Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем у м. Сімферополі був укладений Договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Квартальний» № 744763/2014 (надалі - Договір). На виконання умов Договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти у загальній сумі 302 683 грн. 08 коп. строком до 13 березня 2015 року та з щомісячною виплатою процентів, з першого по третій місяць дії вкладу, у розмірі 25 % річних. Разом з тим, у середині квітня 2014 року відповідач через свій офіційний сайт повідомив про призупинення роботи відділень банку з 15 квітня 2014 року і припинення із зазначеної дати здійснення будь-яких банківських операцій на території Криму, внаслідок набрання чинності Федерального Конституційного Закону «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб'єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та Федерального Закону «Про особливості функціонування фінансової системи Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на перехідний період». На підставі зазначеного позивач разом зі своїм представником були вимушені 13 травня 2014 року, в перший день після закінчення першого тримісячного періоду дії вкладу, прибути до відділення відповідача у м. Києва № 73 для подання заяви щодо закриття вкладу та повернення грошових коштів та нарахованих відсотків. Також, позивач звернувся і до відділення № 18 відповідача у м. Києві, на яке відповідачем на час звернення було покладено обслуговування кримських клієнтів. При цьому, перед своїм приїздом до м. Києва позивач попередив відповідача, як через телефонний зв'язок, так і через електрону пошту відповідача, про свій намір закрити вклад і необхідність підготувати на 13 травня 2014 року готівку для виплати її позивачу. Проте, вимога позивача, як усна, так і письмова, про повернення коштів і виплату процентів була проігнорована відповідачем і грошові кошти по даний час позивачу так і не повернуті, що є грубим порушенням умов Договору з боку відповідача. На підставі зазначеного та у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від повернення суми вкладу за Договором, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 302 683 грн. 08 коп., 18 106 грн. 30 коп. нарахованих відсотків на нього, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Також, позивач просить на підставі ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) стягнути з відповідача на його користь збитки, які позивач вимушений понести для відновлення свого порушеного права, що на момент підготування позову складають 1 750 грн. 74 коп., у тому числі: 1 326 грн. 74 коп. - витрати на залізничні квітки та 424 грн. 00 коп. - витрати на нотаріальні послуги. Крім того, у зв'язку з тим, що відповідачем на час подачі позову не вчинено жодних дій щодо повернення коштів позивачу, останній, посилаючись на положення ч. 5 ст. 1061 ЦК України просить зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму відсотків із розрахунку 25 % річних за фактичну кількість днів незаконного користування відповідачем коштами позивача до дня напередодні повернення вкладу позивачу. Також, позивач зазначає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу і нанесену йому моральну шкоду, шляхом виплати грошової компенсації. При цьому, обсяг моральної шкоди, спричиненої неправомірною, дискримінаційною поведінкою по відношенню до позивача - кримчанина, не можливо точно вирахувати, оскільки така шкода не має вартісного еквіваленту і тому будь-яка компенсація цієї шкоди не буде адекватною дійсним стражданням позивача. У звязку з цим, у суто умовному виразі позивач вважає, що з відповідача слід стягнути відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 30 268 грн. 00 коп., що дорівнює 10 % від неповернутої відповідачем суми вкладу. Під час розгляду справи в суді позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання інфляційне збільшення заборгованості, що станом на 01 серпня 2014 року складає 16 042 грн. 20 коп. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням збільшення розміру позовних вимог. Окрім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача 6 898 грн. 73 коп. судових витрат, з яких: 3 932 грн. 10 коп. - витрати на сплату судового збору; 2 966 грн. 63 коп. - витрати, пов'язані з явкою до суду. Відповідач у судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 13 лютого 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено Договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Квартальний» № 744763/2014 (а.с. 15). Згідно умов п.п. 1.1, 1.3 Договору його предметом є розміщення позивачем у відповідача грошових коштів (початкового вкладу) у розмірі 278 683 грн. 08 коп., строком зберігання до 13 березня 2015 року. Також, відповідно до п.п. 1.5 Договору відповідач зобов'язався з першого по третій місяць дії вкладу нараховувати проценти на суму вкладу з розрахунку 25 % річних. Крім того, згідно положень п.п. 1.6, 1.8 Договору позивач має право збільшити суму вкладу, з врахуванням умов відповідного депозитного продукту, а також достроково закрити вклад та вимагати від відповідача повернення своїх грошових коштів та нарахованих на них процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, внісши на вкладний рахунок 278 683 грн. 08 коп. згідно квитанції № 638222 від 13 лютого 2014 року (а.с. 17). В подальшому суму вкладу було збільшено ще на 24 000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією за № 256843 від 06 березня 2014 року (а.с. 18). Відтак, позивачем на владний рахунок було внесено всього 302 683 грн. 08 коп. Разом з тим, 13 травня 2014 року позивачем була подана заява відповідачу щодо дострокового закриття та повернення його депозитного вкладу та процентів нарахованих на нього у повному обсязі (а.с. 19). При цьому, 12 травня 2014 року позивачем було надіслано на електрону пошту відповідача заяву про його намір дострокового закриття свого вкладу по Договору і необхідності підготування відповідачем готівки (а.с. 21). Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначені заяви позивача відповідач залишив без уваги і вклад та нараховані на нього відсотки на час розгляду справи відповідач позивачеві так і не повернув. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. При цьому, як вже зазначалось вище положеннями п. 1.6 Договору передбачено, що при достроковому закритті вкладу проценти за вкладом нараховуються/перераховуються у повному обсязі згідно Договору за кожні повні 3 (три) місяці дії вкладу, за кожен неповний 3 (три) місячний строк дії вкладу - за процентною ставкою для випадків дострокового закриття у розмірі, що діє на день закриття вкладу за цим вкладом у відповідній валюті, за відповідним строком, відповідною сумою початкового вкладу та відповідною періодичністю виплати процентів, оголошені на Інтернет-сайті відповідача - www.vab.ua. Умови дострокового повернення вкладу зазначені в правилах, окрім випадків звернення позивача до відповідача в усній формі в перший день після закінчення кожного тримісячного періоду дії вкладу. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 302 683 грн. 08 коп. та нарахованих відсотків за Договором з 13 лютого по 13 травня 2014 року у сумі 18 106 грн. 30 коп. є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. При цьому, положеннями ст.ст. 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Також, за змістом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для задоволення позову в частинні стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення заборгованості за час прострочення повернення суми вкладу у розмірі 302 683 грн. 08 коп., яка станом на 01 серпня 2014 року становить 16 042 грн. 20 коп., що підтверджується розрахунками позивача (а.с. 51), перевірними у судовому засіданні. Разом з тим, відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На підставі зазначеного, витрати на залізничні квітки - 1 326 грн. 74 коп. та витрати на нотаріальні послуги - 424 грн. 00 коп. у даному випадку не можуть вважатися реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині, слід відмовити. Крім того, щодо вимог позивача в частині зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача суму відсотків із розрахунку 25 % річних за фактичну кількість днів незаконного користування відповідачем коштами позивача до дня напередодні повернення вкладу позивачу суд приходить до висновку, що вони також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, ЦПК України не передбачено можливості вирішення спорів, які можуть виникнути у майбутньому. Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, у вказаній частині позовних вимог позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував порушення, невизнання або оспорювання прав позивача на час розгляду справи. Відтак, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вказана вимога є передчасною та такою, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах, а тому не підлягає задоволенню. При цьому, суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 268 грн. 00 коп., виходячи з наступного. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором, Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами яких стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і Договором, укладеним між сторонами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 85, 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 368 грн. 32 коп., які сплачено позивачем за подання до суду позовної заяви, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом, а також документально підтвердженні витрати (а.с. 70, 72-74), пов'язані з переїздом представника позивача до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях у сумі 2 238 грн. 31 коп. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 22, 525, 526, 610, 612, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: partial