Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, підставність якого обґрунтував таким. 22 січня 1980 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб, від якого дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає у позові несумісність їх характерів, на ґрунті чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, що стали й підставою для припинення сумісного проживання. Позивач вважає, що примирення між ними є недоцільним, оскільки це суперечить його інтересам, а відтак інтересам сім'ї в цілому, що, на його думку, є підставою для припинення шлюбу шляхом його розірвання через суд, так як через органи ДРАЦС відповідач відмовляється вирішити це питання. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи по суті була оповіщена в установленому законом порядку, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у її відсутності до суду не направила. Прийнявши до уваги те, що позивач скористався наданими йому ч.2 ст.158 ЦПК України правами заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому проводить розгляд справи за відсутності сторін на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с.4). Спільне подружнє життя у сторін не складається, оскільки сторони не змогли порозумітись в силу різних рис характерів притаманних кожному з них, внаслідок чого припинили сумісне проживаня. Наміру зберігати шлюб жодна із сторін не висловила на пропозицію суду, яка була надана в ухвалі від 11.01.2016 року. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, примушування подружжя до збереження шлюбу є неприпустимим, тому суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем відсутні близькі стосунки, відтак збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.3, 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved