Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору № IFXRR08050818, укладеного 29.03.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 1497,58грн., за користування яким зобов'язався сплатити 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір. 04.08.2008р. Івано-Франківським міським судом винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2554,55грн. Тому в розрахунку заборгованості від 14.08.2014р. вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав у зв'язку з чим станом на 14.08.2014р. заборгованість по кредиту становить 12482,59грн., з яких: 11411,99грн. - заборгованість по кредиту, відсотках пені та комісії; 500грн. - штраф (фіксована частина); 570,60грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача - Твердохліб А.І. не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності, не заперечивши проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29.03.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № IFXRR08050818 (а.с.6,7-10), згідно якого останній отримав кредит в розмірі 1497,58 грн. на строк до 29.03.2008р., за користування яким зобов'язався сплатити 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно п. 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4) [PERSON] порушував графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачував. 04.08.2008р. Івано-Франківським міським судом винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2554,55грн. Позивач зазначив, що в розрахунку заборгованості від 30.06.2014р. вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу. Таким чином [PERSON] станом на 14.08.2014р. має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 12482,59грн. з яких: 11411,99грн. - заборгованість по кредиту відсотках, пені та комісії; 500грн. - штраф (фіксована частина); 570,60грн. - штраф (процентна складова). Крім цього, згідно з п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Остання оплата відповідачем частини заборгованості згідно розрахунку здійснена 11.03.2010р., відтак позовна давність спливає 11.03.2015р. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем суду не подано. В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахування викладеного вище та виходячи з умов справедливості та розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 7111,51грн. до 1000грн. Не підлягає до стягнення і комісія у розмірі 201,40грн., оскільки в п. 6.5 Умов надання банківських послуг розмір комісії, яка підлягає сплаті позичальником, не встановлено, як і не погоджено його між сторонами, що свідчить відсутність про це вказівки у заяві позичальника-відповідача від 29.03.2007р. (а.с.6 на звороті). Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає правильним позов задоволити частково, стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 6169,68грн., з наступним розрахунком: 12482,59грн. (загальна сума заборгованості) - 6111,51грн. (пеня у стягненні якої слід відмовити) - 201,40грн. комісія у стягненні якої слід відмовити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved