Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] в межах своєї частки в розмірі 90/100 загальної площі приміщення, шляхом вселення та не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 03.04.1996 року відповідач [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах на той час неповнолітнього сина [PERSON] - позивача, придбала у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 21 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м. Згідно умов договору відповідачу [PERSON] належить 1/10 частка квартири, а 9/10 частини квартири належить позивачу. Відповідача [PERSON] відносно позивача було позбавлено батьківських прав та позивачу було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач протягом тривалого часу чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю, перешкоджає йому вселитись у спірне помешкання. Іншого житла позивач немає. В добровільному порядку відповідач відмовляється впускати позивача та не бажає врегулювати даний спір в позасудовому порядку. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача [PERSON] . Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.04.1996 року відповідачем [PERSON] , яка на той час діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина позивача [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 03.04.1996 року. Відповідно до умов договору купівлі-продажу нерухомості від 03.04.1996 року позивачу на праві власності належить 9/10 частина вищевказаної квартири, відповідачу [PERSON] 1/10 частини вищевказаної квартири. Власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] , який також зареєстрований у ній з 02.04.1989 року. Встановлено, що відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно позивача та позивачу було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві №518/03-68 від 24.05.2005 року. Як зазначає позивач, відповідач протягом тривалого часу проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги та чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Позивач бажає вселитись у спірну квартиру, оскільки іншого житла він немає, однак відповідач не пускає його. Вказане підтверджується зверненням до КМП «Індустріальне» (а.с. 8), зверненням до [PERSON] (а.с. 7). Для повного та об`єктивного вирішення справи ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року було призначено в справі судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, однак вказана експертиза проведена не була у зв`язку у зв`язку з несплатою експертизи, що підтверджується повідомленням КНДІСЕ від 21.06.2019 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.11.2019 року було призначено в справі судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, однак вказана експертиза проведена не була у зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів справи та відсутністю попередньої оплати за проведення експертизи, що підтверджується повідомленням КНДІСЕ від 01.07.2020 року. Позивач просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] в межах своєї частки в розмірі 90/100 загальної площі приміщення, шляхом вселення та не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні [PERSON] своєю 9/10 частиною квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності Зазначені обставини не спростовані відповідачем, оскільки жодних заперечень чи пояснень від відповідача не надходили. Отже, на думку суду, позивач, який в установленому законом порядку є власником 9/10 частини квартири [ADDRESS] , має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю частиною житлового приміщення. Таким чином, відповідач проживаючи у спірній квартирі, 9/10 частини якої належить позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому відповідача слід зобов`язати не чинити перешкод [PERSON] , у праві користування та розпоряджання 9/10 частиною квартири [ADDRESS] . Відповідно до 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved