Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначено , що згідно свідоцтва про право власності на житло є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований син [PERSON], [INFO], не проживає більше шести років з 2008 року та не має своїх речей, що підтверджується відповідними актами . Позивач змушена сплачувати комунальні послуги , тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність та повне підтримання позовних вимог ( а.с. 43). Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином (а. с.36,40 ). Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Згідно згідно витягу з реєстру та свідоцтва про право власності на житло від 03.09.2008 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а. с. 27,28). З 10.04.2004 року у даному житлі зареєстрований відповідач [PERSON] , який за даною адресою не проживає з вересня 2008 року, його речі у будинку відсутні, що підтверджується актами (а. с. 4-23 та довідкою КРЕП №11 від 16.07.2014 року № 2744 (а. с. 24). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач зареєстрований в [ADDRESS] з 10.04.2004 року, що підтверджується листом УДМС України в Кіровоградській області, але даним житлом не користується більше року, що всідчить про наявність підстав для задоволення даного позову . Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved