Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором оренди у розмірі 59481,45 грн.. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Відповідач, порушуючи умови договору, оплату орендної плати ти компенсації витрат за фактично спожиті комунальні послуги не здійснював в повному обсязі. З травня 2017 року відповідач фактично припинив користуватися приміщенням, проте у порушення умов договору відповідач орендне приміщення позивачу не повернув акту прийому передачі не підписав,заборгованість не сплатив. В судове засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 07 червня 2016 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення №1. Відповідно до п.1.1 договору ФОП [PERSON] передав [PERSON] у строкове платне користування частину нежитлових приміщень (в літ. А) площею 90 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], та яке належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2014р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антіповою І.В. за реєстровим номером 1341. У відповідності до п. 3.1 договору розмір орендної плати становить 10000,00 грн. на місяць та окремо компенсувати витрати за фактично спожиті комунальні послуги. Згідно п. 3.2 договору строк оплати орендної плати встановлено щомісячно до 17 числа місяця наступного за місяцем, за який проводиться оплата. Пунктом 6.1 договору сторони визначили що строк дії договору становить з 07 червня 2016 року по 06 червня 2017 року. Відповідно до п. 2.3.4. договору відповідач зобов'язаний повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі в строк не пізніше двох робочих днів, тобто до 08.06.2017 року включно. Взяті на себе зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі належним чином та передав відповідачу об'єкт оренди, що підтверджується копією акту прийому-передачі приміщення від 07.06.2016 року. В свою чергу відповідач, порушуючи умови договору, оплату орендної плати та компенсацію витрат за фактично спожиті комунальні послуги не здійснювала в повному обсязі, зокрема: за лютий-березень 2017 року не була сплачена орендна плата за договором у розмірі 20000,00 грн.; не були сплачені комунальні послуги за спожиту електроенергію з грудня 2016 року по березень 2017 року - 782,95 грн.; за спожиту теплову енергію (опалення) з грудня 2016 року по березень 2017 року у розмірі 15284,25 грн., що підтверджується платіжними доручення про сплату та актом звіряння взаємних розрахунків. З травня 2017 року відповідач фактично припинив користування приміщенням, однак у порушення умов договору, відповідач орендоване приміщення позивачу не повернув, акту прийому передачі не підписав, заборгованість не сплатив. Відповідно до п. 4.2. договору за несвоєчасну сплату орендарем орендної плати у строки, встановлені розділом 3 цього договору, орендар сплачує штраф у розмірі 10% заборгованості з орендної плати. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 746 ЦК України За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором оренди, належним чином не передав орендоване приміщення, а відтак позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1414,25 грн., задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках відсуми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те сааме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2003цс15. Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що позивачем застосована до відповідача цивільно-правова відповідальність у виді стягнення як пені, так і штрафу за одне і те саме порушення, а саме несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті орендної плати, суд вважає, що дані обставини є порушенням ст. 61 Конституції, а тому вимоги позивача про стягнення пені не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial