Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 28565,68 доларів США, що за курсом 22.01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.07.2015 року складає 628730,57 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 13.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KGCNA800000899. Згідно договору банк надав кредит в розмірі 5087,37 доларів США на термін до 12.06.2013 року , а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором . Відповідач станом на 23.07.2015 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 28565,68 доларів США, яка складається з: заборгованість по кредиту 3760,11 доларів США., заборгованість по процентам за користування кредитом- 2178, 05 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 1678,60 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором 19577,83 доларів США а також штрафи відповідно до договору : штраф (фіксована частина) 11,36 доларів США та штраф (процентна складова) 1359,73 доларів США та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 9430,96 грн. В судовому засіданні представником позивача позов підтримано повністю. Відповідачем надано заперечення проти позову з посилання, що кредит брався на купівлю автомобіля ВАЗ 21070 , 2006 року, в сумі 23280 грн., що еквівалентно 5087,37 дол. США при курсі 4,72 грн. за 1 дол. США на термін до 12.06.2013 року . Щомісячно з липня по жовтень 2008 року включно сплачувалося по кредиту. Та на початку листопада 2008 року було незаконно вилучено вказаний автомобіль, вилучення даного автомобіля відбулося з метою подальшого продажу та погашення кредиту в банку. 26.02.2009 року надано довіреність щодо розпорядження вказаним автомобілем, кошти від продажу даного автомобіля повинні були передатися для погашення боргу по кредиту . Представник відповідача вважає вимоги банку безпідставними та необґрунтованими. Заявляє про невідповідність розрахунків, реалізацію автомобіля через значний час після його передачі банку в рахунок заборгованості, безпідставність зарахування частини коштів від реалізації автомобіля на рахунок штрафних санкцій, нарахованих банком та заявляє про пропуск банком строку позовної давності і у зв»язку з чим застосування наслідків пропуску позовної давності і відмови в задоволенні позову. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення кредитного договору №KGCNA800000899 від 13.06.2008 року ( а.с.7-14). Відповідно до даного договору датою видачі кредиту є не пізніше 13.06.2008 року , а датою погашення є 12.06.13року у вигляді 5087,37доларів США від 16,92% річних та з урахуванням положень ст.. 3.3. Договору позичальник доручив банку без додаткового узгодження перерахувати кредит в сумі 23280грн. на поточний рахунок автосалону ( т.1 а.с. 14 зворотня сторона). Зазначене також підтверджується і листом банку від 12.06.2008 року ( т.1 а.с. 64). Відповідач сплачував кошти відповідно до умов договору , частково підтвердженням чого є надані копії квитанцій ( а.с. 39.40 т.1). Згідно пояснень представника банку відповідно до рішення Кіровського районного суду від 17.05.2011 року судом були задоволені вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет застави автомобіль ( а.с. 49 т.1). При цьому , копія рішення суду не надана, а оцінка транспортного засобу зроблена 11.06.2008 року ( 29100грн.) ( а.с. 183/190), тобто до рішення суду 25.03.2009 року ( а.с. 102-109 т.1). При наявності акту передачі на зберігання транспортного засобу на охоронювану стоянку Приватбанка даного автомобіля - автомобіль передано банку ще 18.10.2008 року ( а.с. 112 т.1). Згідно довідки рахунку даний автомобіль продано за 16689грн. 19.09.2013 року ( а.с. 114 т.1). Надані виписки та меморіальні ордери від 10.09.2013 року вказують на те, що кошти від реалізації пішли на погашення штрафу у сумі 1043,98 дол. США та простроченого тіла кредиту - у сумі 1043,97 дол. США. Це підтверджується і випискою з рахунку ( а.с. 231 т.1). Згідно розрахунку (а.с.2-3, 4-5 ) заборгованість станом на 23.07.2015 р. - 28565,68 доларів США, яка складається з: заборгованість по кредиту 3760,11 доларів США., заборгованість по процентам за користування кредитом- 2178, 05 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 1678,60 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором 19577,83 доларів США а також штрафи відповідно до договору : штраф (фіксована частина) 11,36 доларів США та штраф (процентна складова) 1359,73 доларів США . Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового роту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності повязуєтьсяне тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13,та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15, які згідно зі ст. 360 ЦПК України є обов»язковою для усіх судів України. Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 13.06.2008 року, строк дії договору до 12.06.2013 року, при цьому позивачем зазначено про рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки від 17.05.2011 рокута про передачу автомобіля відповідачем добровільно предмета застави згідно акту передачі на зберігання транспортного засобу на охоронювану стоянку Приватбанка даного автомобіля - автомобіль передано банку ще 18.10.2008 року. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку щодо безпідставності вимог позивача і відмові в їх задоволенні повністю. Отримання банком автомобіля 18.10.08 року і реалізація його в 2013 році не дає права банку на стягнення з відповідача заборгованості за весь цей період з усіма нарахування відсотків , пені та штрафів. Суду не надано розрахунку тих штрафів , пені і вартості перебування автомобіля на стоянці в рахунок чого було від реалізації автомобіля зараховано половину коштів в розмірі 1043,98 дол. США. За відсутності вказаного рішення суду про звернення стягнення на предмет застави , за відсутності розрахунків боргів та зарахованих проплат від реалізації суд відмовляє в задоволенні позову по суті позовних вимог , позов є безпідставним та необґрунтованим . Тому, суд не вирішує питання про застосування наслідків пропуску позовної давності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При винесенні рішення , суд керується ст.. 11 ЦПК України , щодо розгляду справи в межах позовних вимог і на підставі доказів , наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються, а залишаються по фактично понесеним сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed