Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01.03.2015р. по 31.12. 2015 року у розмірі 60 586,84 грн. (шістдесят тисяч п'ятсот вісімдесят шість грн. 84 коп.), середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позовної заяви у розмірі 29 347 грн. 70 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати, а також моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що з 01.07.2011 року позивач займала посаду головного бухгалтера НДІОМШБ (далі - Відповідач, Інститут). За час роботи позивачу заробітна плата виплачувалась не регулярно, заробітної плати за період березень - грудень 2015 року позивач не отримала взагалі, у звязку із чим позивач 31.12.2015 року звільнилась. Роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок, а саме з 01.03.2015р. по 31.12.2015р. На день звільнення і на дату подачі позову, позивачу не було виплачено 60 586,84 грн. Нарахування заробітної плати, яка не була виплачена, проводилась у ВП «НДІОМШБ» ДП «НТЦ «Вуглеінновація». Однак, згідно п.7 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 562 від 31.08.2015р. «Про створення шляхом виділу Державного науково-дослідного інституту організації і механізації шахтного будівництва» (додаток 4), Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва» (код 40336737) є правонаступником прав та обов'язків ДП «НТЦ «Вуглеінновація», пов'язаних з діяльністю ВП «НДІОМШБ». У судове засідання сторони не зявились, позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутності, аналогічна заява надійшла до суду і від відповідача, по суті позову покладались на розсуд суду. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Наказом директора ДНДІ ОМШБ № 39/к від 30.06.2011 року позивача прийнято на роботу на посаду завідуючого фінансово-економічним відділом головного бухгалтера із посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно довідки ДП «ДНДІОМШБ» № 01-19 від 31.03.2016 року, заробітна плата позивачу не виплачена за період з 01.03.2015 по 31.12.2015 року у розмірі 60\~586,84 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. При визначені розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги, що згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. За таких обставин, суд вважає правомірним стягнення із відповідача на користь відповідача середній заробіток за весь час затримки по день подання позовної заяви у розмірі 29 347 грн. 70 коп., який розрахований із середньоденної заробітної плати за листопад та грудень 2015 року та періоду затримки 62 робочі дні. Аналогічних висновків дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№ 6-47110св11) та від 18 липня 2012 року (№ 6-14417св12). Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка заподіяла її, за наявності її вини. Позивачем не надано належних доказів про те, що внаслідок саме протиправних дій (бездіяльності) відповідача завдана моральна шкода. На підставі викладеного,

Outcome: partial