Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в обґрунтування зазначивши, що 13 липня 2019 року між TOB «Споживчий Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір 12.07.2019-100000774 (в подальшому - Договір), відповідно до п.1.1 якого за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Даний договір укладений на строк до одного місяця (п.8.1. договору). 13 липня 2019 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 4000,00 грн., чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. У подальшому відповідач пролонгував строк користування кредитом до 30 жовтня 2019 року, за що сплатив проценти щодо пролонгованого кредиту у розмірі 1120,00 грн. Позивачем та відповідачем строки повернення кредиту та процентів не переносились. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку №1 до даної позовної заяви, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Пунктом 5.4 договору передбачено, то у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 10649,60 грн. Однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2000,00 грн., що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість та штраф за кредитним договором №16.10.2014-010000420 в розмірі 7120,00 грн., а також стягнути суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2102,00 грн. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий Центр» не з`явився, але надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , місце реєстрації якої у м.Докучаєвську, що є тимчасово окупованою територією, куди Укрпоштою пересилання пошти не здійснюється, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України викликалась у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач [PERSON] після оприлюднення оголошень про її виклики у судові засідання повторно не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, відзив на позов не подала. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог представником позивача, ненадання відповідачем відзиву на позов із запереченнями проти позовних вимог, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 13 липня 2019 року між TOB «Споживчий Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір 12.07.2019-100000774, за яким остання отримала кредит у розмірі 4000 гривень строком на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 26 липня 2019 року включно зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1120 грн. Відповідно до п.1.2 та п.1.3 договору кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. ТОВ «Споживчий центр» взяті на себе зобов`язання за договором перед [PERSON] виконав у повному обсязі, що підтверджується копією видаткового касового ордеру №2291 від 13 липня 2019 року, який долучено до матеріалів справи. У подальшому відповідач [PERSON] неодноразово пролонгувала строк користування кредитом (остаточною датою повернення є 30 жовтня 2019 року), за що мала сплатити проценти щодо пролонгованого кредиту у розмірі 1120,00 грн. Так, 25 липня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №25.07.2019-010000480 з аналогічними умовами, як у попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 25 липня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №25.07.2019-010000480 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №12.07.2019-100000774 від 13 липня 2019 року. 07 серпня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №07.08.2019-010000653 з аналогічними умовами, як у попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 07 серпня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №07.08.2019-010000653 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №25.07.2019-010000480 від 25 липня 2019 року. 20 серпня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №20.08.2019-010000134 з аналогічними умовами, як у попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 20 серпня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №20.08.2019-010000134 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №07.08.2019-010000653 від 07 серпня 2019 року. 02 вересня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №02.09.2019-010000259 з аналогічними умовами, як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 02 вересня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №02.09.2019-010000259 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №20.08.2019-010000134 від 20 серпня 2019 року. 01 жовтня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №01.10.2019-010000227 з аналогічними умовами, як у попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 01 жовтня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №01.10.2019-010000227 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №02.09.2019-010000259 від 02 вересня 2019 року. 16 жовтня 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №16.10.2019-010000420 з аналогічними умовами, як у попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 16 жовтня 2019 року та на підставі ст.601 ЦК України сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №16.10.2019-010000420 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №01.10.2019-010000227 від 01 жовтня 2019 року. Відповідно до п.п.4.1 договору позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 30 жовтня 2019 року; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Згідно з п. 5.4 Договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за Договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості та штрафу за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом встановлено, що відповідач [PERSON] не проводила погашення по кредиту, відсоткам, а також іншим витратам, що є порушення умов даного договору, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем за кредитом у розмірі 4000 грн., за відсотками 1120,00 грн., за штрафом за період прострочення сплати заборгованості з 31 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року у сумі 10649,60 грн. Проте, у позові позивач зазначає, що наразі просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 2000,00 грн. Таким чином, розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь становить 7120,00 грн. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України. Відповідно до положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяті по договору обов`язки не виконала, тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та штраф відповідно до умов договору не повернула, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем, заперечень проти позову до суду не надала, суд робить висновок про задоволення позову у заявленому ТОВ «Споживчий центр» розмірі 7120,00 грн. з яких заборгованість за кредитом 4000 грн., за відсотками - 1120,00 грн., штраф у розмірі 2000,00 грн. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, у вигляді судового збору складають 2102,00 гривні і в порядку ст.141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved