Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому з врахуванням уточнень, просив розірвати кредитний договір №б/н від 30.12.2005 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він дізнався про те, що Ленінським районним судом м.Дніпропетровська з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.12.2005 року, зазначивши, що він не укладав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, просив позов задовольнити з підстав в ньому викладених. Представник відповідача 15 листопада 2013 року надав заяву в якій проти проведення почеркознавчої експертизи заперечував. 03 квітня 2014 року представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач у своєму позові посилається на те, що Ленінським районним судом м.Дніпропетровська з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором №бн від 30.12.2005 року в розмірі 23629,17 гривень. Також, позивач у своєму позові посилався на те, що він кредитний договір №бн від 30.12.2005 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладав та кредитні кошти не отримував. На момент підписання спірного договору позивач втратив свій паспорт. Судом встановлено, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 04.02.2014 року (а.с.92-95) підпис від імені позивача в графі «підпис», на зворотній стороні кредитного договору №б/н від 30.12.2005 року укладеному між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» - виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідування підпису [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного по справі договору. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 цього кодексу. Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ч.1 ст.1054 Цивільного Кодексу України передбачає за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 Цивільного Кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Тобто, до кредитних відносин застосовуються норми закону, що регулюють договір позики. Згідно ч.1 ст.1051 Цивільного Кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вирішуючи вимоги позивача щодо розірвання кредитного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач не підписував спірний договір, що є підставою для визнання спірного договору розірваним. Судові витрати у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України покладаються на сторону проти якої постановлено рішення пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: approved