Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого покликався на те, що згідно кредитного договору № SAMDN49000019894065, укладеного 08.02.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], остання отримала кредитні кошти в сумі 6000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язалася сплатити 26% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала у зв'язку з чим станом на 18.08.2014р. заборгованість по кредиту становить 12867,28 доларів США, з яких: 3291,82 доларів США - заборгованість по кредиту; 8926,31 доларів США - заборгованість по відсотках за користування; 38,25 доларів США - штраф (фіксована частина); 610,91 доларів США - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача - Гузар В.М. не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності, не заперечивши проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності останньої та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.02.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір (а.с.9,10,11-14,15,16-17,18,19,20-23), згідно якого остання отримала кредитні кошти в сумі 6000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за користування яким зобов'язався сплатити 26% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п.9.12. Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.22), договір між сторонами діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не повідомить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно п. 6.5 Умов надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, а також сплачувати комісію, а згідно п. 8.6 даних умов, при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.8) [PERSON] порушувала графік погашення заборгованості, внаслідок чого кредит вчасно не сплачувала. Таким чином [PERSON] станом на 18.08.2014р. має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 12867,28 доларів США, з яких: 3291,82 доларів США - заборгованість по кредиту; 8926,31 доларів США - заборгованість по відсотках за користування; 38,25 доларів США - штраф (фіксована частина); 610,91 доларів США - штраф (процентна складова). Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем суду не подано. Відтак, у суду є всі підстави стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Наведене узгоджується із правовими позиціями, які висловлені у правовому висновку Верховного Суду України за результатами розгляду цивільної справи (Постанова № 6-79 цс 14 від 02 липня 2014 року), де вказано зокрема, що «Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.» Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved