Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 15 вересня 2012 року позичила відповідачу 5000 грн., 27 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в розмірі 8500 грн. про що останній надав розписку. Таким чином загальний борг становить 13500 грн. Відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо повернення позичених коштів в строк до 31 травня 2013 року. Однак, відповідач не виконав прийнятих на себе зобов'язань. В зв'язку з чим, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у сумі 13500,00 грн., 3% річних у сумі 237,45 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики у кладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором, на підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України. Як встановлено у судовому засіданні, 15 вересня 2012 року позивач надала у борг відповідачу 5000 грн. Також 27 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 8500 грн., відповідно до якого відповідач зобов'язався повернути борг до 31 травня 2013 року, про що особисто надав розписку (а. с. 5) Однак, до теперішнього часу, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, гроші не повернув. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Оскільки договором позики не встановлений інший розмір процентів річних, 3% річних з простроченої суми становить 237,45 грн., згідно наданого розрахунку (а.с. 8,9). В зв'язку з вищезазначеним, суд погоджується з доводами позивача, наданими в обґрунтування позовних вимог, вважає їх законними та обгрунтованими. Таким чином, сума грошових коштів заявлена в позові, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 229,41грн., понесений останнім при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved