Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що йому належить земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, згідно державного акту серії ЯГ №141840 від 03 березня 2006 року. Власником суміжної земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку є відповідач [PERSON], згідно договору дарування земельної ділянки. Між земельними ділянками сторін у справі по провулку Кутовому проходить сільська дорога, яка розділяє земельні ділянки. При виготовленні Державного акту на землю батько відповідача [PERSON] повідомив спеціалістів, які виготовляли технічну документацію із землеустрою невірні розміри його земельної ділянки, внаслідок чого схема конфігурація земельної ділянки була складена невірно. Він, як сусід, не підписував акт узгодження меж земельних ділянок. Відповідач на сільській дорозі створює для нього умови неможливості заїзду до його земельної ділянки, а саме: викинув гній, вивантажив щебінь, дрова, гілля. Згідно висновку експерта земельна ділянка відповідача [PERSON] накладається на його земельну ділянку та проїзд загального користування. Тому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та його скасувати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та вказав про неправомірність отримання у власність батьком відповідача [PERSON] земельної ділянки. Також зазначив, що останній взагалі не повинен був отримати державний акт, оскільки головою двору був його син [PERSON] Проїзд між земельними ділянками сторін ще у 2007 році існував по всіх довжині земельних ділянок, наразі відповідач зайняв частину його земельної ділянки та перекрив проїзд. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що йому на підставі державного акту від 18 квітня 2005 року належала земельна ділянка, яка розташована в с. Рудківці із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Власником суміжної земельної ділянки є позивач. У 60-70-х роках між земельними ділянками існував проїзд до поля, який через певний проміжок часу був закритий колгоспом з метою унеможливити доступ селян до поля та вивезення з нього продукції. Фактично проїзд існує лише на початку земельних ділянок, далі земельні ділянки межують між собою. Коли виготовлялась технічна документація на його земельну ділянку проїзду не було, а була стежка. Вважає, що перешкод для користування позивачем земельною ділянкою не існує, оскільки до земельної ділянки [PERSON] є підїзд з іншої сторони. Вся проблема в горіхах, які позивач посадив в межі, а щебінь, гній та дрова знаходятьсяне на колишній дорозі, а на земельній ділянці [PERSON] Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON] у судовому засіданні вказала, що Головне управління та його структурні підрозділи відповідно до ст. 122 ЗК України не розпоряджається спірною земельною ділянкою , оскільки вона знаходиться в межах с. Рудківці, Новоушицького району, Хмельницької області. Розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад, тому спірна земельна ділянка виділялась рішенням Вільховецької сільської ради, яке позивач не оспорює. Також, відповідно до інформації з Національної кадастрової системи, земельна ділянка з кадастровим номером 6823386500:04:001:0009 не накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 6823386500:04:001:0016. Координати поворотних точок меж спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6823386500:04:001:0016 у технічній документації співпадають з координатами поворотних точок меж вказаної земельної ділянки з Національною кадастровою системою. Тому Управління заперечує проти позову в частині позовних вимог до Головного управління і просить відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що є неналежним відповідачем. Представник [PERSON] селищної ради Хмельницької області направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши, проаналізувавши та оцінивши докази у справі, дійшов до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до вимог ст. 118 ЗК України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний\~орган місцевого самоврядування\~або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до п.п. 1.4, 1.13, 1.15,2.4, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, чинної на час виникнення спірних правовідносин, державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Розробку технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі\~та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки . Тобто, погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрової зйомки, яка, у свою чергу, включає виготовлення кадастрового плану та є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Відповідно до стаття 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Стаття 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування в тому числі вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташованої в с. Рудківці, Новоушицького району, Хмельницької області, кадастровий номер 6823386500:04:001:0016, про що свідчить копія державного акту серії ЯГ141840 від 03 березня 2006 року /а.с.10/. 18 квітня 2005 року [PERSON] видано державний акт серії ХМ № 105639 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована в с. Рудківці, Новоушицького району, Хмельницької області, кадастровий номер 6823388600:04:001:0009. Підставою видачі державного акту є рішення Вільховецької сільської ради №13 від 23 грудня 2005 року. /а.с. 8/. Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між земельними ділянками сторін по всій довжині має існувати сільська дорога (проїзд), яку відповідач [PERSON] визнає лише частково. Крім того, земельна ділянка останнього частково накладається на його земельну ділянку, на підтвердження чого надав копію висновку судової земельно-технічної експертизи від 16 березня 2017 року, проведеної у справі № 680/778/16-ц за його позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка ухвалою суду була залишена без розгляду за заявою позивача. Судом був досліджений вказаний висновок експерта №047/16, в якості письмового доказу, та встановлено, що експертом при проведенні експертизи було досліджено «Проект встановлення меж сільських населених пунктів Вільховецької сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області», виготовлений в 1999 році. Графічними матеріалами, а саме: «Викопіркою з плану землекористування Вільховецької сільської ради с. Рудківці» визначена межа населеного пункту Рудківці. В межах населеного пункту визначено вулиці та проїзди. Після дослідження викопірки встановлено, що між земельними ділянками сторін по справі існує проїзд який починається на повороті вулиці (провулку) і проходить до межі населеного пункту Рудківці. Викопірка викреслена в ручну та без привязки до Державної системи координат. В звязку з вищезазначеним експерту не представляється за можливе встановити довжину проїзду загального користування (дороги), що розмежовує земельні ділянки сторін. Тому при подальшому проведенні дослідження варіанти надавались базуючись на твердженні сторін по справі про розташування спірної дороги. Фактична відстань між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] на час проведення експертизи на проміжку 30-ти метрів (проміжку земель загального користування, що був підтверджений обома сторонами по справі) становить від 7 до 9 метрів в різних місцях. Зі слів [PERSON] від нежитлової будівлі [PERSON] і до кінця його земельної ділянки межа між земельними ділянками сторін по справі проходить по одній межі. Зі слів [PERSON] проїзд загального користування продовжується до кінця його земельної ділянки в тих самих розмірах, що і на його початку. За наявності координат крайніх поворотних точок меж земельних ділянок з кадастровими номерами 6823386500:04:001:0016 та 6823388600:04:001:0009, відповідно до меж визначених правовстановлюючими документами при їх співвставленні в програмному забезпеченні для цифрової картографії та землеустрою встановлено, що на початку земельних ділянок відстань між межами складає 6,07 м.; на проміжку 17,00 17,50 метрів відстань між земельними ділянками зменшується і становить 2,97 м.; на проміжку 34 метрів відстань між земельними ділянками становить 0 метрів, на проміжку від 34 метра і до кінця земельної ділянки [PERSON] земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON] Площа накладення 0,0229 га. Межі земельної ділянки [PERSON] не відповідають їх фактичному розташуванню в системі координат 1963 року. Під час оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку [PERSON] земельна ділянка була внесена до Державного земельного кадастру з відхиленням від фактичного розташування. Тобто, при проведенні експертизи експерт не зміг достовірно встановити довжину та ширину проїзду загального користування (дороги), що розмежовує земельні ділянки сторін, а висновок фактично сформований на підставі показань власників земельних ділянок. Крім того висновок експерта в частині накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку позивача [PERSON] суперечить наданому у судовому засіданні представником Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області витягу із публічної кадастрової карти України, з якої чітко вбачається, що земельні ділянки сторін межують між собою лише в невеликій частині (при закінченні земельних ділянок), накладень земельних ділянок не вбачається, про що неодноразово наголошувала представник відповідача [PERSON] Аналогічні показання дав у судовому засіданні свідок [PERSON], який у 2016 році виготовляв технічну документацію щодо відновлення меж земельної ділянки позивача [PERSON] щоб внести земельну ділянку в Національну кадастрову систему. Також свідок вказав, що питання про наявність чи відсутність між земельними ділянками сторін у справі проїзду на час отримання державного акту [PERSON] не входить до його компетенції, оскільки він не виготовляв технічну документацію щодо відведення земельної ділянки [PERSON], хоча й не виключив його наявність, зважаючи на план меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], зображених в державних актах, виданих на імя останніх, зокрема, щодо наявності земель загального користування. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що є депутатом [PERSON] селищної ради, Хмельницької області від громади с. Рудківці. У 1986-1987 роках дорога між земельними ділянками сторін існувала, оскільки вона ходила нею на роботу. У 1993 році дороги вже не було. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що є сусідкою сторін у справі. Дорога існувала ще з її дитинства. Пізніше колгосп дорогу перекрив, щоб з поля не крали. [PERSON] закрив дорогу приблизно в 2000 роках, щоб ніхто не ходив. Дорога була рівною та вела до колгоспного поля. Згідно листа [PERSON] селищної ради №1740 від 05 липня 2016 року, рішень колишньою Вільховецькою сільскою радою стосовно закриття сільської вулиці, розташованої між житловими будинками [PERSON] та [PERSON] не приймалось. Факт наявності проїзду між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] також підтверджується державними актами, виданими на імя позивача та [PERSON] Так у державному акті виданому на імя [PERSON] зазначено, що від т. Е до т.А знаходяться землі загального користування, у державному акті, виданому на імя [PERSON] зазначено що від т. Б до т.А знаходяться землі загального користування. Надана позивачем схема виносу в натурі границь земельної ділянки і розбивки будівель та викопірка з плану землекористувань Вільховецької сільської ради с. Рудківці, на думку суду, не є достовірним доказом наявності між земельними ділянками сторін проїзду, оскільки не містить ні назв вулиць, ні прізвищ, імен та по батькові власників земельних ділянок, тому на їх підставі суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У силу статей 321, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Таким чином, позивач мав довести, що він є землекористувачем або власником земельної ділянки і його право власності чи користування земельною ділянкою було порушене відповідачем саме видачею державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд вважає встановлений той факт, що між земельними ділянками сторін історично існував проїзд, що було визнано сторонами у судовому засіданні та підтверджено показаннями свідків. Проте з наявних матеріалів справи неможливо встановити ні його ширину, ні довжину, а також періоду часу протягом якого проїзд існував в натурі. Суд позбавлений можливості перевірити доводи позивача про те, що [PERSON] при виготовлені технічної документації на спірну земельну ділянку повідомив уповноваженим особам невірні розміри земельної ділянки, внаслідок чого схема-конфігурація земельної ділянки була складена невірно та про те, що ним, як власником суміжної земельної ділянки, при виготовленні [PERSON] технічної документації із землеустрою межі земельної ділянки не узгоджувались, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження таких обставин та не заявляв клопотання про їх витребування, а суд позбавлений можливості самостійно їх витребовувати. Твердження [PERSON] про те, що відповідач на сільській дорозі створив для нього умови неможливості заїзду до його земельної ділянки, а саме: викинув гній, вивантажив щебінь, наскладав дрова, накидав гілля дерев не є підставою для визнання недійсним державного акту, оскільки такою підставою є встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з не передбачених законом підстав. В ході розгляду справи доводи представника відповідача про те, що щебінь, гній, гілля та ін. знаходиться на земельній ділянці відповідача, позивачем не спростовані. З наданих позивачем фотокарток не вбачається можливим встановити місце знаходження щебеню, гілля та ін., зокрема, чи це є землі загального користування, чи земельні ділянка відповідача. Доводи позивача щодо неправомірності отримання [PERSON] земельної ділянки, оскільки заява на її виділення була подана до сільської ради його сином [PERSON] також не підтверджені доказами. Окрім того, позивач неодноразово вказував на неправомірне отримання [PERSON] державного акту, при цьому відповідачем у справі визначений [PERSON], якому, згідно тверджень позивача, [PERSON] (батько відповідача, представник у справі) подарував земельну ділянку, проте належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин не надав та не просив суд їх витребувати, тобто не довів обовязок [PERSON] відповідати за позовом. Також судом враховано той факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий державний акт. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 4 червня 2014 року (справа № 6 - 46 цс 14), У цій справі позивач, посилаючись на незаконність отримання [PERSON] земельної ділянки у звязку із порушенням порядку її отримання, рішення Вільховецької сільської ради №6 від 29 грудня 2004 року, на підставі якого [PERSON] отримав державний акт, не оскаржує. В той же час обґрунтувань предявлення позову до [PERSON] селищної ради Хмельницької області та відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі позивач не надав та будь-яких вимог до останніх не заявив. Разом з тим, жодні права та інтереси позивача [PERSON] селищною радою Хмельницької області та відділом Держгеокадастру в [PERSON] районі не порушуються, тому останні не повинні відповідати за заявленими вимогами, тобто, є неналежними відповідачами у справі. Виходячи із наведеного, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід покласти на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed