Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, [PERSON], працюючи лікарем анестезіологом КЛПУ Селидівська міська лікарня, скоїв злочин передбачений ч.2 ст.140 КК України, а саме: через неналежне виконання своїх професійних обов»язків, несумлінне до них ставлення, померла [PERSON], [INFO]. Вину [PERSON] у скоєні злочину доведено постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 р., але його звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку зі спливом строку давності. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. з лікарні на користь [PERSON] матері померлої, стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 13000,00 грн. та моральної шкоди, завданої злочином 120000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. в частині стягнення матеріальної шкоди змінено та стягнуто з лікарні на користь [PERSON] у відшкодування витрат на правову допомогу 1000,00 грн. В іншій частині рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 року по справі № 242/2542/14-ц залишено без змін. Зазначені рішення суду перебувають на виконанні у Відділі ДВС Селидівського міського управління юстиції. На виконання зазначених рішень суду позивачем відшкодовано [PERSON] матеріальну та моральну шкоду у розмірі 25\~000,00 грн. відповідно до платіжних доручень: від 21.08.2015 р. № 402 на суму 5000,00 грн.; від 23.09.2015 р. № 428 на суму 5000,00 грн.; від 22.10.2015 р. № 449 на суму 5000,00 грн.; від 25.11.2015 р. № 473 на суму 5000,00 грн.; від 21.12.2015 р. № 496 на суму 5000,00 грн. Просить суд, стягнути з [PERSON] на користь комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня(ЄДРПОУ 01991116) шкоду в порядку регресу, як завдану працівником при виконанні своїх трудових обов»язків у розмірі 25 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що адміністрація Селидівської ЦМЛ не забезпечила йому належних умов для виконання його професіональних обов»язків. Ні він, ні його колеги не мали елементарних засобів. Хвора ним була напралена в дітячу обласну лікарню м.Донецька, де вона померла через тиждень. Цей факт до уваги не був прийнятий. Адміністрацією Селидівської ЦМЛ в 2005 році проводилося службове розслідування, в результаті якого його професійні дії були визнані адекватними. Йому ставилося лише порушення порядку надання інформації адміністрації Селидівської ЦМЛ. Причинно-наслідкового зв»язку для проведення кримінального слідства встановлено не було, справу було закрито, а в якості доказів була використана постанова, в якій не встановлена його вина. Вважає, що були порушені його права, передбачені Конституцією України і суд у відповідності з Законом повинен дослідити обставини та визначити частку його вини та часку вини роботодавця, вирішити чи повинен тільки він нести матеріальну відповідальність. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Судом встановлено, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13.06.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку зі спливом строків давності. Провадження по кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України закрито на підставі 49 КК України у зв»язку зі спливом строку давності. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня на користь [PERSON] стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 13000,00 грн. та моральної шкоди, завданої злочином 120000,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2014 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08.09.2014 р. в частині стягнення матеріальної шкоди змінено та стягнуто з комунальної лікувально-профілактичної установи Селидівська центральна міська лікарня на користь [PERSON] у відшкодування витрат на правову допомогу 1000,00 грн. Позивачем відшкодовано [PERSON] матеріальну та моральну шкоду у розмірі 25\~000,00 грн. відповідно до платіжних доручень: від 21.08.2015 р. № 402 на суму 5000,00 грн.; від 23.09.2015 р. № 428 на суму 5000,00 грн.; від 22.10.2015 р. № 449 на суму 5000,00 грн.; від 25.11.2015 р. № 473 на суму 5000,00 грн.; від 21.12.2015 р. № 496 на суму 5000,00 грн. Відповідно до Статуту Селидівська центральна міська лікарня за своєю організаційно-правовою формою є юридичною особою, заснованою на комунальній власності територіальної громади м.Селидове. Засновником є Селидівська міська рада. Лікарня фінансується за рахунок грошових коштів місцевого бюджету, фінансування діяльності здійснюється фінансовим управлінням Селидівської міської адміністрації виконкому Донецької області, з видатків, передбачених на охорону здоров»я. Згідно ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги до видної особи в розмірі сплаченого відшкодування. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» регресна вимога може бути пред»явлена протягом трьох років з дня виконання зобов»язання про відшкодування шкоди(відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Згідно норм ч.1, ч.2 ст.130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків; при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників ґрунтуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями(бездіяльністю) працівника. Відповідно до п. 3 ст.134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди , заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Суд не приймає доводи відповідача, оскільки вищевказані численні рішення судів набрали чинності, кошти у розмірі 25000 грн. сплачені потерпілій, тому вимоги позивача ґрунтуються на Законі. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.. На підставі ст. 1191 ЦК України, ст..ст. 130,134 Кодексу законів про працю України та,

Outcome: approved