Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи втратившим право на користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири під [ADDRESS], яка нележить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лимар О.А., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 22 лютого 2006 року за р. № 473. У вказаній квартирі разом зі нею зареєстрований син- [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 1959 року народження, який зареєстрований, але не проживає з 18 жовтня 2014 року. Реєстрація відповідача у вказаному будинку створює перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю, а тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 38 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 25а, 32), направлені за місцем реєстрації особи та повернулися до суду з відміткою , що особа за даною адресою не проживає. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], є власником квартири під номером [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лимар О.А., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 22 лютого 2006 року за р. № 473 (а. с. 10) та витягом з державного реєстру речових прав нерухомого майна про реєстрацію права власності № 30596456 від 08.12.2014 року (а. с. 11) . У вказаній квартирі разом з позивачем зареєстрований син- [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 1959 року народження, який зареєстрований, але не проживає з 18 жовтня 2014 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Автомобіліст» від 11 листопада 2015 року №66 (а. с. 13). Відповідно до ст.. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю та відповідач не є членом сім»ї та без поважних причин понад один рік не проживає, що підтверджується поясненнями свідків, належним чином оформлених (а. с. 39-43 ). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 487,20 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved