Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдані скоєнням ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 14 червня 2017 року, о 16:35 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 410D» реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вулиць Манежна та Пішонівська, у м. Одесі, не надав перевагу автомобілю «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , яка рухалась по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 08.10.2016 року. Винність відповідача [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №087080 від 13.07.2017 року, складеним співробітником УПП в м. Одесі, в установленому законом порядку. На підставі цього протоколу, визнання вини в настанні пригоди самим відповідачем [PERSON] , суддя Суворовського районного суду м. Одеси виніс постанову від 28.07.2017 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Зазначеною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Для оцінки нанесеного збитку автомобілю «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Хавк Холдинг», для проведення автотоварознавчого дослідження, та отримав Висновок № 30715170 від 31 липня 2017 року. Відповідно Висновку № 30715170, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , склав 400242 (чотириста тисяч двісті сорок дві) гривні 62 копійки. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до поліса серії [NUMBER] , який був дійсним на момент ДТП. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів» Позивачем до Страховика було подано заяву про виплату страхового відшкодування та надано всі необхідні документи та у жовтні 2017 року було отримане страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень. Таким чином, позивачу повністю не компенсовано матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль у розмірі 300 242,62 грн. - 400242,62 грн., - 100000,00грн., котру позивач і просить стягнути з відповідача. Окрім того, у відшкодування моральної шкоди, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 50000 гривень. Ухвалою суду від 29 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження за зазначеною цивільною справою та ухвалою суду від 17 липня 2018 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 39, 70). Відповідач скористався своїм правом на надання відзиву та 06 червня 2018 року надав відзив на позов (а.с. 50,51). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, підтримав відзив на позов, зазначив, що позивач не згоден в визначеною в звіті сумою матеріальної шкоди, тому і позивач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача та представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 14 червня 2017 року, о 16:35 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 410D» реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті вулиць Манежна та Пішонівська, у м. Одесі, не надав перевагу автомобілю «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , яка рухалась по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів. Автомобілі отримали механічні пошкодження. Автомобіль «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 08.10.2016 року. (а.с. 6). Винність відповідача [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №087080 від 13.07.2017 року, складеним співробітником УПП в м. Одесі, в установленому законом порядку. На підставі цього протоколу, визнання вини в настанні пригоди самим відповідачем [PERSON] , суддя Суворовського районного суду м. Одеси виніс постанову від 28.07.2017 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Зазначеною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. (а.с. 7). Відповідно ж до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 14 червня 2017 року, о 16:35 годині, є встановленим і доказуванню не підлягає. Для оцінки нанесеного збитку автомобілю «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Хавк Холдинг», для проведення автотоварознавчого дослідження, та отримав Висновок № 30715170 від 31 липня 2017 року. Відповідно Висновку № 30715170, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , склав 400242 (чотириста тисяч двісті сорок дві) гривні 62 копійки. (а.с. 10-18). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця Відповідача була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до поліса серії [NUMBER] , який був дійсним на момент ДТП. (а.с. 8). Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів» Позивачем до Страховика було подано заяву про виплату страхового відшкодування та надано всі необхідні документи та у жовтні 2017 року було отримане страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень. Таким чином, позивачу повністю не компенсовано матеріальну шкоду за пошкоджений автомобіль у розмірі 300 242,62 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, оскільки автомобіль позивача «Nissan Juke» реєстраційний номер [NUMBER] , отримав пошкодження, і йому матеріальна шкода не відшкодована, матеріали справи протилежного не містять, то позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, стороною позивача не надано належних доказів спричинення моральної шкоди у заявленому розмірі (50000 гривень), визначена сума моральної шкоди не є співмірною та розумною та справедливою, тому і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 707,23 грн. судового збору, котрі позивач поніс при подачі позову (а.с. 1).

Outcome: partial