Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано наступне. Малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - Служба у справах дітей), як діти, позбавлені батьківського піклування. Відповідно до актового запису № 4172 від 08.09.2009, виконаного відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про народження [PERSON] його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідна до актового запису про народження № 1310 від 12.05.2012, виконаного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про народження [PERSON] її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до актового запису про народження № 1812 від 11.09.2015, виконаного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про народження [PERSON] її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2016 (справа № 638/11895/16-ц, провадження № 2/638/4248/16) малолітні [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] відібрані від батьків, [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав. Даним рішенням суду з [PERSON] та [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. [PERSON] і [PERSON] пиячили, вели асоціальний спосіб життя, не виконували батьківські обов`язки, не піклувались про фізичний та духовний розвиток дітей, підготовку їх до самостійного життя, не забезпечували дітям необхідне харчування, медичний догляд та лікування, перешкоджали проведенню активного патронажу дітей медичними працівниками. [PERSON] та [PERSON] не відвідували дитячі дошкільні заклади. Малолітня [PERSON] 26.05.2016 була доставлена в стані середньої тяжкості бригадою швидкої допомоги у супроводі представника Служби у справах дітей до КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня №17». Після проходження курсу лікування та реабілітації, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.08.2016 № 563, дитина була влаштована до КЗОЗ «Обласний будинок дитини №2». Малолітні [PERSON] та [PERSON] 29.06.2016 були вилучені з сім`ї і тимчасово влаштовані до КЗ «Харківський обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей. «Гармонія»,- [PERSON] та [PERSON] були письмово повідомлені про влаштування дітей до дитячих закладів. Натомість жодного разу дітей не відвідували, не цікавились їх розвитком, станом здоров`я, виховання. [PERSON] і [PERSON] були належним чином повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи-за заявою Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про відібрання у них малолітніх дітей, проте в судове засідання не з`явились, чим висловили повну байдужість до, долі своїх дітей, судом було Прийнято заочне рішення. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.05.2017 № 314 малолітнім [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження Коломацької районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2017 малолітні [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] влаштовані на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] і [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Після набуття законної сили рішення суду про відібрання малолітніх [PERSON] від батьків без позбавлення їх батьківських прав [PERSON] та [PERSON] не виправили ситуацію, не цікавились життям дітей, їх місцем перебування, станом здоров`я, виховання (інформації Служби у справах дітей Коломацької райдержадміністрації від l4.06.2018 № 01-23/137 та від 13.12.2018 № 01-23/799, пояснювальна записка матері-виховательки [PERSON] від 12.12.2018). [PERSON] та [PERSON] недоплачують аліменти на утримання малолітніх дітей (довідки про неотримання аліментів, надані Шевченківським відділом Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, від 26.06.2018 № 05-35/27688 і від 26.06.2018 № 05-35/27691). У судове засіданні сторони не з`явились, представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовну заяву просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Про причини неявки належним чином повідомлених відповідачів суд не повідомлений. Відзив на позовну заяву не надходив. З урахуванням вимог статей 280-282 ЦПК України, судом постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи за наявними доказами. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням від 03.11.2016 по справі № 638/11895/16-ц позов Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відібрання малолітніх дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено, відібрано малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у батьків, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав та передано малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , органам опіки і піклування для подальшого влаштування. Рішення набрало законної сили 19.04.2017. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради № 314 від 24.05.2017 малолітнім [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Коломацької районної державної адміністрації Харківської області від 10.07.2017 № 101 дітей передано на виховання та спільне проживання батькам-вихователям [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року з подальшими змінами у 2008 р. позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України роз`яснено, що Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами у 2008 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батька обов`язків по вихованню, а також встановити, що батька ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявилися безрезультатними. Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що відповідачі не були позбавлені можливості протягом часу з 2016 року покласти зусиль для виховання свого сина, але навпаки, за цей період [PERSON] та [PERSON] не звернулись до суду із заявою про повернення їм дітей на виховання, не покладали зусиль для відновлення відносин з дітьми, їх матеріальної та моральної забезпеченості, а тому суд розцінює його поведінку як свідомо ухилення від виконання своїх батьківських прав та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути у рівних частинах судовий збір з відповідачів на користь держави у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved