Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення коштів, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно договору про надання споживчого кредиту № 02/250Ф від 04.12.2007р., укладеного між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 200000грн., за користування яким зобов'язався сплатити 16,16% у період з 04.12.2007р. по 03.12.2012р., та 21,16% річних у період після 03.12.2012р. зі сплатою 0,2 % від суми кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, із кінцевим терміном повернення 03.12.2012р. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язується на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань відповідача за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту. Відповідач також зобов'язується здійснювати погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі та на умовах, передбачених договором. Згідно з кредитним договором, банк нараховує проценти, а відповідач до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору, сплачує проценти банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту). Кредитним договором також передбачено, що у випадку порушення строку повернення кредиту, та/або строків сплати процентів, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. В результаті порушення умов кредитного договору, за [PERSON] за період з 04.12.2007р. по 24.06.2014р. обліковується заборгованість в розмірі 439796,11грн., а саме: 170000,03грн. - кредит; 131932,35грн. - проценти; 21200,46грн. - комісія за РКО; 116663,73грн. - пеня. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Якубовський О.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях обставини, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не висловлювався. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] позов не визнав, покликаючись на викладені в письмовому запереченні (а.с.29-31) обставини. Просив у задоволенні позову відмовити у зв'язку з спливом позовної давності. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04.12.2007р. між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 02/250Ф, (а.с.5-8,9,10), згідно якого останній отримав кредит в розмірі 200000грн. за користування яким зобов'язався сплатити 16,16% у період з 04.12.2007р. по 03.12.2012р., та 21,16% річних у період після 03.12.2012р. зі сплатою 0,2 % від суми кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, із кінцевим терміном повернення 03.12.2012р. Згідно з вимогами п. 1.1 кредитного договору відповідач зобов'язується на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань відповідача за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості (а.с.15) [PERSON] порушував графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачував. Таким чином [PERSON] за період з 04.12.2007р. по 24.06.2014р. має непогашену заборгованість в розмірі 439796,11грн., а саме: 170000,03грн. - кредит; 131932,35грн. - проценти; 21200,46грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості; 116663,73грн. - пеня. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором відповідачем (його представником) суду не подано. В той же час суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що з 16.05.2009р. позивач дізнався про порушення свого права і як наслідок позовна давність сплила 17.05.2012р., оскільки ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з п. 1.1 договору про надання споживного кредиту, сторонами погоджено кінцевий строк погашення кредиту - 03 грудня 2012 року, тому перебіг позовної давності починається саме з цієї дати. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, який висловлений у Постанові від 01.10.2014р. (справа № 6-133цс-14), зокрема: «за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України)». Крім цього, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Судом встановлено, що сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки - п. 5.9 договору. Тому враховуючи вищенаведене, те, що взяті за договором зобов'язання відповідачем не виконані, суд вважає, що підстав для задоволення заяви та застосування спливу давності у даному спорі немає, відтак у суду є всі підстави стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved