Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 11 квітня 2002 року між [PERSON] міською радою Обухівського району Київської області та [PERSON], зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах оренди [PERSON] міської ради за № 56. Обгрунтовуючи позов позивач посилався на добровільну відмову від подальшого користування земельною ділянкою, неспроможність виконувати умови договору щодо орендної плати. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 11 квітня 2002 року між [PERSON] міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території [PERSON] міської ради, зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах оренди [PERSON] міської ради за № 56, що підтверджується листами. 29.05.2014 року [PERSON] міська рада звернулась до [PERSON] із пропозицією укладення змін до договору та повідомленням про зміну розміру орендної плати, що підтверджується листом, податковим повідомленням-рішенням. 22 жовтня 2014 року та 09 лютого 2015 року [PERSON] звертався до [PERSON] міської ради із письмовими заявами про добровільну відмову від користування орендованою земельною ділянкою, розірвання договору, які залишені відповідачем без реагування, що підтверджується листами, поштовими квитанціями та повідомленнями. При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Згідно п. «а» ч.1 ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Згідно ч.ч.3,4 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Згідно ч.ч.1,2 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. Позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] міської ради як до власника земельної ділянки із заявою про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, однак відповідач не прийняв рішення про припинення права користування земельною ділянкою, не повідомив про це органи державної реєстрації, тому у позивача виникло право на розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку, тому позовні вимоги щодо розірвання договору ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому відповідач не подав і не довів заперечень на позов, не спростував викладені у позовній заяві відомості, вирішуючи спір на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved