Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 171,47 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 496 815,54 грн. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.07.2019 відповідачем було здійснено тимчасове затримання автомобіля позивача. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі №160/1347/19 вказані дії відповідача визнано протиправними. Підчас розгляду вказаної справи з`ясувалося, що 12.07.2019 відповідачем складено постанову, якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.3 ст.122 КУпАП. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2020 у справі №203/886/20 зазначену постанову скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності йому не надали. Підчас розгляду справи в адміністративному суді відповідач заперечував факт евакуації автомобіля позивача і лише після витребування судом відповідних документів визнав такий факт. Протиправними діями відповідача йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 1 147,38 грн., які він був змушений заплатити, щоб повернути свій автомобіль та інфляційні втрати. Також вказує про завдання йому моральної шкоди, зокрема його було позбавлено права користування автомобілем, 433 дні він боровся із відповідачем за відновлення справедливості, перебував у пригніченому стані, був знервованим, у нього погіршилось травлення, знизився апетит, він втратив вагу. Моральну шкоду оцінює в 496 815,54 грн. Відповідачем подано відзив на позовну заяву мотиви якого зводяться до недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача надав пояснення, аналогічні відзиву. Обставини, встановлені судом. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2020 у справі №203/886/20, за недоведеністю факту вчинення [PERSON] адміністративного порушення, скасовано постанову серії ІП №006446 від 12.07.2020 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, провадження у справі закрито. Вказаним рішенням встановлено, що постановою серії ІП №006446 від 12.07.2020 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Зокрема, 10.07.2019 об 11:30 год., біля будинку №16 на пл. Успенська в м. Дніпро, водієм автомобіля Daewoo Matiz [PERSON] здійснено зупинку транспортного засобу безпосередньо на місці виїзду з прилеглої території, чим порушено вимоги пп.«и» п.15.9 та пп.«а» п.15.10 ПДР України. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі №160/13471/19 позовну заяву [PERSON] до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій задоволено, визнано протиправними дії Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради щодо тимчасового затримання шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик за допомогою евакуатора 10.07.2019 автомобіля Daewoo Matiz ML30, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу Daewoo Matiz ML30, реєстраційний номер [NUMBER] . 10.07.2019 головним-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Бердик Владиславом Юрійовичем сформовано повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІП №006446 про накладення адміністративного стягнення. 10.07.2019 головним-інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Бердик Владиславом Юрійовичем складено акт №0564 прим.3 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Daewoo Matiz ML30, внаслідок чого транспортний засіб позивача було евакуйовано шляхом доставлення на спеціальний майданчик. 10.07.2019 [PERSON] сплатив штраф у розмірі 255 грн. згідно із повідомленням до постанови серії ІП №006446, 720,00 грн. за послуги з евакуації транспортного засобу та 144,00 грн. за послуги зі зберігання транспортного засобу, що також підтверджується копіями квитанцій №530, 528 та 529. При цьому в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду вказано, що в обґрунтування відзиву відповідач зауважив, що 10.07.2019 Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та/або її посадовими особами, зокрема інспекторами з паркування, не здійснювалось тимчасове затримання транспортного засобу, Daewoo Matiz ML30. Після витребування судом інформацію щодо підстав тимчасового затримання та доставки за допомогою евакуатора для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: вул. Курсантська, 7, м. Дніпро, автомобіля Daewoo Matiz ML30, позиція Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради змінила позицію, визнала факт тимчасового затримання автомобіля та вказала про правомірність такого затримання. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Згідно приписів п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «...підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…». Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно приписів абзацу другого ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно п.2 ч.1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. У відповідності до ст.3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до приписів ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (див. постанови Верховного суду від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18.01.2021 у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)). За правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (п.90). Європейський суд з прав людини у рішенні від 01.04.2021 в справі «Фарзієв та інші проти України» (заява №63747/14 та 23 інших) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення і постановив, що факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію. Висновки суду. Із приписів ст.1176 ЦК України, назви та норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» чітко вбачається, що такі норми стосуються виключно шкоди, завданої посадовими і службовими осами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Крім того із вказаних норм чітко вбачається, що в частині відносин, які виникають із факту притягнення особи до адміністративної відповідальності, підставою відшкодування моральної шкоди є: незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскації майна, незаконне накладення штрафу. Проте, виконуючи приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц. Хоча вказана справа стосувалася відшкодування шкоди заподіяної прокурором, якого визначено у диспозиції ст.1176 ЦК України та згадуваному вище законі, проте її висновок є загальним та стосується усіх випадків «закриття справи про адміністративне правопорушення», при цьому ВС не вказує навіть на необхідність наявності реабілітуючих підстав закриття провадження. Крім того, такий висновок застосовується Верховим Судом незалежно від суб`єкта, який ініціював провадження про адміністративне правопорушення. Відтак суд приходить до висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення щодо позивача дає йому підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону №266/94-ВР, а також завданої матеріальної шкоди. Враховуючи, що позбавлення автомобіля позивача було протиправним та здійснено службовою особою відповідача, а для повернення його позивачем сплачено 1 147,38 грн. то в користь позивача із відповідача слід стягнути сплачені 1 147,38 грн. з урахуванням інфляційних втрат, тобто у загальній сумі 1 171,47 грн. Відповідно до ч.5 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене узгоджується із приписами ст.23 ЦК України та відповідає вимогам розумності і справедливості. Відтак у даній категорії справ позивач повинен обґрунтувати та довести факт завдання йому моральної шкоди. І у випадку такого доведення, враховуючи, що така завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, така шкода підлягає відшкодуванні. Позивачем наведене обґрунтування факту задання йому шкоди. Суд частково погоджується із таким обґрунтуванням, зважаючи на те, що позивача позбавили права користування його майном, безпідставно утримано із позивача грошові кошти. Визначальним у даній справі для суду є поведінка відповідача, який є органом місцевого самоврядування. Зокрема, як вказано вище, спочатку відповідач заперечував факт здійснювалось тимчасового затримання транспортного засобу і лише після витребування відповідних документів судом, визнав такий факт. При цьому докорінно змінивши позицію у справі. Викладене свідчить, або про намагання приховати від суду незаконні дії відповідача, незаконність яких ним усвідомлювалась, або про факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності вже після 06.02.2020. Зрештою можливим є і одночасне існування обох вказаних варіантів. Така поведінка відповідача, який є органом місцевого самоврядування, створений та покликаний діяти в інтересах людини, є неприпустимою, суперечить самій суті місцевого самоврядування, принципу «належного урядування» та не може існувати у сучасному суспільстві. Враховуючи наведене, а також відсутність доказів завдання моральної шкоди у більшому розмірі, отримання позивачем певної сатисфакції від закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього та визнання дій відповідачів протиправними, суд виходить із такого, за утримання грошових коштів в сумі 1 171,47 грн., з урахуванням інфляції - розмір моральної шкоди визначити у сумі 1 171,47 грн., за затримання автомобілю - в розмірі мінімальної заробітної пати, тобто в сумі 6 000 грн. Щодо розподілу судових витрат, то позивач у даній категорії судовий збір не справляється згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», інших судовий витрат не заявлено, отже підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: approved