Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 02.10.07 року між сторонами укладено кредитний договір. Відповідно до договору банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала заяву, в якій просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.07 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно якого банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжної карткою, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати інших платежів не виконувала належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.06.15 року становить 3 572,34 грн. При цьому з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що останній платіж на виконання умов договору позичальник здійснив 26.07.12 року. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов'язків щодо обраного ними кола відносин. Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Так, між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Про ознайомлення із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у Заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії). Згідно із правовою позицією Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно із розділом ІІ «Правила користування платіжною карткою» Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, після закінчення строку дії відповідна картка подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Проте, з матеріалів справи установлено, що така картка відповідачу не видавалась. Відтак, установивши строк дії кредитної картки, як вид платіжної картки, банк, як її емітент, визначив строк протягом якого клієнт має право користуватися розміщеними на картковому рахунку коштами та з моментом припинення дії картки для банку почав відраховуватися строк позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Приватбнак» звернувся з позовом до суду 02.09.15 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якого відповідач подала відповідну заяву. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відмову ПАТ КБ «Приват Банк» у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed