Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права на реєстрацію місця проживання, посилаючись на те, що він до 2016 року був постійно зареєстрований за адресою проживання свого батька по [ADDRESS] . В 2016 році у зв`язку з навчанням він переїхав до м. Києва, де був зареєстрований у гуртожитку Національного Університету біоресурсів і природокористування України. На даний час він продовжує навчання, але в гуртожитку не проживає. Він повернувся на постійне місце проживання до м. Черкаси та мав намір зареєструвати своє місце проживання за адресою своєї колишньої реєстрації по [ADDRESS] . Право власності на частку даного будинку належить його батькові [PERSON] . Співвласником іншої частини будинку є відповідач [PERSON] . На підставі того, що відповідач відмовляється надати згоду на його місце реєстрації за вказаною адресою, Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради йому було відмовлено у реєстрації місця проживання. Вважає, що має право на користування даним житловим приміщенням і відповідно має право на реєстрацію свого місця проживання за вказаною адресою. Тому просить визнати його таким, що має право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] та визнати за ним право на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. Ухвалою від 19 березня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час, місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Третя особа до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. З письмової згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, батько позивача [PERSON] , перебуваючи у шлюбу з відповідачем [PERSON] , придбав 41/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05 липня 1991 року. 15 червня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу, за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2007 року за відповідачем визнано право власності на 21/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Згідно довідки КП ЧООБТІ від 19 лютого 2020 року право власності на будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Частки [PERSON] та [PERSON] винесені в натурі та є відокремленими. Частки [PERSON] та відповідачки [PERSON] , належать їм на праві спільної часткової власності. Згідно поквартирної картки даної частини будинку зареєстровані: [PERSON] (колишній власник), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що до 2016 року позивач, як член сім`ї власника, був також зареєстрований за вказаною адресою. В 2016 році у зв`язку з навчанням переїхав до м. Києва, де був зареєстрований у гуртожитку Національного Університету біоресурсів і природокористування України. Позивач вказує, що в 2020 році повернувся до м. Черкаси та мав намір зареєструватися за місцем свого колишнього проживання в будинку, що належить його батькові, проте відповідач не надає своєї згоди, як співвласник будинку, у зв`язку з чим йому було відмовлено у реєстрації місця проживання. Згідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 319 ЦК України визначено, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, суд вважає, що позивач, як син співвласника будинку має право користуватися даним житловим приміщенням. Через відсутність реєстрації, позивач позбавлений можливості оформити банківську картку у відділенні будь-якого банку, що перешкоджає в отриманні медичної допомоги, не має можливості голосувати, що також порушує його конституційні права, крім того, сама реєстрація місця проживання не створює певних прав та обов`язків та не пов`язана з набуттям права власності, та не впливає на право власності відповідача. Пунктом 18 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року передбачено, що для реєстрації місця проживання подаються документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї. Отже, підставою для реєстрації місця проживання особи, яка не є власником житла, де має намір зареєструватися, є документи, які засвідчують право даної особи на проживання у цьому житлі або документально оформлена згода на реєстрацію, надана власниками даного житла. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved