. Кошти вона перераховувала не тільки [PERSON] .. Будь-які документи на оформлення її повноважень на отримання заробітної плати не оформлялися. Зважаючи, що позивач заперечив факт отримання заробітної плати у вказаний спосіб; виписки по його рахунку (а.с. 12-21), хоча і підтверджують перерахування коштів [PERSON] , однак не містять призначення платежу, а тому вказані обставини, які не ґрунтуються на законі, суд не може покласти в основу рішення по справі, як такі, що свідчать про виплату заробітної плати позивачу. З огляду на зміст правових норм ст.ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України, роз`яснень викладених в п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не може бути покладено в основу рішення і заяву позивача про визнання документів, які долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, до заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву та надані на виконання ухвали суду, недопустимими, так як хоча копії і не засвідчені з дотриманням в повній мірі вимог закону, але представники відповідача підтверджували достовірність відомостей, що містять зазначені документи і не просили виключити їх із числа доказів; відповідачем же не подано відповідних доказів, які спростовують значення відомостей оспорюваних документів і могли бути підставою неприйняття їх до уваги під час оцінки доказів. З урахуванням вищевикладеного, суд відмічає, що відповідачем дійсно порушувалося законодавство про працю, у зв`язку з чим заява позивача про його звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України була правомірною в силу того, що вказана норма регламентує можливість розірвати трудовий договір за ініціативи працівника через невиконання роботодавцем законодавства про оплату праці та має юридичним наслідком, відповідно до ст. 44 КЗпП України, можливість отримання вихідної допомоги, проте зважаючи на наявність заяви позивача на звільнення від 13.08.2019 на підставі ст. 38 КЗпП України, яку було прийнято до виконання відповідачем, та не можливість покладення в основу рішення по справі твердження позивача про фактичне адресування вказаної заяви директору ТОВ «МАС ЕНЕРДЖІ», допущення ним помилки, так як відповідачем вказані доводи заперечуються, а будь-якими об`єктивними доказами вказана інформація не підтверджена, а також враховуючи доведену вище протиправність наказу директора ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14.08.2019 «Про звільнення», приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» в частині зміни формулювання причин звільнення та приведення цього наказу у відповідність з чинним законодавством про працю шляхом зміни формулювання причини звільнення, зазначивши: «Змінити формулювання причини звільнення [PERSON] , викладеної в наказі директора ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14.08.2019, з «за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України» на «за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України». Позовна вимога [PERSON] про визнання дати та формулювання причин звільнення незаконними не підлягає задоволенню, так як не відповідає завданням цивільного судочинства щодо ефективного захисту прав особи, а є підставою для зміни судом формулювання причин звільнення та зазначення причини звільнення у точній відповідності з чинним законодавством та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону, що в свою чергу є належним способом відновлення прав позивача, на захист якого був поданий цей цивільний позов. З огляду на зміст ст.44 КЗпП України та причину звільнення не підлягає задоволенню вимога про стягнення вихідної допомоги при звільненні. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст.21 ЗУ «Про оплату праці»). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України). Належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідачем проведено виплату позивачу заробітної плати в повному обсязі, відповідачем не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи судом, як зазначалося вище. Таким чином, з врахуванням сум перерахування заробітної плати відповідачем на рахунок позивача за серпень та липень 2019 року, сума заборгованості по заробітній платі позивача становить: 62412 грн. 67 коп. (сума нарахованої заробітної плати за період роботи позивача згідно звітних відомостей) - 6258 грн. 37 коп. (виплачена сума за серпень 2019 року) - 12589 грн. 98 коп. (виплачена сума за липень 2019) = 43564 грн. 32 коп.. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому, до стягнення підлягає сума заборгованості по заробітній платі в межах позовних вимог - 41446 грн. 56 коп.. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначальними при застосуванні положень статті 117 КзПП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Відповідачем не доведено, що позивачеві не виплачено належні від підприємства суми не з їх вини. Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів протягом 162 робочих днів (з 14.08.2019 по 24.04.2020). В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідачем заборгованість по заробітній платі в повному обсязі не погашено до даного часу, тобто відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно звітних відомостей сума нарахованої заробітної плати позивачу за червень та липень 2019 року склала 15000 грн. 00 коп. + 13043 грн. 48 коп. = 28043 грн. 48 коп.. З врахуванням того, що кількість відпрацьованих днів за вказані місяці складає 18 днів у червні та 23 у липні, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить: 28043 грн. 48 коп.: 41 день = 683 грн. 98 коп.. З позивачем в день звільнення мав бути проведений розрахунок. Відповідно з відповідача слід стягнути невиплачену заборгованість по заробітній платі в сумі 41446 грн. 56 коп. та компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середнього заробітку за час затримки - по день ухвалення рішення, яка складає: 683 грн. 99 коп. (середньоденний заробіток) х 162 (робочі дні з часу звільнення, з 14.08.2019 по 24.04.2020 - день ухвалення рішення) = 110806 грн. 38 коп. (середній заробіток за час затримки по день ухвалення рішення). В задоволенні решти вимог по стягненню середнього заробітку слід відмовити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації за 8 днів невикористаної щорічної відпустку, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що у період з 26.07.2019 по 03.08.2019 позивач перебував за межами України (а.с. 3,5 т.2) та відповідно не міг перебувати на робочому місці. Однак, поряд з цим, суд не може покласти вказаний факт в основу рішення по справі в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, так як представником відповідача підтверджено, що документально відпустка оформлена не була, оскільки позивачем не було відпрацьовано 6 місяців у товаристві. В табелі обліку робочого часу йому ставилися робочі дні та за цей період нараховувалася заробітна плата. Питання притягнення позивача до відповідальності на той час не ставилося. За таких обставин, підлягає стягненню на користь позивача компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями) розрахунок компенсації за невикористану відпустку проводиться виходячи із кількості календарних днів за період з 01.04.2019 по 01.08.2019, за вирахуванням святкових та неробочих днів, що становить 122 дні. Враховуючи сукупний розмір заробітної плати за період з 01.04.2019 по 01.08.2019, яка дорівнює (15000 грн. 00 коп. + 13620 грн. 69 коп. + 15000 грн. 00 коп. + 13043 грн. 48 коп.) = 56664 грн. 17 коп.; кількість робочих днів у вказаний період - 83, календарних днів за вказаний період - 122, кількість днів невикористаної щорічної відпустки - 8 (24 дні відпустки : (365-11 -святкові та неробочі дні) = 0, 0677966 Х 122 календарні дні = 8,2711852 днів ), розмір компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 5471 грн. 60 коп., а не 5775 грн. 84 коп., як зазначено позивачем у позовній заяві, а саме: розмір заробітної плати з 01.04.2019 по 01.08.2019, яка дорівнює (15000 грн. 00 коп. + 13620 грн. 69 коп. + 15000 грн. 00 коп. + 13043 грн. 48 коп.) = 56664 грн. 17 коп.: 83 робочі дні у періоді = 682 грн. 70 коп. (середньоденний заробіток) х 8 днів відпустки = 5471 грн. 60 коп.. Таким чином, виходячи з встановлених фактичних обставин, меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень діючого законодавства України та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині виплати позивачу заробітної плати за один місяць (без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 532 грн. 50 коп. ( за вимогами про зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені), та судовий збір у розмірі 1576 грн. 18 коп. в доход держави.

Outcome: partial