Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про вилучення та повернення транспортного засобу забезпеченого на пільгових умовах, посилаючись на те, що інвалід війни І групи [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації транспортним засобом М1 ЗАЗ 110384-40, 2010 року випуску. Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу серії НДЦ № 993922 від 23 лютого 2011 року, транспортний засіб М1 ЗАЗ 110384-40, 2010 року випуску, колір королівський синій, номер кузову Y6D110387В014178, номер двигуна 247700В0786005, виготовлений 28 грудня 2010 року ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», отриманий Головний управлінням для [PERSON]. 22 лютого 2011 року [PERSON] письмово звернувся до Головного управління про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету, якому розяснено вимог Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, що підтверджується відповідним зобовязанням. Тоді ж інваліду видано довідку про реєстрацію автомобіля від 22 лютого 2011 року. На підставі рішення колегії Головного управління від 28 квітня 2011 року № 5-2 право керування автомобілем передано сину інваліда, [PERSON]. 21 жовтня 2012 року [PERSON] помер. 08 листопада 2012 року управлінням праці направлено лист відповідачу в якому розяснено порядок повернення та перереєстрації легкового автомобіля ЗАЗ, яким був забезпечений інвалід. 29 жовтня 2015 року Департаментом соціального захисту населення направлено повторно лист-повідомлення про повернення автомобіля. Відповідачем добровільно легковий автомобіль до Департаменту управління не повернуто, в звязку з цим звернулися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив вилучити у відповідача спірний автомобіль та передати його Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, а також стягнути з відповідача на користь Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів судовий збір в сумі 1 218,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що автомобілем він не користується і де він на даний час знаходиться йому не відомо. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства та Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19 липня 2006 року, інвалід війни I групи [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації транспортним засобом М1 ЗАЗ 110384-40, 2010 року випуску. Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу серії НДЦ № 993922 від 23 лютого 2011 року, транспортний засіб М1 ЗАЗ 110384-40, 2010 року випуску, колір королівський синій, номер кузову Y6D110387В014178, номер двигуна 247700В0786005, виготовлений 28 грудня 2010 року ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», отриманий Головний управлінням для [PERSON]. 22 лютого 2011 року [PERSON] письмово звернувся до Головного управління про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету, якому розяснено вимог Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, що підтверджується відповідним зобовязанням. Тоді ж інваліду видано довідку про реєстрацію автомобіля від 22 лютого 2011 року. На підставі рішення колегії Головного управління від 28 квітня 2011 року № 5-2 право керування автомобілем передано сину інваліда, [PERSON]. 21 жовтня 2012 року [PERSON] помер. Пунктом 16 Порядку, передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сімї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім»ї якого шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається члену сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час стерті інваліда або протягом шести місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та уми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових мовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою повертається сума, що була сплачена інвалідом за автомобіль, згідно з оціночною вартістю автомобіля на день подання заяви, визначеною за рахунок коштів спадкоємця. У разі коли інвалід, що був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), на день смерті не зареєстрував його в установленому порядку, сума, сплачена ним за автомобіль, повертається його спадкоємцю згідно з оціночною вартістю автомобіля. Автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. 08 листопада 2012 року управлінням праці направлено лист відповідачу в якому розяснено порядок повернення та перереєстрації легкового автомобіля ЗАЗ, яким був забезпечений інвалід. 29 жовтня 2015 року Департаментом соціального захисту населення направлено повторно лист-повідомлення про повернення автомобіля. Відповідачем добровільно легковий автомобіль до Департаменту управління не повернуто, та не виконані інші дії, ним порушено вимоги пункту 16 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 № 999. Посилання відповідача на ту обставину, що йому не відоме місцезнаходження спірного автомобіля, судом оцінюється критично, оскільки не підтверджено належними доказами. З Облікової картки транспортного засобу від 08 лютого 2016 року, зазначений автомобіль до цього часу зареєстрований за [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] помер, автомобіль відповідно до вимог пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Головного управління. Так як автомобіль у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідачем до Головного управління в добровільному порядку не повернутий, суд вважає право позивача на володіння автомобілем порушеним, а тому підлягає захисту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved