Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти на їх утримання у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щодо кожної дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку Служби у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Мати дітей, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; відомості про батька дітей внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 06.11.2018 в КНП «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №24» за адресою: м. Харків, пров. Плетнівський, буд. 7 , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відмовилася забирати. Також позивач зазначає, що на неодноразові виклики до ССД по Основ`янському району, мати дітей не з`являлася, на телефонні дзвінки не відповідала, долею та місцем знаходження дітей не цікавилася. Відповідно до інформації Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 23.11.2018 [PERSON] притягувалася до відповідальності за ч.ч.1,2 ст. 185 КК України. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.11.2018 №841 [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] з`явилася в ССД по Основ`янському 11.12.2018 року, пояснивши, що вона дійсно залишила малолітніх дітей на свою бабусю у зв`язку з тим, що їй потрібно було працювати, дітей вона зараз забрати не може, бо вона немає житла, та матеріально не забезпечена. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.12.2018 №984 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до закладу для дітей. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.12.2019 №971 про передачу малолітніх дітей на виховання та спільне проживання матері було передано малолітню [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на виховання та спільне проживання матері, [PERSON] . Незважаючи на те, що [PERSON] було попереджено про необхідність належного виконання батьківських обов`язків мати дітей на шлях виправлення не стала, вдруге покинувши малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28.02.2020 малолітніх дітей було виявлено за адресою: [ADDRESS] . Згідно пояснень, які надала [PERSON] , прабабуся дітей, [PERSON] , [INFO] пішла з дому, залишивши дітей, під час телефонних розмов обіцяла прийти, але вже два дні на телефонні дзвінки не відповідає. Малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня №24». З моменту вилучення дітей пройшло шість місяців, однак мати не виявила наміру, бажання та не усвідомила важливості належного виконання своїх батьківських обов`язків, бажання змінити своє ставлення до дітей, повернути малолітніх на спільне проживання в сім`ю. Відповідно до інформації Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 10.08.2020 під час неодноразових виходів за адресою останньою відомою адресою [PERSON] вдома не було, в телефонній розмові мати малолітніх дітей в грубій формі відмовилася надавати будь-які пояснення та з`являтися до відділу поліції. На повідомлення щодо позбавлення її батьківських прав не відреагувала та вимкнула телефон. На даний час місцезнаходження [PERSON] невідоме, долею дітей не цікавиться. Враховуючи вищевикладене позивач зазначає, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. 01.09.2020 ухвалою судді Червонозаводського районного судуд м. Харкова відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачам надано строк на надіслання відзиву. Протягом встановленого судом строку відзив на позовну заяву відповідачами не наданий. 06.04.2021 представником позивача подано клопотання про залучення доказів. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. [PERSON] народилася [INFO] в м. Харків Харківської області, про що Відідлом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській обалсті 28.09.2019 зроблено актовий запис № 1210 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [PERSON] народилася [INFO] в м. Харків Харківської області, про що Відідлом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській обалсті 28.09.2019 зроблено актовий запис № 1209 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Матір`ю малолітніх є відповідачка у справі - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України відомості про батька записані зі слів матері - [PERSON] . Відповідно до актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 06.11.2018 в КНП «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №24» за адресою: м. Харків, пров. Плетнівський, буд. 7 , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відмовилася забирати. Згідно пояснень від 06.11.2018 року, які надала [PERSON] (прабабуся дітей), вбачається що мати малолітніх дітей 29.10.2018 пішла з дому на чотири доби, залишивши дітей на неї, пояснивши, що діти їй не потрібні вона не була готова до їх появи та виховання. Після залишення дітей місцезнаходження [PERSON] невідоме, зі слів родичів, мати малолітніх дітей перебуває за межами країни. Малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , враховуючи їх вік, було госпіталізовано з КНП «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №24» до КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня №17» де діти перебували на державному забезпеченні. Відповідно до інформації Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 23.11.2018 [PERSON] притягувалася до відповідальності за ч.ч.1,2 ст. 185 КК України. Згідно інформації КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №17» від 05.12.2018 [PERSON] за час перебування дітей в педіатричному відділенні лікарні, жодного разу не відвідала доньок, допомоги на утримання дітей не надавала, телефоном, чи в будь-якій інший спосіб, долею дітей не цікавилася. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.11.2018 №841 [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] з`явилася в ССД по Основ`янському 11.12.2018 року, пояснивши, що вона дійсно залишила малолітніх дітей на свою бабусю у зв`язку з тим, що їй потрібно було працювати, дітей вона зараз забрати не може, бо вона немає житла, та матеріально не забезпечена. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 216.12.2018 №984 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до закладу для дітей. Мати малолітніх дітей [PERSON] звернулася до ССД по Основ`янському району про надання їй дозволу на відвідування дітей [PERSON] та [PERSON] , які влаштовані в КНП ХОР «Обласний будинок дитини №3», оскільки вона має намір повернути дітей на виховання в родину. [PERSON] було роз`яснено, та надано повний перелік необхідного пакету документів, який необхідно для повернення дітей в сім`ю. Згідно інформації КНП ХОР «Обласний будинок дитини №3» від 05.09.2019 та 24.10.2019 мати дітей [PERSON] відвідувала доньок, цікавиться станом фізичним та розумовим розвитком дітей, до дітей ставить лагідно, з любов`ю. [PERSON] 12.12.2019 звернулася до Харківського міського голови із заявою про повернення малолітніх дітей з КНП «Обласний будинок дитини №3» на виховання та спільне проживання в сім`ї, та повідомила, що буде мешкати з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.12.2019 за адресою: [ADDRESS] знаходиться квартира зі всіма комунальними зручностями, складається з двох кімнат, сумісного санвузлу. Кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою. На момент обстеження санітарний стан житла задовільний. Для дітей обладнано спальні місця в наявності шафа для дитячого одягу. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.12.2019 №971 про передачу малолітніх дітей на виховання та спільне проживання матері було передано малолітню [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на виховання та спільне проживання матері, [PERSON] . Проте, після цієї події, поведінка матері малолітніх дітей не змінилась. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка після повернення дитини в сім`ю продовжує ухилятися від належного виконання своїх батьківських обов`язків, що підтверджується наступними дослідженими судом доказами. Як вбачається з інформації ССД по Основ`янському району, 28.02.2020 звернулася прабабуся дітей [PERSON] надавши пояснення, про те що її онука, [PERSON] , [INFO] пішла з дому, залишивши на неї дітей. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28.02.2020 малолітніх дітей було виявлено за адресою: [ADDRESS] . Згідно пояснень, які надала [PERSON] , прабабуся дітей, [PERSON] , [INFO] пішла з дому, залишивши дітей, під час телефонних розмов обіцяла прийти, але вже два дні на телефонні дзвінки не відповідає. Малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня №24». З моменту вилучення дітей пройшло шість місяців, однак мати не виявила наміру, бажання та не усвідомила важливості належного виконання своїх батьківських обов`язків, бажання змінити своє ставлення до дітей, повернути малолітніх на спільне проживання в сім`ю. За інформацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» від 13.04.2020, діти знаходилися на стаціонарному лікуванні з 28.02.2020 по 23.03.2020. За час перебування дітей в стаціонарному відділенні мати, [PERSON] , дітей не відвідувала, станом здоров`я та розвитком доньок не цікавилася. Бажання забрати дітей в сім`ю не виказувала. На виконання рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.03.2020 №150 «Про продовження строку перебування та влаштування малолітніх до закладів дітей» малолітніх [PERSON] та [PERSON] , [INFO] було влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини №2» на повне державне забезпечення строком на шість місяців. Згідно інформації КНП «Обласний будинок дитини №2» від 29.07.2020, мати, [PERSON] , дітей не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась станом їх здоров`я та розвитку, не висловлювала бажання забрати малолітніх дітей у сім`ю. Відповідно до інформації Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 10.08.2020 під час неодноразових виходів за адресою останньою відомою адресою [PERSON] вдома не було, в телефонній розмові мати малолітніх дітей в грубій формі відмовилася надавати будь-які пояснення та з`являтися до відділу поліції. На повідомлення щодо позбавлення її батьківських прав не відреагувала та вимкнула телефон. На даний час місцезнаходження [PERSON] невідоме, долею дітей не цікавиться. Згідно інформації центру соціальних служб Основ`янського району м. Харкова від 12.08.2020, [PERSON] з питання щодо повернення дітей до біологічної сім`ї не зверталася, на телефонні дзвінки не відповідає. Фахівці Центру не мають можливості оцінити здатність матері опікуватися дітьми з причин відсутності мотивації у [PERSON] до зміни способу життя, тому проблемне питання сім`ї не вдалося вирішити. На час звернення позивача до суду малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває в КНП «Міська дитяча лікарня № 18» Харківської міської ради протягом двох місяців, батьки не виявили наміру змінити своє ставлення до дитини та її виховання, повернути дочку на спільне проживання в сім`ю. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок від 26 серпня 2020 року № 436, в якому зазначено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В матеріалах справи наявні докази винної поведінки відповідачів по відношенню до малолітньої дочки, а також вжиті щодо батьків заходи громадського впливу, зокрема - притягнення до адміністративної відповідальності, соціальний супровід родини, проведення роботи щодо належного виконання батьківських обов`язків з метою повернення дитини в сім`ю після відібрання. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] станом на час розгляду справи не виповнилося десяти років, у зв`язку з чим питання про доцільність позбавлення їх батьків батьківських прав вирішується без урахування думки дитини, яка за своїм малолітнім віком не здатна сформулювати думку Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вважає встановленим, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньок, залишає дітей у своєї бабусі, після поміщення дітей до дитячого будинку не цікавиться ними, поведінка відповідачки загрожує життю та здоров`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з абз.2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов Вищий спеціалізований Суд України в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що прийняті судом та службою у справах дітей заходи, спрямовані на зміну ставлення матері до виховання малолітніх дітей позитивних результатів не дали. Не бажаючи змінювати спосіб життя піддають загрозі життю та нормальному розвитку дітей, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що мати не піклується про фізичний та духовний розвиток своїх доньок, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що до відповідачки були застосовані більш м`які заходи попередження - відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд вважає позбавлення відповідачки батьківських прав таким, що відповідає інтересам малолітніх. Суд вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дочок. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачки та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідачки від обов`язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідки на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину з кожного, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір за розгляд даної справи підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved