Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Апеляційним судом Львівської області було порушено його права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом ухвалення неправосудної ухвали від 30.06.2011р., в результаті чого був позбавлений доступу до правосуддя. Внаслідок протиправних дій Апеляційного суду Львівської області, які спричинили приниження честі, гідності, ділової репутації, просить відшкодувати моральну шкоду. У судове засідання позивача не зявився, клопотанням до суду від 05.06.2015р. просить справу слухати у його відсутності і позов задоволити в повному обємі. З врахуванням представлених документів, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача Апеляційного суду Львівської області у судове засідання не зявився. Із скерованого до суду обґрунтованого заперечення слідує, що відповідач проти позову заперечує, вважає, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушує принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Вважає позов безпідставним, просить відмовити у задоволенні такого. Враховуючи подані сторонами докази, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних доказів. Представник відповідача держави Україна в особі Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що ухвалою судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21.03.2011р. матеріали позовної заяви [PERSON] направлено до Червоноградського міського суду Львівської області, для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 30.03.2011р. у відкритті провадження відмовлено. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 30.06.2011р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 30.03.2011р. залишено без змін. (а.с. 6-8) Всі вимоги позивача ґрунтуються на тому, що по причині ухвалення колегією суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області ухвали від 30.06.2011р., яка на думку позивача не ґрунтується на законності, верховенства права та була прийнята без дотримання Конституції та законів України, позивачу спричинено шкоду немайнового характеру. Відповідно до статті 125 Основного закону України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.\~Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції». Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України). Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Відповідно до положень ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Таким чином суд приходить до висновку про безпідставність позову в цілому і в задоволенні такого відмовляє.

Outcome: dismissed