Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є його матір'ю, проте ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться його долею та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги, За місцем реєстрації не проживає, не працює, зловживає спиртними напоями. З 2010 р. його вихованням займається бабуся. Відсутність рішення суду про позбавлення батьківських прав матері унеможливлює його перебування під піклуванням. Просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно нього, неповнолітнього [PERSON], року народження та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі ? частини від усіх доходів (заробітку), мінімальний розмір яких на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення ним повноліття, на користь особи, яка буде його виховувати. Ухвалою суду від 06.06.2018 р. провадження по даній справі відкрито. У строк, встановлений судом, відповідач відзив не надав. Позивач у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Третя особа - Орган опіки та піклування Селидівської міської ради - у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу без участі представника. З урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно дост.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов'язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.6,7,12). Батько дитини - [PERSON] - помер [INFO] (а.с.6). Мати дитини вихованням та забезпеченням дитини не займається. Як вбачається з Акту від 04.06.2018 р., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте не мешкає за зазначеною адресою з 2010 р. (а.с.8). Як вбачається з висновку, Орган опіки та піклування Селидівської міської ради, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні сина, не утримує його та не спілкується з ним. Зі слів сусідів веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто змінює місця тимчасового мешкання. З 2010 р. вихованням неповнолітнього [PERSON] займається бабуся [PERSON] Вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо не виконує свої батьківські обов'язки. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.І ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до положень ст.81 ч.І ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні сина, не утримує його та не спілкується з ним. З 2010 р. вихованням неповнолітнього [PERSON] займається бабуся [PERSON], а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає доведеним той факт, що відповідач не піклується про свого неповнолітнього сина, ухиляється від своїх обов'язків по його вихованню, а тому підлягає позбавленню батьківських прав та з неї слід стягнути аліменти на утримання дитини. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved