Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 05.05.2010р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 5700 доларів США, що на день підписання даного договору становило 44916грн. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму у строк до 10.07.2010р. Однак у вказаний час відповідач борг не повернув, проте 08.07.2010р. між сторонами добровільно письмово погоджено та продовжено строк повернення грошових коштів до 01.12.2010р. 09.01.2011р. між сторонами вдруге підписана добровільна згода та продовжено строк повернення вказаних коштів до 04.03.2011р. Втретє 13.05.2011р. між сторонами підписана згода про подовження терміну повернення боргу відповідачем до 05.05.2012р., однак відповідач борг не повернув. 01.06.2013р. позивачем було надано відповідачу наступну позику в сумі 6000Євро, що станом на день отримання становило 62374,18грн., які він зобов'язувався повернути позивачу до 01.06.2014р. В загальному сума боргу по двох договорах складає 107290,18грн. Позивач пред'являв відповідачу усні вимоги щодо повернення боргу по договорах від 05.05.2010р. та 01.06.2013р., на що відповідач ухилявся посилаючись на скрутне матеріальне становище та хворобливий стан. Тому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 05.05.2010р. та 01.06.2013р. в сумі 107290,18грн., 3 % річних в сумі 12874,81грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, при цьому не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, суд розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 05.05.2010р. укладено договір позики (а.с.41), згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав позику в сумі 5700 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути у строк до 10.07.2010р. 08.07.2010 сторонами письмово погоджено та продовжено строк повернення грошових коштів до 01.12.2010р., що підтверджується письмовою розпискою (а.с.45). 09.01.2011р. Такий строк продовжено до 04.03.2011р., що підтверджується письмовою розпискою (а.с.46). 13.05.2011р. між сторонами підписана згода про подовження терміну повернення боргу відповідачем до 05.05.2012р., що підтверджується письмовою розпискою (а.с.44). 01.06.2013р. позивачем було надано відповідачу наступну позику в сумі 6000Євро, що станом на день отримання становило 62374,18грн., які він зобов'язувався повернути позивачу до 01.06.2014р., що підтверджується письмовою розпискою (а.с.42). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В той же час будь-яких доказів того, що [PERSON] борг повернуто вчасно, відповідачем суду не подано. Так. згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку три проценти річних від простроченої суми за період з 10.07.2010р. по 10.07.2014р. становлять 12874,81грн. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved