Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом в якому із урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути із HACK «Оранта» на свою користь 5 000 грн. моральної шкоди, 21 981 грн. 57 коп. як відшкодування матеріальних збитків у вигляді втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу) за 2012-2013 роки, 2 318 грн. 22 коп. в якості відшкодування коштів витрачених на придбання лікарських препаратів під час лікування та 13 000 грн. на проведення операції колінного суглобу, а всього на суму 42 299 грн. 79 коп. Із [PERSON] позивач просив стягнути 200 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 14.05.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 березня 2013 року у кримінальній справі № 1/0624/180/2012 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в НАСК «Оранта». Висновком судово-медичної експертизи від 14.01.2013 року №175 встановлено втрату позивачем загальної втрати працездатності внаслідок завданої травми стопи на 25%. Крім того, як зазначає [PERSON] у позові, під час ДТП також було травмовано і задню хрестоподібну зв'язку правого колінного суглобу позивача, що призвело до вираженого порушення функції суглобу, а імплантація при лікуванні ушкодження зв'язок колінного суглобу потребує комплекту для артроскопії колінного суглобу, вартість якого складає 13 000 гривень, не враховуючи також тих коштів, які були затрачені позивачем на власне лікування. Позивач посилається й на те, що втрата ним загальної працездатності на 25% призвела до звільнення із посади вантажника та переведення на посаду ліфтера за місцем роботи, що призвело до суттєвого зменшення заробітку. Окрім цього позивач вказує, що одержані внаслідок ДТП тілесні ушкодження, а також протиправна поведінка відповідача відносно нього під час ДТП, відразу після ДТП і протягом усього часу досудового і судового слідства, яка виявилась в злісному ухиленні від будь-якої допомоги позивачу під час перебування на оперативному лікуванні та під час проходження амбулаторного лікування завдала йому значних душевних страждань, у зв'язку із чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник позивача зазначив, що його довіритель не отримав від відповідача [PERSON] ніякого матеріального відшкодування. Обґрунтовуючи суму відшкодування матеріальних збитків у вигляді втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу) позивача зазначив, що доходи [PERSON] за період його роботи у 2012 році на ТзДВ «ЖЛ» склали 50 534,33 грн. Натомість після переведення на посаду ліфтера внаслідок отриманої 14.05.2012 року травми та втрати працездатності на 25% доходи його довірителя у 2013 році становили 28 552,76 грн., а тому із страхової компанії і підлягає стягненню різниця між отриманими доходами за 2012 та 2013 роки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не погоджувався із сумою моральної шкоди, яку просив стягнути із нього позивач. Послався на те, що визнав свою вину у скоєному за його участі ДТП, звернув увагу суду на те, що сам визвав одразу після цього викликав швидку медичну допомогу та міліцію. Зазначив, що позивачу моральну шкоду повинна відшкодувати страхова компанія в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Його представник в судовому засіданні послався на відсутність доказів, що позивач отримав травму коліна саме внаслідок ДТП, на відсутність доказів переведення [PERSON] на іншу нижче оплачувану посаду безпосередньо у зв'язку із втратою працездатності на 25%, а також не погодився із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, яку останній хоче стягнути із його довірителя. Вважає як і [PERSON], що заподіяну позивачу моральну шкоду повинна відшкодувати НАСК «Оранта». Представник НАСК «Оранта» в судовому засіданні зазначив, що хоча потерпілий і не звертався до них із вимогами про виплату страхового відшкодування однак НАСК «Оранта» визнала ДТП, яке відбулось 14.05.2012 року, страховим випадком. Визнав позовні вимоги в частині 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 2 318 грн. 22 коп. витрат [PERSON] на придбання лікарських препаратів під час лікування та 13 000 гривень вартості комплекту для артроскопії колінного суглобу (а.с. 116). Не погодився із вимогами стосовно відшкодування матеріальних збитків у вигляді втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу) позивача вказуючи, що позивач помилково послався на положення на редакцію ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що не діяла на час виникнення спірних правовідносин, а потрібно було б керуватись положеннями ст. 25 даного закону. Тим не менш страхова компанія і в цьому разі не повинна нести відповідальність оскільки за вимогами ст. 25 Закону відшкодуванню підлягають тільки витрати за період перебування потерпілого на лікарняному, а як вбачається із наявних в матеріалах справи довідок про доходи позивача - на час перебування останнього на лікарняному всі доходи йому виплачувалися в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому відшкодуванню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14.05.2012 року внаслідок ДТП, що сталась в смт. Черняхові по вул. Коростенській №1 неподалік приміщення продуктового магазину «Квара», [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. За наслідками розгляду справи по факту ДТП вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 28.03.2013 року у кримінальній справі № 1/0624/180/2012, залишеним у цій частині без змін Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05.11.2013 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та засуджено до покарання відповідно до санкції ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Статтею 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні (кримінальній справі), що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у НАСК «Оранта», що підтверджується полісом №АВ/5678772, укладеним на строк із 09.05.2012 по 08.05.2013 року включно (а.с. 75). Згідно змісту полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., а також полісом передбачена франшиза в сумі 500 грн. Як вбачається із висновку про розмір збитку лікаря-експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» [PERSON] від 18.02.2014 року сума збитку, що підлягає відшкодуванню за понесені [PERSON] витрати на купівлю ліків та яка підтверджується відповідними чеками й квитанціями, становить 2 318 грн. 94 коп. (а.с. 67). За встановлених обставин суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення із НАСК «Оранта» на свою користь 2 318 грн. 22 коп. в якості відшкодування коштів, витрачених на придбання лікарських препаратів під час лікування. Пунктами 22.1 та 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого. Таким чином суд частково задовольняє вимоги [PERSON] щодо стягнення із страхової компанії моральної шкоди в сумі 2 550 грн. 00 коп. як 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 зазначеного вище Закону. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідної процесуальної дії, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити цю дію, у повноваженнях на її вчинення. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довіреності, виданої 15.01.2014 року НАСК «Оранта» на ім'я Слепенчука О.В. представник страхової компанії наділений повноваженнями визнавати позовні вимоги на суму, що не перевищує 10 000 грн. (а.с. 65). За встановлених обставин суд не приймає визнання позову НАСК «Оранта» у справі в частині стягнення із страхової компанії на користь позивача 13 000 грн. на проведення операції колінного суглобу оскільки такі дії представника виходять за межі наданих йому повноважень. Окрім цього, єдиним доказом на підтвердження суми коштів, необхідних для проведення операції колінного суглоба, є наданий позивачем рахунок №070-13 від 08.04.2013, виданий ФОП [PERSON] (а.с. 104). Суд не вважає такий доказ належним та не приймає його до уваги, оскільки строк дії рахунку становив тільки 5 днів і на час розгляду справи він був неактуальним. До того ж такий рахунок не відображає суму вартості операції, а вказує лише на вартість комплекту для артроскопії, яка не була оплачена позивачем. Суд не вбачає й підстав для стягнення із НАСК «Оранта» 21 981 грн. 57 коп. як відшкодування матеріальних збитків у вигляді втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу) за 2012-2013 роки з огляду на наступне. Як вбачається із довідки №2 від 10.01.2014, виданої ТзДВ «ЖЛ», [PERSON] працював на товаристві із 12.10.2001 по 30.12.2013 року, при цьому 01.09.2007 року з посади охоронника був переведений в склад готової продукції вантажником, а 05.12.2012 року переведений в дільницю з ремонту та експлуатації вантажо-піднімальних механізмів (а.с. 99). Згідно наявних в матеріалах справи довідок про доходи позивача за 2012-2013 роки випливає, що доходи [PERSON] за 2012 рік склали 50 534 грн. 33 коп., а доходи за 2013 рік - 28 552 грн. 76 коп. (а.с. 100-101). Звертаючись із вимогами про відшкодування матеріальних збитків у вигляді втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу) за 2012-2013 роки позивач зазначав у заяві про збільшення позовних вимог від 03.09.2014 року (а.с. 111), що обов'язок такого відшкодування покладається на страхову компанію відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В останній заяві про уточнення позовних вимог від 24.11.2014 року позивачем був визначений розмір такого відшкодування як різниця між отриманими доходами в 2012 та відповідно в 2013 роках. Як встановлено судом, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) на відміну від положень ст. 1195 ЦК України не передбачав можливість відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу), однак відшкодуванню підлягали згідно положень ст.ст. 25, 26 даного Закону не отримані доходи у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності, а також доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Відповідно до довідки ТзДВ «ЖЛ» №6784/2 від 12.11.2014 року [PERSON] після отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень був непрацездатним у періоди із 14.05.2012 по 04.06.2012, з 05.06.2012 по 12.07.2012, з 13.07.2012 по 30.08.2012, що підтверджується листками непрацездатності. Окрім цього, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого за ф. 027/о позивач у період із 03.10.2012 по 17.10.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 68-69). За даний період, що підтверджується довідкою про доходи позивача за 2012 рік, [PERSON] виплачувалась заробітна плата у розмірі, яку він отримував до потрапляння у ДТП. Суд критично ставиться до довідки ТзДВ «ЖЛ» №6783/2 від 12.11.2014 про те, що [PERSON] був переведений 05.12.2012 року за станом здоров'я на посаду ліфтера, так само як і до наявних в матеріалах справи письмових пояснень менеджера з адміністративної діяльності ТзДВ «ЖЛ» [PERSON]., яка складала дану довідку, з приводу причин переведення позивача на іншу посаду, тому що ці докази не є належними та допустимими в силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України та з них неможливо встановити дійсну підставу для переведення працівника з посиланням на норми законодавства України. За правилами ст.ст. 32, 33 КЗпП України переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків тимчасового переведення працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Таким чином, переведення позивача на посаду ліфтера повинно було відбутись виключно за згодою останнього. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст.ст. 22, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Як було зазначено вище, різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, пов'язаних з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, інші обставини викладені в позовній заяві. Тому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, майновий стан відповідача [PERSON] (а.с. 119), суд вважає за можливе стягнути із останнього на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу як з особи, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача НАСК «Оранта» в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати у вигляді судового збору в сумі 344 грн. 00 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial