Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та позовні вимоги, мотивує тим, що він з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.04.2010 року. Під час перебування з відповідачем у шлюбі 11 січня 2012 року за спільні кошти в розмірі 104100, 00 грн. вони придбали житловий будинок , розташований за адресою : [ADDRESS], та земельну ділянку 0,0825 га для обслуговування житлового будинку, вартістю 67200, 00 грн. Майно було зареєстровано на відповідача . Вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбано за спільні кошти під час шлюбу. Просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку , розташованого за адресою : [ADDRESS], та на ? частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач в письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача в письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в письмовій заяві позовні вимоги підтримала повністю, просить справу розглянути у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного . Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.04.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.18). В цей період сторони як подружжя, придбали житловий будинок , розташований за адресою : [ADDRESS], та земельну ділянку 0,0825 га для обслуговування житлового будинку, вартістю 67200, 00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.01.2012 року (а.с.13-14) та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.01.2012 року (а.с. 15-16). Договори оформлені на [PERSON] (а.с. 17). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.01.2012 року вартість житлового будинку , розташованого за адресою : [ADDRESS], складає 104100,00 грн., згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.01.2012 року вартість земельної ділянки 0,0825 га для обслуговування житлового будинку, за адресою : [ADDRESS], складає - 67200, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Статтею 63 цього Кодексу передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В вищезазначених договорах зазначено, що договори укладаються за згодою чоловіка покупця - [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Тому необхідно визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку , розташованого за адресою : [ADDRESS], та на ? частину земельної ділянки за адресою : [ADDRESS], загальною площею 0,0825 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Outcome: approved