Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 20 липня 2013 року. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, різні погляди на життя, на ведення домашнього господарства, між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. Шлюбно-сімейні стосунки припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у кожного свій бюджет. На даний час діти проживають разом з позивачем і знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідач не надає матеріальної підтримки, та не бере участі у вихованні дітей. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу відновити позивачу дошлюбне прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1500,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття та 1000,00 грн. на утримання позивача, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення [PERSON], [INFO] трьох років. 26 квітня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та прийнято до свого провадження. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву від 12 червня 2018 року, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Термін на примирення не потрібен. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву від 12 травня 2018 року, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Термін для примирення не потрібен. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Сторони перебувають у шлюбі з 20 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане відділом державного реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 162. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, оскільки суперечить їхнім інтересам, тому шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 366 та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 125. Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується актом про встановлення фактів виданого 27 січня 2018 року депутатом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та не бере участі у їх вихованні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст. 7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII, прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. При визначенні розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дітей, суд бере до уваги те, що діти перебувають на утриманні позивачки, а також матеріальний стан платника аліментів, з врахуванням потреб дитини, її віку та вимоги ст. 182 СК України. Оскільки відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання позивача у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved