Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій, із урахуванням уточнених вимог, просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із його матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, встановити факт його постійного проживання разом із його батьком [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після смерті діда відкрилася спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , що належала йому на праві спільної часткової власності. Інша половина будинку належала на праві спільної часткової власності його дружині [PERSON] . Дід позивача [PERSON] проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Заповіту від його імені не посвідчувалося. Оскільки дід заповіту не залишав, то спадкування відбулося за законом. Баба позивача [PERSON] , проживаючи з дідом на момент його смерті в с. Загірочко, прийняла спадщину, вступивши у володіння та користування спадковим будинком. 13.02.1996 [PERSON] звернулася в Ходорівську Державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, що стало підставою для заведення спадкової справи №25. Згодом баба отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частини житлового будинку в [ADDRESS] . Таким чином, маючи свою частину будинку та успадкувавши частину будинку чоловіка, вона стала фактичним одноосібним власником будинку. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок та господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] . [PERSON] проживала в с. Загірочко до дня своєї смерті. Разом з нею без реєстрації проживав її син [PERSON] та батько позивача. Від імені померлої у виконкомі сільської ради посвідчено заповіт в користь сина [PERSON] . Батько позивача [PERSON] у 2006 році переїхав проживати до себе додому в с. Загірочко. Таким чином, постійно проживаючи із своєю матір`ю, не відмовляючись від спадщини, він прийняв її, проте юридично не оформив. Після смерті своєї матері, батько позивача почав зловживати спиртними напоями, що призвело до погіршення стану його здоров`я. За таких обставин позивач переїхав проживати в село Загірочко, щоб піклуватися про батька та допомагати по господарству. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок та господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] , який він фактично успадкував після смерті своєї матері. [PERSON] проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті. Заповіту батько не залишав, тому спадкування відбулося за законом. Серед інших спадкоємців за законом, окрім позивача, була його матір [PERSON] , але спадщину вона не прийняла, оскільки проживала окремо від чоловіка в м. Новий Розділ, а заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавала. Оскільки позивач постійно без реєстрації проживав із батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв. Згодом позивач вирішив юридично оформити спадщину, а тому 04.10.2019 звернувся до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, однак нотаріус відмовив йому у його видачі, у зв`язку із відсутністю у нього правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] , що належав померлому і є спадковим майном. Позивач не може оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, оскільки не має змоги пред`явити правовстановлюючий документ на будинок. Це пояснюється тим, що у свій час баба загубила документи на будинок, а батько приймаючи його у спадщину, юридично не оформив. Вважаючи, що його спадкові права порушено, позивач звернувся із даним позовом до суду. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 22.10.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 23.02.2021. /а.с.41-42/ Ухвалою судового засідання від 23.02.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 25.05.2021, у зв`язку необхідністю уточнити позовні вимоги./а.с. 54-55/ Ухвалою судового засідання від 25.05.2021, витребувано для огляду в підготовчому засіданні із Львівського державного нотаріального архіву спадкову справу № 25 від 13.02.1996, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а підготовче засідання відкладено на 22.07.2021. Ухвалою суду від 22.07.2021 підготовче засідання відкладено на 07.10.2021, у зв`язку з необхідністю уточнення суб`єктивного складу учасників справи та наданням додаткових доказів по справі. Ухвалою суду від 07.10.2021 підготовче засідання відкладено на 18.11.2021, у зв`язку із неявкою відповідачки. Розгляд справи по суті відбувся 18.11.2021 за участю представника позивача [PERSON] адвоката Яременка І.О. та відповідачки [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. В підготовчому засіданні 18.11.2021 представник позивача [PERSON] адвоката Яременка І.О. заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] в с. Загірочко Жидачівського району на час смерті останньої, а також те, що позивач постійно проживав разом із своїм батьком [PERSON] в с. Загірочко Жидачівського району на час смерті останнього. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідачі по справі не заперечують проти задоволення позовних вимог позивачки і це не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 14.12.1995 житловий будинок за адресою [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належав [PERSON] , та [PERSON] в рівних долях кожному /а.с.88/ Згідно технічного паспорта від 26.04.2019, житловий будинок в [ADDRESS] має загальну площу 41 кв. м. та побудований у 1935 році /а. с.13-16/ Згідно витягу з ДРАЦС громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00021465670 від 16.11.2018, 26.08.1946 [PERSON] одружився із [PERSON] та після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] /а. с.11/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.11.2018, виданого повторно, [PERSON] помер [INFO] в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області у віці 84 роки /а. с.12/. Відповідно до заяв адресованих Жидачівській ДНК від 07.02.1996, [PERSON] та від 27.02.1996 [PERSON] повідомили, що на спадщину після смерті батька [PERSON] не претендують. /а.с.84-85/ Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.1995 [PERSON] успадкувала майно після смерті чоловіка [PERSON] , яке складалося з половини житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] /а.с.83/ Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.11.2018, виданого повторно, [PERSON] померла [INFO] в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області у віці 84 роки /а. с.22/. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.05.1953, [PERSON] народився [INFO] в с. Загірочку Ходорівського району Дрогобицької області, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.10/. Згідно довідки Ходорівської міської ради №163 від 14.05.2019, [PERSON] проживала в с. Загірочко до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею без реєстрації проживав син [PERSON] . Від імені померлої у виконкомі сільської ради посвідчено заповіт в користь сина [PERSON] /а. с.20/. Згідно заповіту від 23.05.1997 року, посвідченого секретарем Загірочківської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за №54, [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] /а. с.24/. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.06.2019 № 56584416, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а. с.25/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] , та [PERSON] 04.03.1978 уклали шлюбу та після чого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.9/ Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 04.05.2018, [PERSON] помер [INFO] в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області у віці 64 роки /а. с.27/. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.06.2019 №56584345, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а. с.28/. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.03.1982 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Сенів Жидачівського району Львівської області, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.9/. Згідно довідки Ходорівської міської ради №163 від 14.05.2019, що базується на записах погосподарської книги, [PERSON] проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Заповіту від його імені не посвідчувалося. /а. с.20/. Відповідно до листа приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацької А.О. №144/02-31 від 04.10.2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] , що належав померлому і є спадковим майном. /а. с.33/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачкою та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] частки в спадковому майні після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спірні правовідносини у системному взаємозв`язку регулюються чинною на час виникнення спірних правовідносин ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), за змістом якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Приписами ст. 561 ЦК УРСР 1963 року було встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Стосовно спадкування [PERSON] частки в спадковому майні після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та спадкування [PERSON] частки в спадковому майні після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. ст. 1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи судом достеменно встановлено, що [PERSON] успадкувала Ѕ частину спірного житлового будинку після смерті чоловіка [PERSON] та фактично стала власницею цілого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання [PERSON] разом із його матір`ю [PERSON] в с. Загірочко Жидачівського району на час відкриття спадщини та факт постійного проживання позивача разом із його батьком [PERSON] в с. Загірочко Жидачівського району на час відкриття спадщини, підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] в с. Загірочко Жидачівського району на час її смерті, а також те, що [PERSON] постійно проживав разом із своїм батьком [PERSON] в с. Загірочко Жидачівського району на час смерті останнього. Встановлення вищевказаних юридичних фактів має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини за законом після смерті батька. Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] був єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті спадкодавця своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). [PERSON] успадкував спірне будинковолодіння після смерті батька [PERSON] , оскільки на момент смерті останнього [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості, відповідачка проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved