Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою договору купівлі-продажу р №9-504 від 14.05.2009 року. 16 жовтня 2010 року позивач уклала шлюб з громадянином [PERSON] . 18.02.2011 року після укладання шлюбу [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як чоловік позивача та оселився у зазначеній квартирі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 р. шлюб між сторонами було розірвано. Одразу після розірвання шлюбу відповідач забрав усі свої речі та з`їхав з квартири, проте по теперішній час не знявся з реєстрації, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та прописку за № 13227/62 від 02.09.2019 року. Жодної участі в утримані квартири відповідач не приймає, особистих речей в квартирі не має. Формальна реєстрація відповідача в квартирі призводить до значних затрат на оплату комунальних послуг. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із проханням знятися з реєстрації, але він відмовляється, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання позивач не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача - [PERSON] надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання не з`явився відповідач, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою договору купівлі-продажу р №9-504 від 14.05.2009 року. 16 жовтня 2010 року позивач уклала шлюб з громадянином [PERSON] . 18.02.2011 року після укладання шлюбу [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як чоловік позивача та оселився у зазначеній квартирі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 р. шлюб між сторонами було розірвано. Одразу після розірвання шлюбу відповідач забрав усі свої речі та з`їхав з квартири, проте по теперішній час не знявся з реєстрації, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та прописку за № 13227/62 від 02.09.2019 року. Жодної участі в утримані квартири відповідач не приймає, особистих речей в квартирі не має. Формальна реєстрація відповідача в квартирі призводить до значних затрат на оплату комунальних послуг. Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації складеного посадовою особою ОСМД «Среднефонтанський» [PERSON] у присутності трьох мешканців будинку [ADDRESS] в якому вказано, що відповідач з 2015 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивачів створює їм перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що [PERSON] не проживає у квартирі позивача більше 4-х років, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Outcome: approved