Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору позики від 16.01.2010 року та стягнення коштів за цим договором у розмірі 239362,80 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що в лютому 2006 року [PERSON] уклав з ЖБК «Житлопайінвест» договір № 18/6 №64 від 06 лютого 2006 року на будівництво житла квартири [ADDRESS]. За домовленістю з [PERSON] позивач надав йому в позику грошові кошти, які він використав на фінансування зазначеного договору та здійснення ремонту в зазначеній квартирі та на інші сімейні потреби. Зокрема, кошти передавались наступним чином: *платіжним дорученням № 1 від 18 березня 2006 року я перерахував ЖСК «Житлопайінвест» 50000 гривень в рахунок виконання відповідачем його грошових зобов'язань перед ЖСК «Житлопайінвест» за договором № 18/6 №64 від 06 лютого 2006 року на будівництво житла квартири [ADDRESS] в м. Южне Одеської області; *платіжним дорученням № 1 від 18 жовтня 2006 року я перерахував ЖСК «Житлопайінвест» 63353 гривень в рахунок виконання відповідачем його грошових зобов'язань перед ЖСК «Житлопайінвест» за договором № 18/6 №64 від 06 лютого 2006 року на будівництво житла квартири [ADDRESS] в м. Южне Одеської області; *платіжним дорученням № 10 від 11 квітня 2008 року я перерахував ЖСК «Житлопайінвест» 27264.2 гривень в рахунок виконання відповідачем його грошових зобов'язань перед ЖСК «Житлопайінвест» за договором № 18/6 №64 від 06 лютого 2006 року на будівництво житла квартири [ADDRESS] в м. Южне Одеської області; *платіжним дорученням № 9 від 29 січня 2008 року я перерахував ЖСК «Житлопайінвест» 40000 гривень в рахунок виконання відповідачем його грошових зобов'язань перед ЖСК «Житлопайінвест» за договором № 18/6 №64 від 06 лютого 2006 року на будівництво житла квартири [ADDRESS] в м. Южне Одеської області; *сума коштів в 62382.8 гривень була передана відповідачу 1 готівкою безпосередньо перед укладенням з відповідачем 1 договору позики від 16 січня 2010 року. Строки та порядок повернення наданих [PERSON] грошових сум вони обумовили в договорі позики від 16 січня 2010 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Чебаном М.І. та зареєстрований в реєстрі за № 60. Факт передачі відповідачу суми в 243000 гривень було підтверджено в письмовій формі шляхом внесення до договору позики від 16 січня 2010 року п.3, в якому вказано, що грошова сума,зазначена в п. 1 договору була передана [PERSON] до моменту підписання договору. Умовами п.1 Договору було передбачено погашення суми заборгованості наступним чином: в період 16.01.2010 року до 16.01.2025 року Позичальник з 01 по 15 число кожного місяця сплачує Позикодавцю по 1350 гривень. Повернення суми позики за домовленістю сторін здійснюється без сплати відсотків. Відповідачем за умовами Договору, в період з 16 січня 2010 року по 16 березня 2015 року повинно було бути повернуто суму грошової позики в розмірі 82 350 гривень (61 місяць х 1350 гривень = 82 350гривень). Відповідно до виписок сформованих станом на 18 березня 2015 року в системі «Інтернет -банк» AT «Банк «Фінанси та Кредит», на вказаний вище рахунок відповідачем, з 16 січня 2010 року по 16 березня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за Договором, було фактично перераховано коштів лише на загальну суму 27 550 гривень. Отже, як убачається з наведеного, станом на 01 квітня 2015 року, Відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 54 800 гривень (82 350гривень - 27 550гривень). Відповідно до п. 4 Договору, у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбаченим договором, Позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Так ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума індексу інфляції за час прострочення сплати боргу становить 19 088,45 грн. Сума 3 % річних від простроченої заборгованості становить 4 824,35 грн. Як вбачається з п.9 договору позики від 16.01.2010 року [PERSON] дала згоду на укладення зазначеного договору позики в письмовій формі, ця згода була посвідчена Чебаном М.І., приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області 16.01.2010 року за реєстрованим номером №59. Оскільки кошти позики були використанні [PERSON] на потреби сім'ї - на придбання житла для проживання сім'ї, яке є спільною сумісною власністю відповідачів та облаштування цього житла, про що свідчать обставини цієї справи, та і згода дружини на укладення чоловіком цього довогору, то відповідачі мають нести відповідальність за виниклим зобов'язанням в солідарному порядку, в тому числі за рахунок спільного сумісного майна подружжя. Враховуючи сплачену частинами за договором суми позики, станом на 01.04.2015 року залишок до дострокового повернення частини позики, що належить до сплати відповідачем позивачу за договором складає 215 450 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд розірвати договір позики та стягнути з відповідачів в солідарному порядку, в тому числі за рахунок спільного сумісного майна цих осіб, на користь позивача кошти в розмірі 215 450,00 грн. основного боргу, інфляційні збитки - 19 088,45 грн. по лютий 2015 року включно, суму 3 % річних в розмірі 4 824,35 грн. станом на 15.03.2015 року, всього - 239 362,80 грн. та судові витрати в сумі судового збору в сумі 2 637,22 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив Представник позивача в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, просив задовольнити та підтвердив обставини, викладенні в позові. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивач письмово не звертався до відповідачів з вимогами щодо розірвання договору позики, відповідачі намагаються сумлінно виконувати обов'язки за договором, але у зв'язку з виниклим скрутним матеріальним становищем ними було не сплачено декілька місячних платежів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору позики від 16.01.2010 року та стягнення коштів за цим договором у розмірі 239362,80 грн. необхідно задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Чабановим М.І., та зареєстрований в реєстрі під №60, тобто договір позики укладений сторонами в письмовій формі згідно ст.1047 ЦК України та нотаріально посвідчений, що підтверджується договором позики, який міститься в матеріалах цивільної справи. Відповідно до п.1 вказаного договору відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 243 000,00 грн. строком до 16.01.2025 року. Погашення суми заборгованості здійснюється частинами наступним чином: в період 16.01.2010 року до 16.01.2025 року позичальник з 01 по 15 число кожного місяця сплачує позикодавцю по 1350 гривень. Повернення суми позики за домовленістю сторін здійснюється без сплати відсотків. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.5 ст.653 ЦПК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1050 Цивільного Кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] умови договору не виконує, щомісячні платежі за договором сплачує не в повному обсязі, що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. Відповідачем [PERSON] за умовами договору, в період з 16 січня 2010 року по 16 березня 2015 року повинно було бути повернуто суму грошової позики в розмірі 82 350 гривень (61 місяць х 1350 гривень = 82 350гривень). Відповідно до виписок сформованих станом на 18 березня 2015 року в системі «Інтернет -банк» AT «Банк «Фінанси та Кредит», на вказаний вище рахунок відповідачем [PERSON], 16 січня 2010 року по 16 березня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за Договором, було фактично перераховано коштів на загальну суму 27 550 гривень Враховуючи сплачену частинами за договором суми позики, станом на 01.04.2015 року залишок до дострокового повернення частини позики, що належить до сплати відповідачем позивачу за договором складає 215 450 грн. інфляційні збитки - 19 088,45 грн. по лютий 2015 року включно, суму 3 % річних в розмірі 4 824,35 грн. станом на 15.03.2015 року, всього - 239 362,80 грн, згідно наданого розрахунку, який міститься в матеріалах справи. Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що [PERSON] є належним відповідачем по справі, так як вона дала згоду на отримання в позику грошей та укладання договору позики, та запозичені грошові кошти були витрачені на спільні потреби сім'ї та вважає [PERSON] неналежним відповідачем по справі виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини. Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги і заперечення. Проте, позивач не надав суду доказів, що його право було порушено, в результаті протиправних дій відповідача [PERSON], внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє позивача можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково. Суду не надано доказів того, що [PERSON] є стороною оспорюємого договору позики, [PERSON] при укладанні договору отримав особисті зобов'язання, [PERSON] не виступала поручителем по вищезазначеному договору, укладений договір не стосується спільно набутого майна [PERSON] та [PERSON] Також у договорі позики не зазначено цільове призначення грошових коштів, наданих відповідачу [PERSON] за даним договором. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволені позовних вимог позивача в частині солідарного стягнення с [PERSON] необхідно відмовити. Також суд критично ставить до твердження позивач про те, що необхідно провести стягнення заборгованості з відповідачів в тому числі за рахунок спільного сумісного майна подружжя у відповідності до ч.2 ст. 73 Сімейного кодексу України, згідно якої стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, адже виконання рішення суду про стягнення грошових коштів проводиться відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого встановлюється Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи, що ціна позову 239 362,80 грн., ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тому суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2 393,63 грн. При таких обставин суд вважає, що [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору позики від 16.01.2010 року та стягнення коштів за цим договором у розмірі 239362,80 грн. необхідно задовольнити частково, розірвавши договір позики від 16 січня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Чебаном Масимом Івановичем 16 січня 2010 року та зареєстрований в реєстрі цього нотаріуса за № 60, стягнувши з [PERSON] на користь позивача грошові кошти за договором позики від 16 січня 2010 року в розмірі 215 450,00 гривень основного боргу, інфляційні збитки - 19 088,45 грн. по лютий 2015 року включно, суму 3% річних в розмірі 4 824,35грн. станом на 15 березня 2015 року, всього - 239 362,80 грн. та судовий збір в розмірі 2 393,63 грн. В задоволені інших вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial