Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду і просить ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 18820 доларів США та 54 центи, що за курсом 23.94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.12.2015 року складає 450563.77 грн. за кредитним договором № КGALAE00000075 від 18.04.2008 року. Та витрати,пов»язані зі сплатою судового збору. В процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги і з урахуванням порушених забов»язань відповідачем за вищезазначеним кредитним договором просить стягнути з останнього на їхню користь заборгованість у розмірі 27234.56 доларів США,що за курсом 23.94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.12.2015 року складає 651995грн.35 коп. та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим,що між позивачем і відповідачем 18.04.2008 року був укладений кредитний договір № КGALAE00000075. Згідно договору ПАТ «КБ»ПриватБанк» зобов»язався надати [PERSON] кредит у розмірі 10695.45 доларів США на термін до 17.04.2013 року,а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку,встановлених кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом,відсотками , комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв»язку з чим утворилася заборгованість і станом на 01.12.2015 року вона становить 27234.56 доларів США, яка складається з наступного: 6424.17 доларів США заборгованість за кредитом; 1522.04 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 298.83 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 17682.69 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором,а також штрафи: 10.44 доларів США штраф(фіксована частина); 1296.39 доларів США штраф(процентна складова). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі,просив їх задовольнити у відповідності до вищезазначеного ,а також в зв»язку з доведеністю позовних вимог в судовому засіданні, додавши ,що 12.05.2010 року було здійснено зарахування коштів у розмірі 7568.11 доларів США до Банку від реалізації автомобіля відповідача,які пішли на погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Крім того, висловив свою думку стосовно заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] стосовно включення до судових витрат , витрати на правову допомогу в сумі 5000.00грн., та присудити їх стягнення з ПАТ»КБ»ПриватБанк» на користь [PERSON],надавши письмове заперечення з якого слідує,що особа,яка надає правову допомогу може здійснювати свої повноваження за дорученням або договором але позбавлена можливості підміняти собою сторону в цивільному процесі. Послався на положення Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», а тому просить не розглядати цю заяву яка не відповідає положенням чинного законодавства України і не стосується справи яка розглядається. Представники відповідача позов не визнали в повному обсязі і в судовому засіданні пояснили, що між ПАТ»КБ «ПриватБанк» та [PERSON] судом вже був вирішений спір,за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.04.2008 року № КGALAE00000075 по справі №1121/1818/12, де в ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 05.09.2012 року зазначено,що «відповідно до п.13.3.1 договору, зобов»язання позичальника вважаються виконаними в момент підписання з покупцем договору купівлі-продажу предмета застави. Протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави,банк зобов»язаний надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу, однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того,що заставний автомобіль був реалізований і за яку вартість. Актом від 16.09.2009 року підтверджено, факт передачі [PERSON] представникам банку [PERSON] та [PERSON] автомобіля Шевроле Авео(номер кузова [NUMBER], крім того в акті зазначено,що відповідач доручає «Приват Банку» передати його на реалізацію по ринковій вартості і направити отримані кошти на погашення заборгованості. Згідно вказаного акту автомобіль був переданий 16.09.2009 року,тоді як довіреність на яку посилається представник позивача була видана наступного дня 17.09.2009 року. У даній довіреності,вказані працівники «ПриватБанку» ,[PERSON] та [PERSON] які здійснили психологічний тиск на [PERSON] змусили його передати їм повноваження укладати правочини щодо розпорядження транспортним засобом Шевроле Авео,тоді коли за день до цього [PERSON] передав автомобіль іншим представникам банку [PERSON] та [PERSON] У подальшому на адресу відповідача надійшов лист віт ПАТ «кб»Приват Банк»,у якому банк повідомляє [PERSON] про те,що банком реалізоване заставне майно-автомобіль Шевроле Авео SF69Y, а кошти від продажу автомобіля зараховані на погашення зобов»язань відповідача перед банком.При цьому позивачем не зазначено за якою ціною банком було виставлено автомобіль на продаж ,яка сума була отримана ним від продажу автомобіля,яка сума була зарахована у погашення заборгованості за кредитом. Вважають,що представником позивача в судовому засіданні не надано належних доказів в обґрунтування суми заборгованості,що виникла після зарахування банком 7568.11 Доларів США в погашення кредиту відповідача. Не доведено також правомірність нарахування [PERSON] процентів у сумі 1522.04 Доларів США. Крім того,звертають увагу суду на сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] також просив суд при вирішенні даної справи включити до судових витрат, витрати на правову допомогу які поніс представник відповідача [PERSON], а саме стягнути з ПАТ»КБ»ПриватБанк» на користь останнього 5000.00грн., виходячи з вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Заслухавши пояснення представників сторін,дослідивши та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено,що 18.04.2008 року між ПАТ»КБ»ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № КGALAE00000075, відповідно до якого відповідач отримав від банку кредит в сумі 8013.35 доларів США на термін до 17.04.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.08 річних для придбання автомобіля Шевроле Авео SF69Y,2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER](а.с.10-16). Особливості позасудового звернення стягнення шляхом продажу предмету застави регламентовані пунктом 13.2. Договору. Відповідно до п.13.3.1 зобов»язання позичальника вважається виконаним в момент підписання з покупцем договору купівлі-продажу предмета застави. Протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави Банк зобов»язаний надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу. На підставі акту від 16.09.2009 року відповідач передав заставне майно(спірний автомобіль), представнику позивача для реалізації за ринкову вартість із направлення отриманих коштів на погашення заборгованості(а.с.4 том 2). 17.09.2009 року відповідачем надано довіреність на розпорядження транспортним засобом [PERSON] та [PERSON],які є в свою чергу уповноваженими представниками банку (а.с. 5 том 2). Відповідно до Звіту про експертну оцінку транспортного засобу від 02.10. 2009 року, ринкова ціна Шевроле Авео SF69Y,2006 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки становив 60000.00грн.(а.с. 11 том 2). Із розшифрування розподілу коштів від продажу заставленого майна по кредитному договору вбачається виручені кошти від продажу в розмірі 7568.11 доларів США(а.с.12 том 2 ). Згідно розрахунку заборгованості,наданого позивачем, за відповідачем рахується заборгованість у сумі (а.с.12 том 2) В липні 2011 року позивач вже звертався з позовом до відповідача до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ»ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором КGALAE00000075 від 18.04.2008 року в розмірі 8013.35 доларів США. Рішенням вищезазначеного суду від 20.06.2012 року по цивільній справі №2/1121/872/12,№1121/1818/12 в задоволенні позовних вимог ПАТ»КБ»ПриватБанк» відмовлено (а.с.85-86). Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05.09.2012 року апеляційна скарга ПАТ»КБ»Приват Банк» на рішення суду першої інстанції була відхилена,а рішення Світловодського міськрайонного суду залишено без змін(а.с.89-92). Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено,що ПАТ»КБ»ПриватБанк» не надано документів,що підтверджують реалізацію автомобіля,документів,що підтверджують реалізацію автомобіля сааме за 7568.11 доларів США, не надано розрахунку погашення заборгованості по кредиту після реалізації заставного майна. Суд не може погодитися з твердженнями представника позивача відносно того, що відповідач [PERSON] провів реалізацію свого заставного автомобіля, використавши своє право на здійснення юридично значущих дій через довірених осіб,оскільки воно спростовується матеріалами справи, а саме: актом від 16.09.2009 року,якім підтверджується факт того,що [PERSON] передано представникам банку [PERSON] та [PERSON] автомобіль Шевроле Авео номер кузова [NUMBER]. В зазначеному акті вказано,що [PERSON] автомобіль передав і доручає «ПриватБанку» передати його на реалізацію по ринковій вартості , а отримані кошти направити на погашення заборгованості. За актом , автомобіль був переданий 16.09.2009 року, тоді як довіреність на яку посилається представник позивача , надана наступного дня 17.09.2009 року. У довіреності вказані працівники банку [PERSON] та [PERSON] Судом в процесі розгляду справи встановлено,що відповідач дійсно отримав від позивача лист, у якому банк повідомляє [PERSON] про те, що банком реалізоване заставне майно-автомобіль Шевроле Авео SF69Y, а кошти від продажу автомобіля зараховані на погашення зобов»язань відповідача перед банком, але при цьому позивач не зазначає за якою ціною банком було виставлено автомобіль на продаж,яка сума була отримана ним від продажу автомобіля,яка сума була зарахована у погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, вищенаведеним підтверджується,що предмет застави продано саме банком, а не відповідачем,однак доказів ,що банком майно було реалізовано саме за суму 7586.11 доларів США до суду не надано. Суд не сприймає за доказ, меморіальний ордер( жодною особою, ані відповідачем, ані уповноваженою особою банку не підписаний а.с.105) який було долучено до матеріалів справи представником позивача на підтвердження внесення саме [PERSON] грошових коштів в сумі 7568.11 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки: Згідно п.1.19-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», меморіальний ордер це розрахунковий документ ,який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. За частиною 2 ст.59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що саме ця вимога стосується розгляду справ з кредитних правовідносин і судом повинні прийматися тільки письмові належні докази щодо надання та отримання кредитних коштів. З огляду на вищенаведене,меморіальний ордер це документ який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій і не може підтверджувати факт внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредиту, таким документом є платіжне доручення. Крім того, з уточненої позовної заяви(а.с.99-100) слідує,що 12.05.2010 року банком було здійснено зарахування коштів у розмірі 7568.11 доларів США від реалізації автомобіля відповідача в погашення заборгованості за кредитом, натомість при наданні пояснень представником позивача в судовому засіданні щодо суми позовних вимог 27234.56 доларів США, зазначено,що до заявленої до стягнення суми не входять грошові кошти 7568.22 доларів США і ця сума також підлягає стягненню з відповідача на загальних підставах, не зважаючи на вищезазначене рішення суду та фактичне визнання банком зарахованої такої суми у погашення заборгованості відповідача. З ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 05.09.2012 року слідує,що відповідач мав заборгованість перед банком у сумі 8013.35 доларів США, яка включала в себе:6364.35 доларів США заборгованість за кредитом,746.77 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом,137.52 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом,323.30 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов2язань за договором, а також штрафи відповідно до договору-штраф(фіксована частина) в розмірі 62.81 долари США, 378.60 доларів США штраф(процентна складова). При цьому позивачем реалізовано заставне майно, як стверджує сам позивач на суму 7568.11 доларів США,однак встановити яким чином і у якій послідовності банк здійснював погашення заборгованості суд не мав можливості. Відповідно позивачем не було доведено факт заборгованості відповідача по кредитному договору, в розмірі зазначеному у позовних вимогах(а.с.89-92). Таким чином, суд вважає,що у жодному разі заборгованість [PERSON] перед банком станом на дату подачі позову(а.с.3-4,99-100 уточнені вимоги у даній справі) не може складати 27234.56 доларів США(651995.35 грн.),оскільки кредит був погашений платником, а банком не доведено належними та допустимими доказами існування заборгованості у [PERSON] по кредитному договору саме 27234.56 доларів США станом на 01.12.2015 року. Крім того, відповідно ст.256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності ,про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Строк позовної давності минув по нарахуванню заборгованості за наданим кредитом(тілом кредиту) у сумі пред»явленій до стягнення 5210.49 доларів США(нараховану за період 18.10.2010 року-16.11.2012 року). Строк позовної давності минув також для пред»явлення вимог позивача про стягнення з відповідача процентів у сумі 1481.63 доларів США(процентна складова нарахована за період 11.05.2008 року-16.11.2012 року). Відповідно до ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується , зокрема, до вимог: про стягнення неустойки( штрафу). Строк позовної давності в один рік минув також по нарахуванню пені в сумі пред»явленій до стягнення 17682.69 доларів США і для пред»явлення вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів у сумі 10.44 доларів США(фіксована частина), 1296.39 доларів США( процентна складова). Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом,обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України,є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань « платники грошових коштів сплачують на користь сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даною статтею цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період,за який сплачується пеня(стаття 3 Закону України »Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань). Таким чином,максимальний розмір пені пов»язаний із розміром облікової ставки НБУ(оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти), пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України-гривні. Тому суд, вважає,що позивачем в порушення вищенаведених норм діючого законодавства також неправомірно було здійснено розрахунок пені 17682.69 доларів США та штрафних санкцій у сумі 10.44 доларів США(фіксована частина),1296.39 доларів США( процентна складова) у доларах США, а не у гривні. Суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника відповідача [PERSON] яку він підтримав в судовому засіданні про включення до судових витрат на правову допомогу та присудження їх позивачу за первісним позовом,відповідачу за зустрічним, а саме стягнення з позивача на користь представника відповідача [PERSON] [PERSON] 5000.00грн. (а.с.231-236). Положеннями ст.88 ЦПК України передбачений порядок стягнення та розподілення за наслідками розгляду справи між сторонами понесених судових витрат. Відповідно до п.2 Постанови №10 від 17.10.2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно із главою 8 розділу 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними,тому на сторони та інших осіб,які беруть участь у справі ,не може покладатися обов»язок нести інші витрати,не передбачені законодавством. Сторонами у даній справі за позовом ПАТ «КБ»ПриватБанк» є позивач ПАТ»КБ»ПриватБанк» та відповідач [PERSON]. Справа №401/4782/15-ц за позовом про стягнення заборгованості відкрита провадженням саме за позовом ПАТ»КБ»ПриватБанк» до [PERSON] і не містить інформації чи процесуального документа,що підтверджують наявність зустрічної позовної заяви. Відносини між [PERSON] та [PERSON] не стосуються договірних відносин між сторонами у даному цивільному процесі і відповідно не можуть вплинути на розподіл судових витрат. Витрати, пов»язані зі сплатою судового збору суд відносить за рахунок позивача,які сплачені ним відповідно до платіжних доручень(а.с.1-2).

Outcome: dismissed