Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 36, 5 кв. м., з неї житлова - 25, 9 кв. м. , підсобна - 10,6 кв. м., який складається з літ. «А» - житлове приміщення, «А-1» - фундамент жилого дома, літ «Б»- уборна, літ «В» - навіс, літ «Д», «Г» - сарай, літ «Е» - душ, літ «Ж» - погреб, розташований за адресою: м. Одеса, провулок Хуторськой, 5-«В». Вимоги позову обґрунтував тим, що за адресою м. Одеса, провулок Хуторськой, 5-«В» з 1992 року була зареєстрована та мешкала громадянка [PERSON] - матір чоловіка позивача - [PERSON]. Будинок, розташований за вказаною адресою з господарчими будівлями та спорудами побудований до 1992 року та до теперішнього часу не приватизований. Разом з [PERSON] за вказаною адресою фактично проживала позивачка зі своїм чоловіком без реєстрації місця проживання. Зареєстрована позивачка була за адресою: [ADDRESS], але у вказаній квартирі мешкали її діти - [PERSON] та [PERSON] із своїми дружинами та дітьми. 11.06.2008 року реєстрація місця проживання позивача за вищевказаною адресою було знято, про що у її паспорті міститься відповідний штамп. 26.02.2005 року [PERSON] померла та у будинку продовжили постійно мешкати позивачка та її чоловік, утримували будинок та сплачували комунальні платежі. 20 квітня 2014 року помер [PERSON], не уклавши договір найму жилого приміщення вказаного будинку та не отримавши реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. У будинку до теперішнього часу мешкає позивачка з родинами своїх дітей. З метою встановлення права користування з подальшим оформленням права власності на будинок позивачка звернулась до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про укладення договору найму жилого приміщення, а саме будинку на підставі ст. 106 ЖК України, як члена родини попереднього наймача. Відповіддю на вказане звернення слугував лист за підписом заступника голови Суворовської районної адміністрації ОМР - [PERSON] в якому зазначено, що будинок, розташований за адресою: м. Одеса, провулок Хуторський, 5-в на балансі Одеської міської ради не перебуває і КП «ЖКС «Пересипський» не обслуговується, від так підстав укладення договору найму житлового приміщення не має. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на вищезазначене майно за набувальною давністю. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси\~ від 27 липня 2017 року, було відкрито провадження по справі, ухвалою суду від 04 червня 2018 року прийнято до свого провадження уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 25, 90, 95). Відповідачем надано відзив на позов 13 березня 2018 року. (а.с. 57-61). Позивачем надано відповідь на відзив 01 червня 2018 року. (а.с. 87-89). Позивач та представник позивача в судове засідання 21 листопада 2018 року о 09-50 год. не зявились, хоча були присутні в судовому від 14.11.2018 року, надавали пояснення та суд в даному судовому засіданні перейшов до судових дебатів. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав в повному обсязі, з обґрунтувань, що викладені в відзиві, просив відмовити у задоволенні в повному обсязі. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав представника відповідача, суд доходить висновку про те, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за адресою м. Одеса, провулок Хуторськой, 5-«В» з 1992 року була зареєстрована та мешкала громадянка [PERSON] - матір чоловіка позивача - [PERSON]. (а.с. 13). 26.02.2005 року [PERSON] померла та у будинку продовжили постійно мешкати позивачка та її чоловік, утримували будинок та сплачували комунальні платежі. (а.с. 12). 20 квітня 2014 року помер [PERSON], не уклавши договір найму жилого приміщення вказаного будинку та не отримавши реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. (а.с. 16). З метою встановлення права користування з подальшим оформленням права власності на будинок позивачка звернулась до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про укладення договору найму жилого приміщення, а саме будинку на підставі ст. 106 ЖК України, як члена родини попереднього наймача. Відповіддю на вказане звернення слугував лист за підписом заступника голови Суворовської районної адміністрації ОМР - [PERSON] в якому зазначено, що будинок, розташований за адресою: м. Одеса, провулок Хуторський, 5-в на балансі Одеської міської ради не перебуває і КП «ЖКС «Пересипський» не обслуговується, від так підстав укладення договору найму житлового приміщення не має. (а.с. 23). Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; 3) зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони мають можливості через певні обставини підтримати підстави виникнення права, а також бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до змісту ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За загальним правилом право власності за набувальною давністю виникає з моменту спливу строків, визначених у частинах 1, 3 ст. 344 ЦК України. Тобто, особа, яка бажає набути право власності за набувальною давністю повинна безперервно законно (єдина підстава законного вселення в будинок, квартиру чи інше житлове приміщення є ордер) володіти нерухомим майном протягом десяти років. Окрім цього, настання терміну для визнання права за набувальною давністю є лише підставою для звернення до органу державної влади або органу місцевого самоврядування із відповідним клопотанням щодо оформлення правовстановлюючих документів на майно. Окрім того, абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року (далі - Постанова) передбачено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: 1. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Варто зазначити, що при визнанні права власності за набувальною давністю володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. З цих приписів закону випливає, що для набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю встановлений склад певних юридичних фактів, а саме: добросовісне заволодіння чужим майном, продовження відкритого і безперервного володіння протягом десяти років таким майном. Позивачем не було надано до суду доказів добросовісного заволодіння спірнім майном, а також відкритого, безперервного володіння останнім бажаним нерухомим майном. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed