Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 09.10.2011 року помер громадянин [PERSON], який за життя склав заповіт, яким заповів позивачу земельну ділянку №417 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,94 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №040508, виданого 15.10.2004 року Петрівською райдержадміністрацією Кіровоградської області на підставі розпорядження Петрівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 12.05.2003 року №235-р. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк позивач подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за останнім місцем реєстрації спадкодавця, а саме до Чорноморської державної нотаріальної контори Автономної [PERSON] Крим, однак через свою зайнятість та значну віддаленість до нотаріальної контори позивач лише в 2014 році звернувся за видачею свідоцтва про право на спадкове майно, однак отримав від нотаріуса відмову, мотивовану тим, що 21.03.2014 року президентом Російської Федерації було підписано Закон про ратифікацію міждержавного договору «Про прийняття до Російської Федерації [PERSON] Крим і створення в складі Російської Федерації нових субєктів», в звязку з чим нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно на території України, це питання регулюється ст.45 Мінської Конвенції від 22.01.1993 року «Конвенція про правову допомогу та правових відносинах по цивільних, сімейних та кримінальних справах», якою визначена територіальна компетенція нотаріусів. Однак, коли позивач звернувся до Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області за місцем знаходження спадкового майна, то йому було відмовлено з посиланням на те, що ст.45 Мінської Конвенції в даному випадку застосуванню не підлягає, так як [PERSON] Крим є територією України. Тобто виникла правова колізія, яка унеможливлює оформлення позивачем його спадкових справ в нотаріальному порядку, тому він змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, письмовою заявою просив справу слухати без його участі, позов підтримує, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, письмовою заявою просив справу розглядати без його участі, позов визнає повністю. Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09 жовтня 2011 року помер громадянин [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №137884, виданого 11.10.2011 року Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області(а.с.7). [PERSON] за життя склав заповіт(а.с.6), яким заповів позивачу земельну ділянку №417 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,94 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №040508, виданого 15.10.2004 року Петрівською райдержадміністрацією Кіровоградської області на підставі розпорядження Петрівської райдержадміністрації Кіровоградської області від 12.05.2003 року №235-р(а.с.8). [PERSON] був зареєстрований в [INFO] Крим, хоча фактично на день смерті він проживав без реєстрації в с.Володимирівка Петрівського району Кіровоградської області, про що мається довідка з Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області №1822 від 24.07.2015 року(а.с.12). Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк позивач подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за останнім місцем реєстрації спадкодавця, а саме до Чорноморської державної нотаріальної контори Автономної [PERSON] Крим, що підтверджується Витягом із спадкового реєстру №40351221 від 12.05.2015 року(а.с.9-10), однак через свою зайнятість та значну віддаленість до нотаріальної контори позивач лише в 2014 році звернувся в усному порядку по телефону, так як кореспонденція в АР Крим не направляється(а.с.13), по питанню видачі свідоцтва про право на спадкове майно, однак отримав від нотаріуса відмову, мотивовану тим, що 21.03.2014 року президентом Російської Федерації було підписано Закон про ратифікацію міждержавного договору «Про прийняття до Російської Федерації [PERSON] Крим і створення в складі Російської Федерації нових субєктів», в звязку з чим нотаріус [PERSON] Крим не може видати свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно на території України, так як згідно Цивільного кодексу Російської Федерації право, яке необхідно застосувати у випадку з іноземним елементом визначається на підставі міжнародних договорів, а саме: багатостороннім міжнародним договором - Мінською Конвенцією від 22.01.1993 року «Конвенція про правову допомогу та правових відносинах по цивільних, сімейних та кримінальних справах», зокрема ст.45 даної Конвенції, якою визначена територіальна компетенція нотаріусів або інших осіб, уповноважених на виконання даного виду юридичних дій відносно прав спадкування. Цією ж статтею Конвенції встановлено, що право спадкування майна, крім нерухомості, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Крім того, згідно ст.48 Мінської Конвенції, при посвідченні спадкових прав на нерухоме майно в Україні компетентним є нотаріус України за місцем його знаходження, а відносно іншого майна нотаріус Росії за останнім місцем проживання спадкодавця. Тобто, враховуючи те, що [PERSON] був власником нерухомого майна земельної ділянки на території України, то свідоцтво про право власності на спадколве майно повинен видати нотаріус Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області. Однак, коли позивач звернувся до Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області за місцем знаходження спадкового майна, то йому було відмовлено(а.с.11) з посиланням на те, що ст.45 Мінської Конвенції в даному випадку застосуванню не підлягає, так як [PERSON] Крим є територією України. Тобто виникла правова колізія, яка унеможливлює оформлення позивачем його спадкових справ в нотаріальному порядку, тому він змушений був звернутися до суду. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому ч.5 даної статті вказує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі викладеного, суд вважає, що за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину, можливо визнати право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, а тому позов слід задовольнити. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.1216, 1217, 1223, 1268 ЦК України.

Outcome: approved