Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином в сумі 43996 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 25.07.2010 року, приблизно о 00.30 год., [PERSON], на автомобільній стоянці поблизу Дендропарку, що розташований по пр. Правди, в м. Кіровограді, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, із рюкзака, який висів у нього на лівому плечі, дістав револьвер «Альфа 440» та здійснив три постріли йому в обличчя, чим наніс тяжкі тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 399, від 29.03.2012 року. Завдані ушкодження здоров'ю потягли стійку втрату працездатності, а саме атрофація здорового нерву лівого ока (втрата функції органу). Під час кримінального провадження по цій справі 19.03.2014 року уклав з відповідачем договір про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди (реєстраційний № 163), який був нотаріально завірений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] ([ADDRESS]). Враховуючи тяжке становище відповідача, та не бажаючи йому суворого покарання, уклав цей договір, який дав можливість врахувати його як обставину, що пом'якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Договір добровільного відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передбачає відшкодування коштів у розмірі 50 000 гривень. Але відповідач не виконує свої зобов'язання, згідно укладеного договору відповідно до ст. 1202 ЦК України, що визначає порядок відшкодування шкоди завданої здоров'ю шляхом щомісячних платежів. В день укладення договору, відповідач сплатив 5000 гривень згідно умов договору, після чого на його банківський рахунок відповідачем було перераховано 1250 гривень 18.04.2014 року, 1250 гривень 20.05.2014 року, 1250 гривень 16.06.2014 року, що в сумі складає 3750 гривень, що підтверджують Довідки по картковому рахунку отримувача № 26258584 в ПАТ «Райфайзен банк Аваль» в період з 01.01.2014 року по 21.10.2014 року. З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора. Після останнього перерахування коштів 16.06.2014 року відповідач свої договірні зобов'язання щодо відшкодування шкоди не виконує. Згідно листа від 12.07.2014 року, йдеться про те, що він не має змоги відшкодовувати завдану шкоду та сплачувати кошти згідно укладеного договору, і відмовляється виконувати обов'язки покладені на нього договором добровільного відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що грубо порушує його права та інтереси згідно чинного законодавства України, у зв»язку з чим просить позов задовільнити повністю. Оскільки на момент подання позову, заборгував 43996 гривень: з урахуванням суми боргу на момент подання позову 41250 гривень, індексу інфляції в сумі 1291 гривня, 3% річних в сумі 1455 гривень. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди від 19 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №163, недійсним. На обгрунтування зустрічного позову, зазначено, що потерпілим у кримінальній справі [PERSON] був заявлений цивільний позов на суму 360000 грн., який вироком суду залишений без розгляду, у зв'язку з тим, що потерпілий не зміг визначити розмір матеріальної та моральної шкоди. Вказаний вирок суду був скасований ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.11.2012 року та кримінальна справа повернута прокурору для організації додаткового розслідування. Після довготривалого досудового розслідування кримінальна справа надійшла на розгляд Кіровського районного суду м. Кіровограда, але з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.І ст.121 КК України. Під час розгляду кримінальної справи в суді першої інстанції, за декілька днів до винесення вироку, потерпілий [PERSON] разом із своїм представником [PERSON] переконали підсудного [PERSON], у тому, що він має укласти з потерпілим договір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 50000грн., та в цьому випадку потерпілий не буде мати претензій до підсудного в частині призначення суворого покарання та підсудному не буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі. 19 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір пре добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 50000грн., без визначення розмірів моральної та матеріальної шкоди, та без надання будь-яких доказів заподіяння матеріальної шкоди у певному розмірі, а також без обґрунтування розміру моральної шкоди . Договір був нотаріально посвідчений. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.03.2014 року [PERSON] був засуджений за ч.І ст.121 КК України до 3 років позбавлення волі. При цьому, суд урахувавши лише фактичне часткове відшкодування шкоди обвинуваченим. Вирок залишений без змін. [PERSON] зазначає, що його було введено в оману, переконавши разом з своїм представником у тому, що він не буде позбавлений волі, зафіксував договором суму відшкодування шкоди, яка не доведена належними доказами та обґрунтуваннями, та за розміром не відповідає обставинам заподіяння шкоди. Відповідно до Глави 35 КПК України визначений порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод. Стаття 468 КПК України передбачає, що у кримінальному провадженні можуть бути укладені лише два види угод: угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, а також угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Як встановлено статтею 471 КПК України саме угоду: про примирення визначається сторонами розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, строк відшкодування, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням. Однак, частиною З статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Обвинувачення за ч.І ст.121 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до п.4 ст.12 КК України. Тобто, укладена угода про примирення між обвинуваченим та потерпілим, якою є по суті договір від 19.03.2014 року, суперечить діючому законодавству. Даний договір суперечить ч.З ст.203 ЦК України, оскільки було відсутнє волевиявлення учасника правочину на укладення саме даного правочину. Про що свідчить лист [PERSON] на ім'я [PERSON] про відмову від виконання договору. У зв»язку з чим просить відмовити в задоволенні позову позивача та задовільнити зустрічний позов. Судом встановлено наступні факти. 19 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір пре добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди на суму 50000грн. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.03.2014 року [PERSON] був засуджений за ч.І ст.121 КК України до 3 років позбавлення волі. Вирок апеляційною інстанцією залишений без змін. Засуджений [PERSON] повідомив листом позивача про те, що він не має змоги відшкодовувати шкоду, Відповідно до Глави 35 КПК України дійсно визначений порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод. Стаття 468 КПК України передбачає, що у кримінальному провадженні можуть бути укладені лише два види угод: угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, а також угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Як встановлено статтею 471 КПК України саме угоду: про примирення визначається сторонами розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, строк відшкодування, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином , підлягають задоволенню частково . Укладений договір від 19.03.2014 року, не є договором в розумінні ст. 468 КПК України, а врахований судом при ухваленні вироку як одна з пом»якшуючих обставин у зв»язку з чим , суд дійшов висновку щодо застосування ст. 69 КК України, про , що зазначено в Ухвалі Апеляційного суду Кіровоградської області ( а.с. 20). Відповідно до ч.З ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Договір , укладений між сторонами є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вироку Кіровського районного суду від 21 березня 2014 року, відповідача [PERSON] було визнано винними у вчинені ним злочину та призначено відповідно покарання (а.с.10). Зазначений вирок суду було оскаржено та ухвалою апеляційного суду Кіровоградької області від 16.04.2014 року вирок суду змінено в частині виключення із вироку кваліфікуючу ознаку «втрата будь- чкого органу», але він набрав законної сили (а.с.10). За правилами ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Твердження відповідача щодо відсутності волевиявлення у відповідача на укладення договору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не знайшло свого підтвердження в суді . Доводи зазначенні на обгрунтування зустрічного позову не грунтуються на законі та є безпідставними. Відповідно до договору про добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначено, що сторонни однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх вилевиялення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір не носить характеру фіктичного та удаваного правочину. При укладенні договору питання щодо розміру шкоди погоджено між сторонами. А твердження , щодо настання наслідку у вигляді призначення реального строку відбування покарання, жодним чином , не залежало від сторони данного договору. Таким чином , підлягає задоволенню позов в частині стягнення заборгованості по договору у вигляді - 41250 грн. відшкодування матеріальної та моральної шкоди . Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином , одностороння відмова від виконання зобов»язання не дозволяється. Порядок відшкодування шкоди, завдапної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я, визначено ст. 1202 ЦК України . Оскаржуваний договір не суперечить даній статті. З урахуванням індексу інфляції та умов договору станом сума індекс нарахування на 15.07.14р.-1250грн. - 0,4 5 грн на 15.08.14 -1250грн. - 0,8 10грн. на 15.09.14р. -1250грн. - 2,9 36,25грн. на 15.10.14р. - 1250грн. - 2,4 30грн. Всього заборгованість на час звернення до суду по договору складає 5000грн, індекс інфляції - 81,25грн. 3% річних до даної суми заборгованості з розрахунку за 120 днів із 365 днів складає 49,31грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійним не підлягає задоволенню у зв»язку з його необгрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вирішує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 439,96 грн.

Outcome: partial