Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS] . Із 13.02.2013 року у будинку зареєстровані також відповідачі, які не проживають у помешканні з моменту реєстрації по теперішній час, а також не сплачують за комунальні послуги. Факт реєстрації відповідачів у вказаному вище будинку створює позивачу безліч незручностей, переплат по оплаті комунальних платежів, отриманні субсидії, чим порушуються його права та інтереси. З огляду на викладене у позовній заяві, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляли. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що у власності позивача перебуває 68/100 будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії САА № [NUMBER] від 29.11.2004 року. Крім позивача, у вказаній квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області. Відповідно до акту КП «ВЖРЕП №5» від 01.11.2019 року відповідачі не проживають за місцем реєстрації із 01.03.2013 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідачів у будинку [ADDRESS] та їх фактичне не проживання в ньому без поважних причин із 2013 року, на підставі чого суд приходить до висновку, що реєстрацією місця проживання відповідачів у будинку, який належить на праві власності позивачу, порушуються його права як власника та йому створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що вимоги останнього підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування нерухомим майном за вказаною адресою. Заявлені вимоги відповідають способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позову, від сплати якого відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений. Враховуючи викладене,

Outcome: approved