Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем та зареєстрований в реєстрі за №18315. Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що 14\~серпня 2020\~року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем видано виконавчий напис №18315 про стягнення з боржника [PERSON] на користь відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором 490908175 від 14 серпня 2013 року в сумі 28\~249,83 грн., період стягнення відповідно до виконавчого становить 16.01.2019 року по 11.03.2020 року. Вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем,проте безспірність заборгованості та умови кредитного договору нотаріусом перевірено не було, а сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої. Жодної вимоги та жодного розрахунку щодо суми заборгованості та виконавчий напис позивач від відповідача не отримувала. Також звертає увагу на те, що виконавчий напис вчинено після спливу трьохрічного строку виникнення права вимоги за даним кредитним договором також з порушенням строку нараховано відсотки. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено за відсутності достовірної інформації щодо заборгованості боржника. Таким чином,\~порушені вимоги\~ Закону\~України «Про\~нотаріат»,\~а також\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України.\~Тому просить\~визнати виконавчий\~напис таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та стягнути\~з відповідача\~на її\~користь судовий збір в сумі 1362 грн. та витрати на правову допомогу 6000 грн. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Надано відповідачу термін на подання відзиву, а третій особі термін на надання пояснень. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року заяву про застосування заходів забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 14\~серпня 2020\~року приватним\~нотаріусом Житомирського\~міського нотаріального\~округу Горай\~Олегом Станіславовичем\~та зареєстрований\~в реєстрі\~за №18315 про\~стягнення з\~боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості. Представник відповідача ТзОВ «Вердикт капітал» подав до суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, які б свідчили про протилежне. Крім того, вказав, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про безспірність забргованості. Ці обставини встановлюються судом за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відтак вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з дотриманням відповідних строків та чинного законодавства, зокрема згідно Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вважає, що позов до задоволення не підлягає, в задоволенні такого просить відмовити. Крім того, представником відповідача подано клопотання про зменшення вират на правову допомогу в якому представник відповідача просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу з огляду на те, що до позовної заяви позивачем не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату витрат правничої допомоги, аналогічну позицію представником відповідача викладено у запереченнях на відповідь на відзив. Представником позивача подано відповідь на відзив, яка є аналогічною наведеним мотивам позовної заяви, у відповіді на відзив представник позивача звертає увагу на те,що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості та умов кредитного договору, крім того, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено поза межами трьохрічного строку вчинення даної нотаріальної дії та нарахування відсотків проведено за період 16.01.2019 року по 11.03.2020 року, що не передбачено кредитним договором. Позивач позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують, просять такий задоволити. Представник відповідача ТзОВ «Вердикт капітал» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. також в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомив. З врахуванням наведеного вважаю за можливе здійснити розгляд справи у відсутності вказаних сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши представленні по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Захист прав\~боржника в\~процесі вчинення\~нотаріусом виконавчого\~напису відбувається\~в спосіб,\~передбачений підпунктом\~2.3\~пункту 2\~Глави 16\~розділу ІІ\~Порядку,\~-\~шляхом надіслання\~іпотекодержателем повідомлень\~-\~письмової вимоги\~про усунення\~порушень іпотекодавцю\~та боржнику,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641 св 18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Судом встановлено, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. видано виконавчий напис №18315 про стягення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» заборгованості за кредитним договором №490908175 від 14 серпня 2013 року за період з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року в сумі 28249,83 грн. (а.с.17) Як вбачається\~із вказаного\~вище виконавчого\~напису відповідач\~отримав право\~вимоги за\~кредитним договором №490908175\~від 14\~серпня 2013\~року,\~укладеним між\~Публічним акціонерним\~товариством «Альфа Банк», правонаступником всіх прав і обов`язків якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договорами від 21 червня 2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1К1/Веста від 28 грудня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №16-01/19/1 від 16 січня 2019 року є відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал». З наявного в матеріалах справи кредитного договору №490908175 від 14.08.2013 року укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач ТзОВ «Вердикт капітал» (а.с.18-19) вбачається, що позивач [PERSON] отримала кредит в сумі 4\~417,27 грн. з встановленою процентною ставкою за користування кредитом 39,90% річних. Пунктом 2.3 вказаного договору передбачено,що датою остаточного повернення кредиту є 15.08.2014 року. Як вбачається з оспорюваного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Відтак суд\~приходить до\~висновку про\~те,\~що вказана\~у виконавчому\~написі заборгованість\~не може\~вважатися обгрунтованою,\~що дає\~підстави вважати,\~що приватний\~нотаріус при\~вчиненні оспорюваного\~виконавчого напису\~не перевірив,\~чи подано\~на обґрунтування\~стягнення документи згідно яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, як зазначалось вище пунктом 2.3 вказаного кредитного договору передбачено,що датою остаточного повернення кредиту є 15.08.2014 року, з наявної в матеріалах справи виписки з особового рахунка (а.с.22), оплати за кредитним договором №490908175 від 14.08.2013 р. не поступали. Відповідно до ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша\~статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша\~статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). При розгляді даної справи суд враховує те, що Верховний Суд у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої\~статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дійшов висновку про те, що\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до\~статті 259 ЦК України\~збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Зазначив, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У зв`язку із цим відхилив доводи про необхідність застосування нотаріусом позовної давності в три роки, а щодо пені в один рік, оскільки сторони у встановленому законом порядку збільшили позовну давність до 5 років, а в подальшому до 50 років. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи №916/3006/17 (провадження № 12-278гс18)\~Велика Палата Верховного Суду відступила від цього висновку, оскільки вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором.\~Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій\~передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. \~Разом з тим відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою\~ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. \~Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Як вбачається з матеріалів справи оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами трьохрічного строку встановленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають до задоволення. Задовольняючи позов,\~у відповідності\~до вимог\~ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути понесені\~останнім та\~документально підтверджені\~(а.с.7)\~судові витрати,\~що становлять\~1362\~грн.\~судового збору\~та 6000\~грн.документально\~підтверджених витрат\~на правову допомогу.

Outcome: approved