Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13 жовтня 2003 року. Мотивує свій позов тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Позивач є спадкоємцем майна померлого батька за заповітом, прийняв спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просить визнати його право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов підтримав повністю, просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача - Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 19 квітня 2016 року в реєстрі за №31 стверджується, що [PERSON] все належне йому майно заповів [PERSON], тобто позивачу. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Свідоцтвом про народження стверджується, що позивач [PERSON] є сином померлого [INFO] року [PERSON] Довідкою Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області №938 від 27 червня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] та син [PERSON], тобто позивач, спадкоємцем за законом є син [PERSON] Останній прийняв спадщину шляхом спільного проживання. Заповіт [PERSON] не змінений і не скасований. З заяви [PERSON] вбачається, що вона відмовляється від успадкування належної їй обов'язкової частки в спадщині після померлого [PERSON] на користь [PERSON] З спадкової справи, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 14 липня 2017 року за №341/2017 вбачається. що після померлого [INFO] року [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON], тобто позивач. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. З Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13 жовтня 2003 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 липня 2017 року стверджується, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13 жовтня 2003 року.

Outcome: approved