Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 04-04-126-00347 від 28 липня 2004 року, визнання припиненим договору оренди земельної ділянки без номеру та дати, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», зареєстрованого у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі за № 04-04-126-00347 від 28 липня 2004 року та стягнення судового збору. 14 серпня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року задоволено клопотання позивача, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено до проведення експертизи. 08 листопада 2018 року в звязку з надходженням висновку експерта провадження у справі поновлено. Того ж дня судом прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету та підстав позову в редакції, що розглядається. В обґрунтування позову в уточненій редакції позивач із посиланням на норми ст.ст. 2, 13, 14, ч. 1 ст. 19, ст.ст. 31, 34 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст.16, ч. 1-4 ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 215, ч.\~1\~ст.\~321,ст.387 ЦК України зазначає, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 112884, виданого Новомосковською районною державною адміністрацією 28 листопада 2003 року [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] (надалі - позивач), передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,2075 га кадастровий номер 1223286000:02:017:2112, розташовану на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У 2003 році між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» (далі - відповідач) укладений договір оренди земельної ділянки, належної позивачу. Вказаний договір оренди без дати та номеру зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 28 липня 2004 року за № 04-04-126-00347. В день державної реєстрації договору оренди позивач передала відповідачу земельну ділянку за актом приймання-передачі. В пункті 2.3 договору оренди земельної ділянки сторони передбачили, що договір укладено терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять девять днів. Тобто договір повинен був втратити свою чинність наприкінці липня 2009 року. Однак, після закінчення строку дії договору відповідач продовжував утримувати у себе земельну ділянку, використовуючи її для вирощування сільськогосподарських культур. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути земельну ділянку з оренди, однак представники відповідача повідомляли її про неможливість передачі земельної ділянки начебто через автоматичне продовження даного договору. У 2016 році позивач усно звернулася до відповідача з метою зясування підстав відмови товариства повернути їй земельну ділянку з оренди. На підтвердження правомірності використання земельної ділянки, представники відповідача надали позивачу примірник договору оренди земельної ділянки від 28 липня 2004 року, а також примірник додаткової угоди до цього договору, якою основний договір було продовжено до 31 грудня 2021 року. Додаткова угода до договору оренди земельної ділянки №04-04-126-00347 від 28 липня 2004 року зареєстрована в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 04 травня 2009 року за № 04-09-126-01797. Позивач зазначає, що Додаткову угоду, зареєстровану 04 травня 2009 року вона не підписувала, продовжувати орендні відносини із відповідачем після 2009 року наміру не мала. Вважає договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1223286000:02:017:2112, укладений із відповідачем, припиненим, а угоду такою, що підлягає визнанню недійсною. Оскільки позивач не підписувала додаткову угоду до договору, а отже її волевиявлення на укладення такого правочину не було та сторонами не дотримана обовязкова письмова форма правочину, яка встановлена законодавством для договорів даного виду. Про те, що угода позивачем не підписувалась свідчать також і висновки експерта, той факт, що у 2009 році (на момент складення додаткової угоди) позивач мала прізвище [PERSON], оскільки 02 липня 2004 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Оскільки договір оренди припинив свою дію, позивач вважає, що відповідач повинен повернути їй земельну ділянку, яку останній незаконно утримує та компенсувати витрати з оплати судового збору в сумі 1280,00 грн., витрати, повязані із проведенням експертизи в сумі 8 236,80 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., що разом складає 15 516,80 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у задоволенні позову із посиланням на положення ст.ст. 2, 13, 18, ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі», п.1-3, 5 ст.203, ст. 215 ЦК України просив відмовити, подавши суду письмові заперечення проти первісного позову. Згідно з запереченнями відповідач фактично визнав факт укладання первісного договору оренди. Щодо укладання додаткової угоди зазначив, що в період використання земельної ділянки відповідачем, позивач жодного разу не звернулась до відповідача з письмовою заявою про припинення відносин оренди, а в 2009 році підписала додаткову угоду про продовження терміну дії основного договору до 31 грудня 2021 року, зареєстровану в Новомосковському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії центру Державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 04 травня 2009 року за № 04-09-126-01797. Зазначив, що оспорювана додаткова угода про продовження строку основного договору оренди земельної ділянки укладена в письмовій формі, підписана позивачем особисто, пройшовши відповідну державну реєстрацію. Позивач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладення даної додаткової угоди. Позивач самостійно отримувала орендну плату впродовж всіх років, отже підтверджувала той факт, що дана додаткова угода підписана нею та основний договір оренди землі було продовжено строком до 31 грудня 2021 року. Додаткова угода про продовження терміну основного Договору оренди земельної ділянки є чинним на момент звернення з позовною заявою, не була достроково припинена чи визнана судом недійсна. Державна реєстрація правочину не скасовувалась, тобто ТОВ Агрофірма «Олімпекс-Агро» є належним орендарем зазначеної земельної ділянки. В судове засідання представник відповідача повторно не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на заяву про зміну предмету та підстав позову, однак заяву про розгляд справи у його відсутність, обґрунтування поважності причин неявки не надав. Таким чином, з урахуванням положень ч.3 ст.223 ЦПК України, подання заперечень проти первісного позову, в яких, фактично, відповідач виклав свою позицію щодо позову, невиконання без поважних причин процесуального обовязку щодо явки в судове засідання, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність представника відповідача, розглянувши справу за наявними матеріалами. Справа, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 112884, виданого Новомосковською районною державною адміністрацією 28 листопада 2003 року [PERSON], передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,2075 га кадастровий номер 1223286000:02:017:2112, розташовану на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.7/. У 2003 році між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки, належної позивачу, згідно з яким позивач передала, а відповідач прийняв у оренду земельну ділянку № ?-112 розміром 1,2075 га, належну позивачу. Сторонами в договорі визначено розмір орендної плати у грошовій формі, яка становить 1,5 % від грошової оціни землі 206,31 грн. та в пункті 2.3 договору оренди земельної ділянки сторони передбачили, що договір укладено терміном на чотири роки одинадцять місяців двадцять девять днів. Визначено обовязок орендаря повернути за актом орендодавцю земельну ділянку після закінчення терміну Договору оренди. Вказаний договір оренди без дати та номеру зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 28 липня 2004 року за № 04-04-126-00347 /а.с.8/. В 2003 році позивач передала відповідачу земельну ділянку за актом приймання-передачі /а.с.9/. 02 липня 2004 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с.6/. Також матеріали справи містять додаткову угоду б/н б/д до договору оренди земельної ділянки № 04:04:126:00347 від 28 липня 2004 року, із змісту якої вбачається, що ТОВ «Олімпекс-Агро» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 04:04:126:00347 від 28 липня 2004 року, згідно з якою, окрім іншого внесли зміни в абз.1 п.2.3 Термін дії Договру, Розділу 2 Умови Договору, виклавши його в наступній редакції: «Договір діє до 31 грудня 2021 року» /а.с.47/. Згідно з висновком експертів № 1136/1160-18 від 16 липня 2018 року за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів по цивільній справі № 183/3850/17 встановлено, що первинний підпис (виконаний фарбувальною речовиною синього кольору) у вигляді літерного позначення прізвища: «Попа» від імені [PERSON] у Додатковій угоді до Договору оренди земельної ділянки, площею 1,2075 га, кадастровий номер 1223286000:02:017:2112, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі за № 04-09-126-01797 від 04 травня 2009 року - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Вторинний підпис, що виконаний фарбувальною речовиною чорного кольору штрихами обводки поверх первинного у вигляді позначення прізвища «Попа» від імені [PERSON] у Додатковій угоді до Договору оренди земельної ділянки, площею 1,2075 га, кадастровий номер 1223286000:02:017:2112, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованої у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі за № 04-09-126-01797 від 04 травня 2009 року - виконаний з метою симуляції виконання досліджуваного літерного підпису «Попа» із навмисною первинною технічної підготовкою або маскування первинного запису з метою перешкоди ідентифікації виконавця, тому цей вторинний підпис не досліджувався експертом. Експертами в мотивувальній частині висновку вказано, що порівнюючи та аналізуючи виявлені ознаки розбіжностей по загальним та окремим ознакам підписного почерку було встановлено, що вони стійкі, суттєві у своїй сукупності диференціюють почерки та дають підставу зробити категоричний висновок про виконання первинного досліджуваного підпису (виконаний фарбувальною речовиною синього кольору) у вигляді літерного позначення прізвища «П о п а» у графі «Орендодавець» у Додатковій угоді до Договору оренди земельної ділянки №04:04:125:00347 від 28 липня 2004 року не [PERSON], а іншою особою /а.с.62-68/. Також матеріали справи містять надані відповідачем копію довідки про виплату орендної плати за 2013-2014 роки в натуральній формі, за 2015 рік частково шляхом перерахування коштів в установу банку, частково в грошовій формі, за 2016 рік в розмірі 2080 грн. в грошовій формі [PERSON] /а.с.24/ та копію відомості про виплату орендної плати з витягом з книги обліку виплаченої орендної плати пайовика з відомостями про отримання о/п за 2016 рік у сумі 2080,00 грн. 27 грудня 2016 року [PERSON], яка містить підпис особи про одержання /а.с.25/. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу правових підстав права користування відповідачем земельною ділянкою, належною позивачу та повернення земельної ділянки. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ч.1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» визначає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені особи. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» порушення вимог статті 4, так само як і недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, є підставою для визнання договору недійсним. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Стаття 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент укладання та закінчення строку дії основного Договору оренди) передбачала, що Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1-4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і вілпошпяти його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, надані позивачем докази у виді висновку експертів доводять, що позивач особисто не підписувала додаткову угоду до договору оренди, не була ознайомлена з її змістом, не виявляла волевиявлення на продовження орендних відносин із відповідачем, не давала згоди на реєстрацію Додаткової угоди. Про означене свідчить також і те, що на момент державної реєстрації основного договору, додаткової угоди прізвище позивача та орендодавця було змінено на [PERSON], в той час, як в додатковій угоді вказано дошлюбне прізвище позивача [PERSON]. Додаткову угоду складено та подано на реєстрацію відповідачем без відома позивача, що суперечить п. 3 ст. 203 ЦК України, та є беззаперечною підставою для визнання додаткової угоди недійсною. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди підтверджені належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності підтверджують доводи позивача про порушення відповідачем його майнових прав шляхом, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Розглядаючи позовні вимоги в частині витребування майна з незаконного володіння суд виходить з наступних норм законодавства. Ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно з п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі, в тому числі, закінчення строку, на який його було укладено. За ч.1 ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Як встановлено судом, договір оренди землі № 04-04-126-00347 був укладений строком на чотири роки одинадцять місяців двадцять девять днів. Тобто, його дія тривала з моменту державної реєстрації до 26 липня 2009 року. Договором не передбачено можливості та порядку пролонгації договору Враховуючи висновок суду про визнання недійсною додаткової угоди, відповідач був зобовязаний повернути позивачу земельну ділянку після закінчення строку дії договору. Проте, станом на 26 липня 2009 року діяла редакції статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка передбачала, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Враховуючи той факт, що доказів письмового заперечення позивача протягом липня серпня 2009 року проти продовження строку дії основного Договору, здійсненого листом-повідомленням суду не надано, як і не надано доказів неналежного виконання обов'язків відповідачем, однак відповідач продовжив користуватися земельною ділянкою, суд приходить до висновку, що договір оренди фактично був продовженим на той самий строк, на який було укладено основний договір, тобто до 24 липня 2014 року. Встановлені обставини свідчать про правомірне продовження користування земельною ділянкою до цієї дати. Водночас, станом на 24 липня 2014 року стаття 33 Закону України «Про оренду землі» викладена в редакції Закону № 3038-VI від 17 лютого 2011 року та передбачала наступне. [PERSON] закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник мас право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 2 ст. 16 ЦК України перелічені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2), відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи той факт, що після 24 липня 2014 року відповідач не звертався до відповідача щодо продовження строку дії договору оренди (доказів чого суду не надав), фактично продовжив використання земельної ділянки, належної позивачу та враховуючи визнання судом недійсною додаткової угоди до договору оренди, якою встановлювався інший строк дії договору оренди, позовні вимоги [PERSON] в частині витребування земельної ділянки з незаконного володіння підтверджені належними та допустимими доказами, підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку право власності позивача є порушеним відповідачем та позивач в результаті дій відповідача позбавлена можливості володіти та користуватися належною їй земельною ділянкою. Крім того, за ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Так, посилання відповідача на те, що позивач отримувала орендну плату за договором по 2016 рік, не зверталася до відповідача щодо повернення земельної ділянки, а тому, фактично, своїми діями надала свою згоду на укладання додаткової угоди та продовження використання земельної ділянки відповідачем не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки доказів того, що позивач була ознайомлена зі змістом додаткової угоди відповідачем не надано, в той час, як законодавством визначено обовязкову письмову форму для даних видів правочинів, основним договором оренди не передбачено можливості пролонгації договору та визначено обовязок відповідача повернути земельну ділянку після закінчення строку дії Договору, нормами договору передбачено форму орендної плати в грошовій формі, в той час, як в наданій довідці вказано про натуральну форму виплати до 2014 року. Більш того, належних та допустимих доказів отримання позивачем грошових коштів, вказаних в довідці у виді оригіналів для огляду в судовому засіданні суду не надано. Внаслідок викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 1280,00 грн., понесла витрати на оплату послуг експерта за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 8236,80 грн., а також витрати, повязані із правовою допомогою, які підтверджені матеріалами справи та розмір яких перевірено судом у сумі 6000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved