Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», Банк), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про включення до реєстру кредиторів. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 01 вересня 2014 року уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозиту) на суму 10 000 доларів США зі сплатою 8,5 відсотків річних строком до 28 лютого 2015 року. По закінченню вкладу кошти перераховуються на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № [NUMBER] . 15 січня 2015 року позивач уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозит) через електронну систему Банку - myDELTA на суму 5 000 доларів США зі сплатою 8,5 відсотків річних строком до 15 квітня 2015 року. 02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №71 від 08 квітня 2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №147 від 03.08.2015 р. строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно. Постановою НБУ №664 від 02 жовтня 2015 року, вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Рішення про відкликання банківської ліцензії та початок ліквідації АТ «Дельта Банк» були опубліковані 08 жовтня 2015 року. 25 листопада 2015 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» із кредиторською вимогою та 01 лютого 2016 року отримав лист-відповідь від 01 грудня 2015 року №05-3191856. Цим листом АТ «Дельта Банк» повідомило позивача, що згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду. Таким чином, кредитори Банку мали можливість заявити свої вимоги до Банку з 08 жовтня 2015 року до 09 листопада 2015 року. Відповідно до ч. 18 ст. 49 зазначеного Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. 16 червня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив позивачу гарантовану виплату у розмірі 200 000 грн. Залишок суми депозитних коштів за договором від 15 січня 2015 року склав 5090,92 доларів США та 3575,61 доларів США на рахунку в банку на ощадній картці. У лютому 2015 році позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду, в якому просив зобов`язати уповноважену особу Фонду АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. поновити строк прийняття кредиторської вимоги позивача до реєстру акцептованих кредиторів та включити позивача до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, у розмірі 8666,53 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації Банку 183 297,10 грн. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо відмови у включенні [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» за вкладами згідно договорів, укладених ним та АТ «Дельта Банк» від 01 вересня 2014 року та 15 січня 2015 року. Зобов`язано уповноважену особу Фонду АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити [PERSON] до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, з кредиторською вимогою у розмірі 8 666, 53 доларів США за договорами банківського вкладу від 01 вересня 2014 року та 15 січня 2015 року, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації банку - 183 297, 10 грн. В решті вимог відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Фонду ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити [PERSON] до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, з кредиторською вимогою у розмірі 8 666, 53 доларів США за договорами банківського вкладу від 01 вересня 2014 року та 15 січня 2015 року, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації банку - 183 297,10 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року скасовано. Провадження у справі № 821/19/16 закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив поновити строк на подання заяви на включення до реєстру акцептованих кредиторів та включити позивача до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, у розмірі 8666,53 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації Банку 183 297,10 грн. Судові витрати покласти на відповідача, у тому числі витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн та судовий збір в сумі 840,80 грн. Ухвалою судді від 25 вересня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 03 листопада 2020 року від ПАТ «Дельта Банк» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що 16 червня 2015 року позивач отримав виплату гарантованої суми вкладу в сумі 200 000 грн. Згідно зі статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду право своєї вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої суми відшкодування за вкладами не заявляються. Таким чином, позивач мав звернутися зі своїми вимогами до Банку в період з 08 жовтня 2015 року до 09 листопада 2015 року. Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування. Вимоги не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. У такому випадку наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року підготовче провадження закінчено та призначено справу до судового розгляду по суті. 08 грудня 2020 року від Фонду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що граничний строк приймання кредиторських вимог обмежений саме моментом надходження кредиторських вимог до 09 листопада 2015 року, а не моментом здавання кредиторської вимоги до пункту поштового зв`язку. Отже, факт звернення позивача із кредиторськими вимогами до банку у встановлений частиною п`ятою статті 45 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строк документально не підтверджений. Крім того, відповідно до статті 48 цього Закону саме уповноважена особа фонду на ліквідацію складає реєстр акцептованих кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів, а Фонд затверджує його. Таким чином, вимоги до Фонду є передчасними. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договори банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у доларах США, на суму вкладу в розмірі 10 000 доларів США, строком дії до 28 лютого 2015року за № [NUMBER] та на суму 5 000 доларів США, строком дії до 15.04.2015р. за № 00000009933930. 02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №71 від 08 квітня 2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №147 від 03 серпня 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року включно. Постановою НБУ №664 від 02 жовтня 2015 року, вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Рішення про відкликання банківської ліцензії та початок ліквідації АТ «Дельта Банк» було опубліковані 08 жовтня 2015 року. 25 листопада 2015 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» із кредиторською вимогою та 01 лютого 2016 року отримав лист-відповідь від 01 грудня 2015 року №05-3191856. Цим листом АТ «Дельта Банк» повідомило позивача, що згідно з ч. 5ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду. Таким чином, кредитори Банку мали можливість заявити свої вимоги до Банку з 08 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 49 зазначеного закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. 16 червня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив гарантовану виплату [PERSON] у розмірі 200 000 грн. Залишок суми депозитних коштів за договором від 15 січня 2015 року склав 5090,2 доларів США та 3 575,61 доларів США на рахунку в банку на ощадній картці. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо відмови у включенні [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» за вкладами згідно договорів, укладених ним та АТ «Дельта Банк» від 01 вересня 2014 року та 15 січня 2015 року. Зобов`язано уповноважену особу Фонду АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити [PERSON] до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, з кредиторською вимогою у розмірі 8 666, 53 доларів США за договорами банківського вкладу від 01 вересня 2014 року та 15 січня 2015 року, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації банку - 183 297, 10 грн. В решті вимог відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Фонду ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. включити [PERSON] до реєстру акцептованих кредиторів за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, з кредиторською вимогою у розмірі 8 666, 53 доларів США за договорами банківського вкладу від 01 вересня 2014 року та 15 січня 2015 року, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації банку - 183 297, 10 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року скасовано. Провадження у справі № 821/19/16 закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452-VI). Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону №4452-VI Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №4452-VI управління поточною діяльністю Фонду здійснює виконавча дирекція Фонду. Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в ст. 12 Закону №4452-VI. Зокрема, відповідно до п. 2, п. 4 ч.3 цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Повноваження виконавчої дирекції Фонду визначені в ст. 12 Закону №4452-VI. Зокрема, відповідно до п. 2, п. 4 ч.3 цієї статті виконавча дирекція Фонду у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Згідно до ч. 2 ст. 26 Закону №4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №4452-VI відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (ч. 6 ст. 26 Закону №4452-VI). Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами регулюється ст. 27 Закону №4452-VI. Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню. При цьому, у відповідності до ч. 6 ст. 27 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №4452-VI. Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону №4452-VI протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно ч 3 ст. 28 Закону №4452-VI фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. Статтею 45 Закону №4452-VI визначено, що фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 48 даного Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Згідно до ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 Закону №4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку (ч. 3, ч. 4 ст. 49 Закону №4452-VI). Таким чином, законодавством у галузі гарантування вкладів фізичних осіб регламентовано порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів і відсотків, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. У статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року (далі - Конвенція) зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «AliљiжandOthers v. BosniaandHerzegovina, Croatia, Serbia, SloveniaandtheformerYugoslavRepublicofMacedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102). У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» («SukhanovandIlchenko v. Ukraine») від 26 червня 2014 року, заява № 68385/10 і 71378/10, § 53). Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» («East/WestAllianceLimited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168). Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було би непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц та постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц . Так відповідно до інформації у посвідченні моряка, позивач з 28 липня 2015 року до 22 листопада 2015 року перебував за межами України та працював на судні за контрактом, тому в період, коли кредитори мали звертатися зі своїми кредиторськими вимогами до банку, позивач не був обізнаний з рішенням Фонду про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку та не мав змоги подати відповідну заяву у визначений законом строк з поважних причин. Вказані обставини відповідачем не оспорюються. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивач має право на включення до реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «Дельта Банк» за вимогою вкладників фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, у розмірі 8666,53 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ на момент початку ліквідації Банку 183 297,10 грн. Судові витрати покласти на відповідача, у тому числі витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн та судовий збір в сумі 840,80 грн Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають частковому задоволенню, оскільки наявні поважні причини пропуску строку на включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» і відсутні обставини, які б могли свідчити про нехтування кредитором [PERSON] його правом заявити вимоги до Банку. Що стосується посилань Фонду про те, що саме уповноважена особа фонду на ліквідацію складає реєстр акцептованих кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів, а Фонд затверджує його, тому вимоги до Фонду є передчасними не заслуговують на увагу, оскільки уповноважена особа Фонду здійснює і повноваження Фонду при реалізації повноважень Фонду, пов`язаних з ліквідацією неплатоспроможного банку, одним з яких є формування реєстру акцептованих вимог кредиторів та формування реєстру вкладників. Оскільки уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає або як представник Фонду, або як представник банку, то вона, як самостійна особа - не може бути стороною у справі. Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 18 серпня 2020 року до позовної заяви позивач додав додаткову угоду від 17 липня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 14 липня 2020 року з детальним описом робіт на суму 4000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 4 000 грн та ордер на надання правничої допомоги від 14 серпня 2020 року. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства просудові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п.36). Таким чином, розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані позивачем є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, оскільки цей розмір доведений та документально підтверджений.

Outcome: partial