Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 04.11.2011 року ВП № 29648236 відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції (далі ВДВС) на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду (стягувач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») на вищезазначене нерухоме майно було накладено арешт. В той же час, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, на квартиру, яка виступала предметом іпотеки, було звернуто стягнення шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу. На теперішній час накладений арешт перешкоджає Банку як іпотекодержателю виконати рішення суду та задовольнити свої вимоги за рахунок зазначеного нерухомого майна. Представник позивача до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі, третя особа у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали, своїх представників до суду не направили. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у матеріалах достатньо відомостей про їх права та взаємини, у порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 12.09.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено Кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 46\~200 дол. США. В якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] 12.09.2007 року було укладено Іпотечний договір (реєстр. № 1758), предметом якого є квартира [ADDRESS]. Позичальник свої зобовязання за Кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2013 року було звернуто стягнення на вищезазначений предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем з правом укладання Банком від імені [PERSON] договору-купівлі продажу. В той же час, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, яким на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з [PERSON] було стягнуто борг у розмірі 65\~587 грн. 79 коп., державним виконавцем ВДВС було винесено постанову ВП № 29648236 від 04.11.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до вказаної постанови було накладено арешт на усе майно, що належить на праві власності [PERSON] Станом на 23.09.2015 року, як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вищезазначений арешт майна (номер запису про обтяження 9061318 (спеціальний розділ)) не знято, що, на думку суду, порушує права позивача як іпотекодержателя з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Одним із окремих видів застав є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Згідно зі ст. 579 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду. Згідно зі ст. 38 Закону України «При іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу предмета іпотеки. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Враховуючи той факт, що обтяження, накладене за Іпотечним договором, виникло та було зареєстровано раніше, ніж обтяження, накладене в рамках виконавчого провадження ВДВС, а також зважаючи на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2013 року було визнано право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд приходить до переконання, що на теперішній час арешт вищезазначеного нерухомого майна чинить перешкоди Банку у розпорядженні майном на власний розсуд з метою задоволення вимог щодо погашення заборгованості [PERSON] На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved