Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником житлового будинку № 140, який розташований в м. Херсоні по вул. Антипенко. У належному йому на праві власності будинку зареєстровані відповідачі по справі, які не є членами його сімї, однак продовжують проживати у належному йому будинку та не несуть витрати щодо утримання будинку. Відповідачі проживають за адресою [INFO], відмовляються звільнити приміщення та знятися з реєстрації, чим порушують права власника на вищевказане майно.\~ У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинку, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Антипенко, 140 та виселити їх з житлового будинку, стягнути судові витрати з відповідачів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідачів було направлено копію ухвали суду від 26.04.2018 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Антипенко, 140 на підставі договорів купівлі-продажу від 24.07.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі за № 3172 та №3171, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №92699252 від 24.07.2017 року та №92741884 від 25.07.2017 року. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання\~ за адресою: [INFO] зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що також підтверджується формою № 17 від 19.06.2017 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.109 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.\~ Стаття 109 ЖКУ встановлює, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірного житлового будинку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд. Крім того, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.\~\~

Outcome: approved