Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: 1) визнати право власності позивача на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами за адресою [ADDRESS]; 2) визнати право власності відповідача на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами за адресою [ADDRESS]; 3) визнати право власності позивача на 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS], [ADDRESS]; 4) визнати право власності відповідача на 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS], [ADDRESS]; 5) визнати частково недійним договір іпотеки, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 31.07.2007 року в частині передачі в іпотеку банку 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS], [ADDRESS]. Ухвалою від 05.11.2014 року позовні вимоги № 2 та № 4, а саме вимоги про визнання права власності відповідача на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами за адресою [ADDRESS]; про визнання права власності відповідача на 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS], [ADDRESS] залишено судом без розгляду на підставі заяви представника позивача. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.11.1991 року. За твердженням позивача, 31.07.2007 року позивач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, придбав житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Також 31.07.2007 року позивач перебуваючи у шлюбі з відповідачем придбав земельну ділянку ділянки за адресою [ADDRESS], [ADDRESS]. Як зазначає позивач, 30.07.2007 року між відповідачем та ПАТ «Банк Універсальний» був укладений кредитний договір №06/2581к-07 відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 195.000,00 доларів США. В забезпечення виконання умов договору кредиту ПАТ «Універсал Банк» та відповідач уклали договір іпотеки від 31.07.2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за адресою [ADDRESS]. Позивач вважає, що передане в іпотеку майно є спільною сумісною власністю, оскільки придбане під час шлюбу за спільні кошти і є підстави для поділу цього майна за рішенням суду. При цьому, позивач не передавав своєї частини спільного майна в іпотеку за договором іпотеки, а тому в цій частині договір іпотеки підлягає визнанню недійсним. Представник позивача подав до суду заяву про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог № 2, 4. Ухвалою від 11.07.2014 року заява задоволена, позовні вимоги № 2, 4 залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала, просила його задовольнити. Представник ПАТ «Універсал Банк» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та зазначив, що поділ майна подружжя можливий лише за згодою іпотеко держателя, оскільки є відчуженням майна. Суд, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом достовірно встановлено, що 29.11.1991 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER]. 30.07.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] укладено кредитний договір №06/2581к-07, згідно якого [PERSON] отримано кредит в сумі 195.000,00 дол. США. [PERSON] 30.07.2007 року звернувся до Васильківської міської державної нотаріальної контори із заявою, справжність підпису якої [PERSON] засвідчено нотаріально. У вказаній заяві [PERSON] повідомив, що йому відомо про намір дружини купити житловий будинок та земельні ділянки, площею 0,0550 га та 0,057 га з наступною передачу в іпотеку ВАТ «Банк Універсальний». В заяві зазначено, що придбаний житловий будинок та земельні ділянки придбаваються за гроші, які є спільною сумісною власністю, і придбане майно також будуть об'єктами права спільної сумісної власності, оскільки набуваються під час шлюбу. При цьому [PERSON] стверджував, що договори купівлі-продажу та іпотеки укладаються його дружиною в інтересах сім'ї на умовах, які подружжя попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цих договорів відповідають спільному волевиявленню подружжя. В цій заяві [PERSON] надав згоду на укладення договорів купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельних ділянок. 30.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS], посвідчений Нещасною Т.М. державним нотаріусом Васильківського міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстр №2-2730. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15414607 від 30.07.2007 року, домоволодіння за адресою [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. 31.07.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] укладено Договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), згідно якого цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору 06/2581к-07 від 30.07.2007 року, а також будь-яких додаткових договорів до нього. За умовами п.1.2., 1.2.1., 1.2.2., 1.2.3. Договору іпотеки за даним договором Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором наступне майно: Житловий будинок, з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка, загальною площею 0,0550 га, розташована в Київській області, м. Васильків, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, право власності на яку виникне в майбутньому; земельна ділянка, загальною площею 0,057 га, розташована в Київській області, м. Васильків, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, право власності на яку виникне в майбутньому; Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД№757015 виданого 29.08.2007 року [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 30.07.2007 р. №2-2733, 2-2736 є власником земельної ділянки площею 0,1124 га, розташованої за адресою [ADDRESS], [ADDRESS], кадастровий № 3210700000:04:010:0012. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно положень ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2, 4, ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Абзацами 1, 3 п. 23 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Приймаючи до уваги те, що сторони спору перебувають у шлюбі з 29.11.1991 року по цей час, то майно набуте ними у шлюбі є їх спільною сумісною власністю. Враховуючи те, що сторони спору набули у шлюбі, зокрема, наступне майно: 1) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]; 2) земельна ділянка площею 0,1124 га, розташована за адресою [ADDRESS], [ADDRESS], кадастровий № 3210700000:04:010:0012, то вказане майно є спільною сумісною власністю сторін у справі та підлягає поділу між ними. Судом відхиляються посилання представником відповідача на те, що поділ майна подружжя можливий лише за згодою іпотекодержателя, оскільки поділ майна подружжя не є відчуженням майна одним з подружжя на користь іншого. Також суд виходить з того, що при поділі майна подружжя не порушено прав ПАТ «Банк Універсальний», оскільки виходячи із ст. 8 ЦК України, до спірних правовідносин можуть бути застосовані наслідки переходу права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Враховуючи те, що сторони не довели перед судом можливості поділу майна в натурі, суд взяв до уваги інтереси сторін, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, то суд вважає за необхідне поділити майно між подружжям в рівних частинах. Щодо вимог про визнання договору іпотеки недійсним, то відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд не може погодитися з думкою сторони позивача, що Договором іпотеки порушено особисте право влпсності позивача на 1/2 частину будинку та земельної ділянки, оскільки [PERSON], як співвласник вказаного житлового будинку та земельної ділянки, заявою від 30.07.2007 року, справжність підпису якої [PERSON] засвідчено нотаріально, підтвердив, що придбаний житловий будинок та земельні ділянки придбаваються за гроші, які є спільною сумісною власністю, і придбане майно також будуть об'єктами права спільної сумісної власності, а договори купівлі-продажу та іпотеки укладаються його дружиною в інтересах сім'ї на умовах, які подружжя попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цих договорів відповідають спільному волевиявленню подружжя. В цій заяві [PERSON] надав згоду на укладення договорів купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельних ділянок. Позивачем не надано суду доказів того, що договір іпотеки порушує його права. Отже, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial