Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом і просив про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтував свої вимоги наступним. Стверджує, що 10 серпня 2010 року він та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, господарських споруд, що розташовані по вул. Разіна 19 в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області. На виконання цього договору, [PERSON] передала йому будинок, а він, прийнявши його, передав продавцю гроші в сумі 18000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не встигли, оскільки вона 12.12.2011 року померла. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак позовних вимог не заперечував і просив про розгляд справи у його відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу по суті, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними. об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Як свідчать представлені позивачем докази [PERSON] є належним власником будинку. Фактичні обставини справи підтвердив свідок [PERSON], який був присутній при укладанні угоди і від імені продавця написав розписку про отримання грошей. Підтвердив, що сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки він довів, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 18000 гривнів. Таким чином 10.08.2010 року позивач, в справі, вчинив договір купівлі-продажу будинку, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідача. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивача набути право власності, на придбане в законному порядку житло, суд визнає за ним таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved