Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій вказав, що 08.10.2013 р. між АТ «Ощадбанк» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 3904, згідно умов якого відповідач отримала 172900,00 грн строком на 240 місяців з зобовязанням погасити суму кредиту не пізніше 07.10.2033 р., а також сплачувати 18,5 % річних. Позивачем всі зобовязання за Договором були виконані належним чином, в той час, як відповідач у порушення норм закону та умов Договору свої зобовязання за Договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 08.11.2017 р. має заборгованість у сумі 163132,49 грн., а саме: заборгованість за основним боргом 149126,14 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 14006,35 грн., також, було нараховано інфляційне збільшення у розмірі 17374,30 грн. та 3 % річних від суми заборгованості у розмірі 3736,38 грн. 05.11.2018 р. позивач уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором станом на 08.10.2018 р. в розмірі 198876,47 грн., яка складається з 149126,14 грн. основний борг (тіло кредиту); 14006,35 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 27515,87 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 8228,11 грн. три проценти річних від суми заборгованості та стягнути судовий збір. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.12.2017 року суддею Пироговою Л.В. відкрито провадження по справі. Як вбачається з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2018 р. у звязку із закінченням терміну повноважень згідно розпорядження № 17/18 від 05.07.2018 р. було вилучено (замінено) головуючого по справі суддю Пирогову Л.В. на суддю Черкова В.Г. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зазначений позов не визнає та заперечує проти його задоволення з огляду на наступне: розрахунок заборгованості здійснено неправильно, він є необґрунтованим та недоведеним; всупереч ч.10 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач не звертався з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту; нарахування 3% річних на суму заборгованості здійснюється неправомірно. Так, в матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості відповідача перед банком. З наданих розрахунків неможливо встановити, як саме розраховувалась сума несплачених відсотків за користування кредитом, 3% річних та інфляційних втрат. Відсутні дати погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування. Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження відповідача про те, що позивач всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів» не звертався до відповідача з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми заборгованості не відповідає дійсності, оскільки 29.11.2016 р. відповідачем особисто під підпис отримано Вимогу про дострокове повернення кредиту, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Також, не відповідають дійсності посилання відповідача щодо факту не доведення законності розрахунків заборгованості по кредиту. Так, позивач надав до суду належним чином оформлені розрахунки та виписки, які цілком відображають періоди та суми нарахувань за кредитом. Інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору (ВГСУ від 06.04.2017 р. у справі № 905/2009/15). В свою чергу, ВГСУ, посилаючись на Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 р. № 254, ст..41 ЗУ «Про національний банк», ч.ч.1,2 ст.68 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 р. № 566 вказав, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Також, п.3.10.1 Договору про іпотечний кредит № 3904 від 08.10.2013 р., укладеного між позивачем та відповідачем, зазначено підставою для визначення суми і підстав повернення кредиту або будь-якої неповерненої позичальником банку частини кредиту (включаючи суми нарахованих процентів та інших платежів) служать виписки з рахунків, відкритих у Банку для обліку заборгованості позичальника за Договором по основній сумі боргу за кредитом, нарахованих процентах та інших платежах. При цьому, наявність спору не звільняє позичальника від виконання ним зобовязань та здійснення платежів в розмірі, визначеному банком відповідно до Договору. Також, відповідно до п.4.3.1 Договору відповідач зобовязався належним чином виконувати всі умови цього Договору та взятих на себе цим Договором зобовязань. П.4.3.2 відповідач зобовязався у строк, обумовлений цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за цим Договором. П.4.3.7 Договору відповідач зобовязався протягом дії Договору з метою здійснення банком контролю за фінансовим станом та платоспроможністю позичальника, за станом забезпечення повернення кредиту надавати банку кожні 12 місяців з моменту укладання цього Договору, або на першу вимогу Банку документи, що підтверджують фінансовий стан відповідача, а, в разі прострочення строку повернення будь-якої частини кредиту та/або сплати процентів за його користування, негайно подати Банку документи, що підтверджують фінансовий стан позичальника, або документи,що підтверджують причини, які обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань за цим договором. Також, відповідно до п.4.3.8 договору, [PERSON] повинна була у тридцяти денний строк повідомити банк про зміну місця реєстрації свого постійного місця проживання (реєстрації), зміни місця працевлаштування, прізвища, імені, по-батькові та інші обставини, що можуть впливати на виконання зобовязань за укладеним Договором. Отже, виходячи з умов договору про іпотечний кредит, вбачається, що відповідачем порушено одразу декілька пунктів договору, що в результаті призвело до відповідних дій позивача, тобто звернення до суду із позовом. Таким чином, твердження відповідача в частині передчасної подачі позову є хибними. Що стосується неправомірності нарахування 3% річних на суму заборгованості, то стягнення заборгованості та 3 % річних від простроченої суми заявлено з відповідним посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Виходячи з наведеного, вважає, що пояснення та аргументи відповідача відносно неправомірності зарахувань сплачених сум відповідно до графіка, встановленого кредитним договором та суми наявної заборгованості за кредитом, які не визнаються відповідачем є лише особистим міркуванням. Суд, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Так, 08.10.2013 р. між сторонами було укладено Договір про іпотечний кредит № 3904, відповідно до умов якого було затверджено зобовязання позичальника перед банком щодо повернення суми отриманого кредиту відповідно до умов договору, сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, а також комісій, відшкодування спричинених банку збитків, та інших платежів, що підлягають сплаті (а.с.21-26). Згідно п.3.3.3. позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 720,42 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, починаючи 0 01.11.2013 р. Пунктом 3.3.4 договору передбачено, якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, менша розміру, вказаного у п.3.3.3 цього договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п.9.2 цього Договору. Відповідно до п.3.9.1 Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем взятих на себе обовязків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом. Згідно п.3.9.2 виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 60 з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони домовились, що вказана в цьому пункті зміна терміну, на який надано кредит не є зміною банком в односторонньому порядку умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений в абзаці першому цього пункту договору строк починає підліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати, зазначеної на такому листі позичальником при отриманні ним зазначеного листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобовязання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через його відмову прийняти поштове відправлення, через незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобовязання вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Згідно п.3.10.1 підставою для визначення суми і підстав повернення кредиту або будь-якої неповерненої позичальником частини кредиту (включаючи суми нарахованих процентів та інших платежів) служать виписки з рахунків, відкритих у банку для обліку заборгованості позивальника за цим договором по основній сумі боргу за кредитом, нарахованих процентах та інших платежах. При цьому, наявність спору щодо розміру заборгованості позичальника за цим договором не звільняє позичальника від виконання ним зобовязання та здійснення ним платежів в розмірі, визначеному банком відповідно до цього договору. Зазначений договір був підписаний відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач станом на 08.10.2018 р. має заборгованість в розмірі 198876,47 грн., яка складається з 149126,14 грн. основний борг (тіло кредиту); 14006,35 грн. заборгованість за нарахованими відсотками по кредиту; 27515,87 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 8228,11 грн. три проценти річних від суми заборгованості. Відповідно до ст..626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст..627 ЦК України відповідно до ст..6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними,та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст..629 ЦК України договір є обовязковим до виконання. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положенням п.3.1. та 3.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачення ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення грошового зобовязання. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст.. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст.. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже, у разу порушення стороною договору своїх грошових зобовязань законодавство не виключає можливості одночасно стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України) та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України у справах № 6-49 цс12, 6-100 цс 14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 року. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач 08.10.2013 р. уклала договір з позивачем та погодилась з його умовами, про що свідчить її особистий підпис(а.с.26). У звязку з порушенням умов договору позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 29.11.2016 р. про дострокове повернення кредиту, яка була отримана відповідачем особисто 12.12.2016 р. (а.с.116-117). Твердження відповідача про те, що в матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості відповідача перед банком, а з наданих розрахунків неможливо встановити, як саме розраховувалась сума несплачених відсотків за користування кредитом, 3% річних та інфляційних втрат не відповідають дійсності, оскільки банком надано до суду належним чином оформлені розрахунки та виписки, які цілком відображають періоди та суми нарахувань за кредитом. Інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2983,15 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved