Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнила та остаточній редакції просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 11 жовтня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. На початку сімейного життя сторони почали збирати кошти на придбання власної квартири, позивач та відповідач були офіційно працевлаштовані. 13 січня 2006 року відповідач [PERSON] за згодою позивача уклав з АОЗТ «Куряжський ДБК» договір про дольову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку, згідно п.п. 3.3 відповідач зобовязався сплатити 259851 грн. в термін до 11 липня 2008 року як участь в будівництві двокімнатної квартири №222 в буд.3: - 3 й квартал мікрорайон «Мобіль» в смт Пісочин. Додатковою угодою від 28 грудня 2009 року між тими ж сторонами було домовлено, що оплата повинна бути проведена в сумі 261085 грн. в термін до 30 січня 2009 року. Також в додатковій угоді зазначено про присвоєння адреси будинку [ADDRESS]. З 22 липня 2008 року по 19 серпня 2009 року сторони сім'єю були зареєстровані та мешкали в будинку батьків позивачки в смт Козача Лопань, де повністю знаходилися на утриманні батьків позивача харчувалися та мешкали за їх рахунок. Таким чином, позивачу і відповідачу вдалося накопити грошей на квартиру, своєчасно гроші ними у вищевказаній сумі були виплачені. У встановлений сторонами строк будинок було прийнято в експлуатацію і 28 квітня 2009 року згідно Акту прийому-передачі квартири їм була передана двокімнатна квартира за вищевказаною адресою. Виконавчий комітет Пісочинської селищної ради своїм рішенням №353 від 12 травня 2009 року оформив право приватної власності на вищевказану квартиру на імя відповідача [PERSON] Відповідач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 червня 2009 року на вищевказану квартиру. Право власності було зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 25 серпня 2009 року, з того ж часу позивач, відповідач та їх дитина були зареєстровані та мешкали за вищевказаною адресою. В 2014 року відносини між сторонами погіршилися, у вересні 2017 року відповідач пішов з квартири, живе окремо. Позивач зазначає, що квартира за вищевказаною адресою є обєктом спільної сумісної власності подружжя і їй належить 1/2 частка квартири. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги, з урахуванням уточнених, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 11 жовтня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі./а.с.4/ Згідно договору про дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку №1189 від 13 січня 2006 року укладеного між АОЗТ «Куряжський ДСК» та [PERSON] та Додаткової угоди №1 до договору №1189 від 13 січня 2006 року про дольову участь в будівництві багатоквартирного будинку, укладеною 24 грудня 2008 року між АОЗТ «Куряжський ДСК» та [PERSON], останній здійснив дольову учать в будівництві багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: смт Пісочин, м/р-н «Мобіль», вул. Квартальна,3. Дольова участь [PERSON] в будівництві обєкту здійснювалася в формі сплати вартості квартири загальною проектною площею 55,00 кв.м. в строки та на умовах вказаного договору. АОЗТ «Куряжський ДСК» згідно вказаного договору зобовязався після введення обєкта в експлуатацію, за умовою повного виконання [PERSON] взятих на себе договірних обовязків, передбачених п.3.1, п.3.2, п.3.3 передати по акту прийому-передачі у власність [PERSON] двохкімнатну квартиру №222 на 6 поверсі, загальною площею 55,00 кв.м., розташовану в обєкті, в строки та на умовах вказаного договору. Сторони домовилися, що на момент укладення вказаного договору, розмір дольової участі складає 261085 грн. із розрахунку 4747 грн. за 1 кв.м. площі. /а.с.8-12/. 28 квітня 2009 року згідно акту прийому - передачі квартир, АОЗТ «Куряжський ДСК» передав, а [PERSON] прийняв квартиру загальною площею 55,00 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]./а.с.13/ На підставі рішення №353 Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 12 травня 2009 року, за [PERSON] в цілому оформлено право власності на квартиру №222 в с. Пісочин по вул. Квартальна,3, про що на імя останнього 25 червня 2009 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС №199904./а.с.14,16/ Право власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано 05 серпня 2009 року в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (реєстраційний номер №27637835, номер запису 3434/222 в книзі 25) та 17 червня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер 1280826463251, державний реєстратор: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON]Є.)/а.с.17-18/ Згідно\~ч.ч.1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,\~вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В ході судового розгляду відповідачем не заперечувався той факт, що вищевказана квартира була придбана за їх спільні кошти. Таким чином, враховуючи те, що в період придбання спірної квартири, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, несли спільні витрати на її придбання, суд приходить до висновку, що сторони набули право спільної сумісної власності на зазначену квартиру. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Згідно ч.ч.1,2\~ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Оскільки в ході розгляду справи відповідачем не надано заперечень проти способу поділу майна, запропонованого позивачем, суд погоджується з таким способом розподілу майна, при цьому, суд враховує, що частки сторін при такому поділі будуть рівні. Судові витрати суд стягує з відповідача у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, а саме, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved