Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить автомобіль марки Фольксваген, д.н.з. [NUMBER] . 19.07.2018р. близько 09:30 год. [PERSON] припаркував свій автомобіль по вул. Пекарській, 52 у м. Львові , та коли о 10 год. вийшов з лікарні побачив, що на його автомобіль впало дерево. Після цього позивач викликав поліцію і написав заяву з приводу даної події. В подальшому ним було отримано відповідь з Личаківського відділу поліції що вказана подія носить цивільно-правовий характер та має вирішуватись в судовому порядку. Внаслідок падіння дерева авто позивача зазнало пошкодження, чим позивачу було спричинено матеріальний збиток. Сума збитків визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження. Просить суму збитків стягнути солідарно з перелічених відповідачів з мотивів, що останні зобов`язані контролювати та проводити обстеження зелених насаджень у районі з метою запобігання нещасним випадкам. Тому, вважає в цілому винними відповідачів у спричинені шкоди позивачу, яку просить стягнути солідарно. Крім того, просить стягнути судові витрати по справі, витрати на експертизу та витрати на евакуацію автомобіля. У підтвердження вимог покликається на висновок експертного автотоварознавчого дослідження, відповідь Личаківського відділу поліції та інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Представник відповідача Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Сачала І.Л., проти позову заперечила та пояснила, що шкода позивачу заподіяна не з вини райадміністрації, оскільки з її сторони не було жодної протиправної поведінки чи бездіяльності, котра може бути у причинному зв`язку із пошкодженням ТЗ позивача. Натомість районна адміністрація не є балансоутримувачем вказаного дерева, а тому не може нести відповідальність за заподіяну шкоду позивачу. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, в підготовчому судовому засіданні заявив усне клопотання про визнання Львівської міської ради неналежним відповідачем, оскільки згідно ухвали Львівської міської ради існує розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради та затверджене відповідне положення. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2018 року близько 09:30 год. по вул. Пекарській, 52 у м. Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось падіння дерева, внаслідок якої автомобіль марки Фольксваген, д.н.з. [NUMBER] , (який на праві приватної власності належить [PERSON] ) отримав технічні пошкодження. Згідно висновку № 110 експертного автотоварознавчого дослідження від 24.07.2018р. вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля марки Фольксваген, д.н.з. [NUMBER] , на момент огляду, становить 94882.58 грн. (а.с. 10-25). З даним висновком суд погоджується, такий проведений фахівцем у галузі автотоварознавчого дослідження. Встановлено що Львівська міська рада не визначала балансоутримувача дерев, що ростуть по вул. Пекарській, 52 у м. Львові , а Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради не є балансоутримувачем дерев, що ростуть по вказаній вулиці. Пунктом 9 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Положеннями статті 25, частини першої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади Відповідно до пункту 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105, якими врегульовано питання утримання зелених насаджень (далі - Правила), до елементів благоустрою віднесено, зокрема, зелені насадження (у тому числі, снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях. Пунктом 5.5 вказаних Правил передбачено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі. Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві. Відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Тобто, організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а тому обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок падіння дерева, не може бути покладено на Львівську міську раду, як орган місцевого самоврядування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2018 року у справі № 2-1474/11-ц. За змістом статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тому суд приходить до переконання про безпідставність вимог про стягнення із вказаних відповідачів завданої шкоди. Враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed