Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить: визнати легковий автомобіль ЗАЗ TF699 Ланос, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], кухонні меблі та спальний гарнітур вартістю 23000 грн. та холодильник GORENJE RK 65SYW вартість 3939 грн. спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON]; стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти в сумі 65\~117,73 грн. (змінена позовна вимога 13.12.2016 року) в якості компенсації вартості ? частини спільного сумісного майна. Позов мотивує тим, що з 11 серпня 2007 року по 26 травня 2014 року позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішення набуло законної сили 06 червня 2014 року. За період шлюбу сторонами за спільні кошти, був придбаний легковий автомобіль ЗАЗ TF699 Ланос, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 42600 грн., кухонні меблі та спальний гарнітур на загальну суму 23000 грн., холодильник марки «GORENJE RK 65SYW», вартістю 3939 грн. Крім того станом на день розлучення в AT «Дельта Банк» існувала заборгованість в сумі 13296,46 грн. яка виникла внаслідок того, що позивач витрачав кредитні кошти на утримання сім'ї, а тому дані зобов'язання також повинні бути враховані при поділі майна подружжя. В добровільному порядку відповідачка не згодна на розподіл майна набутого за час шлюбу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю. Заперечення мотивував тим, що спірний автомобіль відчужений, також відповідачці взагалі невідомо про спірні кухонні меблі, спальний гарнітур та холодильник, які купував позивач, оскільки під час спільного проживання сторони винаймали квартиру із меблями, а тому у купівлі цих предметів не було необхідності. Заслухавши сторони у справі, свідка, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 11 серпня 2007 року по 06 червня 2014 року (дати набрання законної сили рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 26.05.2014 року, а.с. 8). Під час шлюбу 14.09.2007 року сторони у справі придбали легковий автомобіль ЗАЗ TF699 Ланос, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 16-21 копія договору купівлі-продажу автомобіля, а.с. 15 копія рахунку-фактури). Даний автомобіль був відчужений 01.09.2016 року за договором купівлі-продажу (а.с. 51 довідка Територіального сервісного центру №7444 від 22.09.2016 року). Ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 розяснюється, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно набутого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно п. 22 цієї постанови, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість ураховується при поділі (п. 30 постанови). Суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном сторін, оскільки придбаний ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, проте цей автомобіль вибув із володіння сторін без згоди позивача, після розірвання шлюбу, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача ? частини вартості автомобіля. З висновку експерта вбачається, що середньо-ринкова вартість автомобіля [NUMBER] станом на момент складання висновку тобто 16.11.2016 року складає 90\~000 грн. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вартості автомобіля - 45\~000 грн. Окрім того, під час шлюбу 13.02.2013 року позивач уклав договір про надання споживчого кредиту №2002641625 із кредитором Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» на споживчі цілі у сумі 21\~000 грн. (а.с. 10-13). Специфікацією від 13.02.2013 року до кредитного договору (а.с. 14) позивача повідомлено, що АТ «ОТП Банк» прийняло позитивне рішення щодо можливості надання йому як позичальнику кредит для придбання кухні під заказ та спальні під заказ, всього на суму 21\~000 грн. Банк гарантує перерахування зазначеної суми кредиту на поточний рахунок Підприємства, на умовах укладеного Договору про співробітництво. Проте доказів придбання майна під час шлюбу суду не надано, зокрема відсутні: договір купівлі-продажу товару (кухонних меблів, спального гарнітуру та холодильника), відповідні платіжні документи (чеки, квитанції, тощо), підтверджуючі купівлю товару із найменуванням, асортиментом. А тому відсутні безсумнівні докази того, що сторони у період шлюбу за спільні сімейні кошти придбали кухонні меблі, спальний гарнітур та холодильник, про наявність такого майна, оцінити це майно на момент розгляду справи не має можливості. Також, свідок [PERSON] показала, що сторони під час шлюбу проживали в її квартирі в м. Чернігові, яка була повністю мебльована, і кухонних меблів, спального гарнітуру та холодильника, які в належали сторонам у справі в цій квартирі не було. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, то у задоволенні позову в частині визнання кухонних меблів, спального гарнітуру та холодильника GORENJE RK 65SYW спільним сумісним майном сторін у справі та стягнення з відповідачки на користь позивача грошові коштів в якості компенсації вартості ? частини цього майна слід відмовити. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3095,93 грн., витрати на проведення судових експертиз в сумі 1233,40 грн., та повернути позивачу суму переплати судового збору в розмірі 81,26 грн.

Outcome: dismissed