Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 16 319 грн. 54 коп.; моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 червня 2012 року між ним та ТДВ «Страхова компанія «Провіта» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5668749, відповідно до якого було застраховано автомобіль Chevrolet Tacuma. Строк дії договору встановлено з 28 червня 2012 року по 27 червня 2013 року. 31 травня 2013 в м. Києві на перехресті вул. Дмитрівська-Воровського сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої забезпечений автомобіль страхувальника Chevrolet Tacuma отримав механічні пошкодження. У зв'язку з настанням страхового випадку позивач звернувся до страхової компанії «Провіта» з вимогою про відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу. Однак, йому було роз'яснено про те, що рішення по його справі буде прийняте згодом. 24 вересня 2013 року позивачем було направлено на адресу відповідача заяву з вимогою вирішити питання по суті. Проте, відповідач грошові кошти так і не перерахував і не надав жодної відповіді на заяву відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 18 879 грн. 40 коп., що становить суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період прострочення; моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 208 грн. 79 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. В свою чергу представник відповідача позов визнала частково, вважала, що вартість матеріального збитку за пошкодження транспортного засобу позивача має бути стягнена з ТДВ «Провіта» у розмірі 14 957 грн. 59 коп., згідно звіту від 19 червня 2013 року № 05055 так як відповідно до договору страхування розмір ПДВ може бути не виплачена страховою компанією, а також, вартість колесного диска не має включатися до суми страхових виплат відповідно до умов договору, укладеного між сторонами по справі. Щодо решти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 15 червня 2012 року між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «Провіта» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за № 5668719, відповідно до якого був застрахований автомобіль марки Chevrolet Tacuma, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 5-8). З довідки виданої інспектором СОМ ДТП Відділу ДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що 31 травня 2013 року о 9 год. 45 хв. в м. Києві на перехресті вул. Дмитрівська-Воровського внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Chevrolet Tacuma, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с. 9). Того ж дня, [PERSON] повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 31 травня 2013 року у зв'язку із наявними правовідносинами між ним та страховою компанією згідно договору страхування № 5668719, про що свідчить копія повідомлення від 31 травня 2013 року за № 1-2/27940 (а.с. 38-39). 30 липня 2013 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Провіта» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 40). Згідно рахунку фактури та актів виконаних робіт вбачається, перелік виконаних робіт та використаних запасних частин під час ремонту автомобіля Chevrolet Tacuma, д.н.з. [NUMBER]. Загальна вартість ремонту автомобіля була сплачена позивачем у розмірі 16 319 грн. 54 коп. (а.с. 10-15). 24 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Провіта» з заявою про відшкодування вартості проведених ремонтних робіт у сумі 16 319 грн. 54 коп. (а.с. 16). На замовлення ТДВ «СК «Провіта» 19 червня 2013 року було складено звіт вартості матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу за № 05055, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Tacuma, д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП на момент пошкодження транспортного засобу складає 17 636 грн. 50 коп. та утилізаційну вартість автомобіля у розмірі 23552 грн. 11 коп. (а.с. 93-112). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 629 ЦК України вказує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України визначено, що у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно пункту 8.4.4 Договору страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування на користь страхувальника або його законних представників (або на користь вигодонабувача в разі його наявності) в строки та у розмірі відповідно до цього договору, правил та чинного законодавства України. Таким чином, судом констатується настання страхового випадку, а саме ДТП за участі [PERSON] та виникнення зобов'язань у відповідача по справі згідно Договору страхування. Судом взято до уваги звіт вартості матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу від 19 червня 2013 року за № 05055, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Tacuma, д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП на момент пошкодження транспортного засобу складає 17 636 грн. 50 коп. Така позиція суду у повній мірі співвідноситься із пунктом 12.3. Договору страхування. Крім того, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, належних доказів, які б спростовували розрахунки у зазначеному звіті - позивачем суду не надано. Пунктом 12.2. Договору визначено, що розмір завданих збитків встановлюється відповідно до чинного законодавства України. Відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки, що спричинені страховим випадком. Згідно пункту 12.6 Договору в усіх випадках збитки відшкодовуються з урахуванням пунктів 12.2 -12.5, пункту 15.3 цього Договору, а також з урахуванням франшизи, отриманих від третіх осіб грошових коштів, якщо вони були отримані страхувальником або його уповноваженою особою до моменту врегулювання збитку. Якщо страхувальник не надав страховику документальне підтвердження сплати податку на додану вартість, страховик має право вирахувати з розміру збитку суму податку на додану вартість. Розмір франшизи відповідно до пункту 2.1. Договору страхування (пошкодження ТЗ) становить 0,5%. Відповідно до статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, та з урахуванням зазначених положень договору та цивільного законодавства, позивачем не надано належних доказів про сплату податку на додану вартість суб'єктом проведення ремонтних робіт автомобіля позивача. Також, суд погоджується про відсутність підстав для стягнення із відповідача вартості колісного диску у розмірі 719 грн. 28 коп., так як це передбачено пунктом 7.1.9. договору страхування між сторонами по справі Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що з ТДВ «Страхова компанія «Провіта» на користь [PERSON] необхідно стягнути страхове відшкодування в розмірі 14 957 грн. 59 коп., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних за період прострочення Також є такою, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає частковому задоволенню позовна вимога про стягнення із ТДВ «Страхова компанія «Провіта» на користь [PERSON] індексу інфляції та 3 % річних за період прострочення грошового зобов'язання. Так як відповідно до частини 2 статті 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення моральної шкоди, судом зазначається, що відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи душевних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконною дією або бездіяльністю інших осіб. Так, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, в супереч вимог статті 60 ЦПК України, позивачем суду не надано належних доказів, що підтверджують перенесених ним душевних страждань, їх тривалість, наявність порушення нормальних життєвих зв'язків у результаті бездіяльності відповідача щодо виплати на користь позивача страхового відшкодування. Крім того, в першу чергу між сторонами існували договірні взаємовідносини, які є обов'язковими для виконання ними. Однак, з Договору страхування не вбачається права позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою страхувальнику суми страхового відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність відмови у задоволенні такої позовної вимоги. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат судом зазначається наступне. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 21 грудня 2011 року за № 4191-VІ - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами. Згідно договору про надання правової допомоги від 10 жовтня 2013 року вбачається, що адвокат [PERSON] прийняв на себе доручення клієнта про надавання юридичної допомоги, обумовленого сторонами виду в інтересах клієнта на умовах, передбачених договором, а інша сторона - клієнт - зобов'язався сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги, а також фактичні витрати пов'язані з виконанням угоди (а.с.43-47). 11 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги в якій домовилися про те, що гонорар по даному договору становить 5 000 грн., який сплачується клієнтом адвокату готівковими коштами в день підписання даної додаткової угоди (а.с. 53). Однак, суду не надано жодних доказів, що підтверджували б сплату позивачем коштів за надання правової допомоги. За таких обставин позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 255 коп.

Outcome: partial