Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов’язаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 10 225, 63 грн. та судові витрати у сумі 1243, 60 грн. Представники позивача у судове засідання не з’явилися, суду надано заяви про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримані в повному обсязі. Відповідач у судові засідання не з’явився, причини неявки суду не повідомлено, судові повістки, направлені на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією, повернуті до суду із позначкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2011 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 26 лютого 2011 року о 15.40 год. в м. Харкові по вул. Державінській на перехресті з вул. Плеханівською водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «надати дорогу», в наслідок чого сталося зіткнення з автомобілем [NUMBER], автомобілі отримали пошкодження, завдані матеріальні збитки. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення звільняє від доказування обставин (причин) ДТП. Згідно положень ст. 22 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон) [PERSON] (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров’ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку експертного автотоваровідчого дослідження № 66 від 14 квітня 2011 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобілю [NUMBER] на момент ДТП 26 лютого 2011 року складає 10 225, 63 грн. З положень пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв’язку із настанням події, передбаченої ч. 1 ст. 41 Закону [PERSON] (транспортне) страхове бюро України здійснило власнику автомобілю [NUMBER] [PERSON] виплату відшкодування у сумі 10 225, 63 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2444 від 06 червня 2011 року. Згідно положень ст. 38 Закону та ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв’язку з виконанням своїх трудових (службових) обов’язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача МТСБУ виникло право регресної вимоги до відповідача [PERSON], у зв’язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню і сума відшкодування в розмірі 10 225, 63 грн., сплачена позивачем, підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи, а до останніх в свою чергу, належать і витрати на правову допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та надав суду на підтвердження своїх вимог наступні докази: контракт № 62 про надання правової допомоги укладений 27 вересня 2012 року між позивачем [PERSON] (транспортним) страховим бюро України та [PERSON], додаткову угоду № 109 до контракту яка передбачає, що розмір винагороди виконавця послуг за ведення справи [PERSON] складає 2000,00 грн., додаткову угоду № 48 до контракту № 62 про надання правової допомоги укладеного 27 вересня 2012 року; платіжне доручення № 33081 від 12 червня 2014 року про перерахування ФОП [PERSON] 1000,00 грн. в якості передплати (50%) за надання правової допомоги згідно додаткової угоди № 109 від 15 травня 2014 року. Таким чином, витрати на правову допомогу позивача, а також судовий збір у сумі 243,60 грн., сплачений відповідно до квитанції № 100537.313.5 від 02 червня 2014 року підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved