Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та просить поновити порушене право виїзду за межі України та скасувати тимчасове обмеження виїзду за кордон, накладене ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.01.2010. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач зазначив, що на час тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України, [PERSON] не був обізнаний із відомостями, які є державною таємницею, невиконаних зобовязань покладених на нього судовим рішенням не мав та не має, до кримінальної відповідальності не притягувався, стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством не застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, він не перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції а тому не має законних підстав для тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України. Позивач вважає, що порушуються його конституційні права. \~ \~ \~ \~Представником позивача, 12.01.2018 надана заява про витребування доказів, якою просив витребувати з Фрунзенського районного суду м. Харкова ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.01.2010 щодо тимчасового обмеження у праві виїзду [PERSON] за межі України. \~ \~ \~ \~Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено, у звязку з тим, що у клопотанні заявником не зазначені вимоги закону про вжиті ним заходи для отримання цього доказу самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та його представник не зявились, в матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON]В, який діє на підставі довіреності, про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Державної виконавчої служби в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, причин неявки в судові засідання не повідомив, відзив на позов до суду не подано.\~Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно рішення від 15 вересня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску «Гоптівка» прапорщиком [PERSON] як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення про відмову у перетинанні кордону на виїзд з України громадянина [PERSON] на підставі заборони виїзду з території України ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.01.2010. Законом \~№ 2475-VIII від 03.07.2018,\~який набрав\~законної сили\~28.08.2018\~року були\~внесені зміни\~до ст.\~441\~ЦПК України,\~в тому\~числі частина\~ 5 даної статті викладена у наступній редакції - суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Згідно ст.\~441\~ЦПК України\~-\~тимчасове обмеження\~фізичної\~особи\~у праві\~виїзду\~за\~межі України\~може\~бути\~застосоване судом\~як\~захід\~забезпечення виконання\~судового\~рішення\~або рішення\~інших\~органів\~(посадових\~осіб),\~що\~підлягає\~примусовому виконанню\~в\~порядку,\~встановленому\~законом. Суд\~може\~постановити\~ухвалу про\~тимчасове\~обмеження\~у праві\~виїзду\~за\~межі України\~фізичної\~особи,\~яка\~є\~боржником за\~невиконаним\~нею\~судовим рішенням\~або\~рішенням\~інших органів\~(посадових\~осіб),\~якщо\~така\~особа ухиляється\~від\~виконання\~зобовязань,\~покладених\~на\~неї відповідним\~рішенням,\~на\~строк\~до виконання\~зобовязань\~за\~рішенням,\~що\~виконується\~у виконавчому\~провадженні. За\~результатами\~розгляду\~заяви про\~скасування\~тимчасового\~обмеження фізичної\~особи\~у\~праві виїзду\~за\~межі\~України постановляється\~ухвала,\~яка\~може\~бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Позивачем не надано відповідного судового рішення, на підставі якого він обмежений у праві виїзду за межі України. Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~Згідно ст.\~5\~ЦПК України\~-\~здійснюючи правосуддя,\~суд\~захищає\~права,\~свободи\~та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права\~та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні\~та\~суспільні інтереси\~у\~спосіб,\~визначений\~законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~ Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у законі України «Про виконавче провадження». \~Згідно ст.\~18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» -\~виконавець зобовязаний\~вживати передбачених\~цим Законом\~заходів щодо\~примусового виконання\~рішень,\~неупереджено,\~ефективно,\~своєчасно і\~в повному\~обсязі вчиняти\~виконавчі дії ,\~здійснювати заходи\~примусового виконання\~рішень у\~спосіб та\~в порядку,\~які встановлені\~виконавчим документом\~і цим\~Законом. Частиною 2 п. 19 ст. 18 вказаного Закону передбачено - у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Згідно ст.\~40\~Закону України\~ «Про\~виконавче провадження»\~ - у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністрества юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства\~юстиції України\~29.09.2016\~№ 2832/5)\~передбачено,\~що тимчасове\~обмеження у\~праві виїзду\~за межі\~України особи\~знімається у\~разі винесення\~виконавцем постанови\~про: закінчення виконавчого провадження на підставі\~пунктів 1-3,\~5-7,\~9-12,\~14,\~15\~частини першої\~статті 39\~Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі. (п.4 розділу 13) Матеріали справи не містять інформації щодо відкриття виконавчого провадження стосовно [PERSON], або закриття такого провадження. Статтею 33\~Конституції\~України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України\~«Про\~порядок\~виїзду з\~України\~і\~в'їзду\~в\~Україну\~громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця. Враховуючи наведене\~та приймаючи\~до уваги,\~що суду\~не надано\~належних та\~допустимих доказів\~якими б\~встановлювались порушення відповідачем прав позивача, тому позов не підлягає задоволенню. Крім того, згідно Закону \~№ 2475-VIII від 03.07.2018,\~який набрав\~законної сили\~28.08.2018\~року за\~ч.\~5\~ст.\~441\~ЦПК України\~ - суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника, а в даному випадку позивач звернувся із позовом до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed