Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про визнання договору фінансового лізингу від 27.03.2017 №761, укладеного між ним та [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» недійсним, стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в розмірі 90 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.03.2017 між ним та [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» укладено договір фінансового лізингу від 27.03.2017 №761, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання передати йому придбаний для нього автомобіль Skoda Rapid, комплектації active, обєм двигуна 1,2, тип КПП - МТ, привід передній, вартістю 13 232,60 доларів США, що становить 361250 грн на умовах та в порядку передбаченому договором. За умовами договору визначено розмір щомісячного періодичного платежу в сумі 305,07 доларів США. На виконання умов договору, 27.03.2017 він сплатив відповідачу авансовий платіж в сумі 90000 грн. Договір він підписав, не читавши його повністю, так як на це в нього не було часу. Однак, коли приїхав додому та прочитав договір, виявив, що його обманули, оскільки в договорі був вказаний зовсім інший автомобіль, ніж той що він хотів придбати. Перетелефонувавши до відповідача, він вимагав пояснень, на що йому вказали, що автомобіль який він хотів придбати не пройшов підготовку, а тому буде інший, але дорожчий. Він не погодився з такими умовами, та сказав, щоб йому повернули внесену суму, однак йому відмовили, та пояснили, що поверненню згідно умов договору підлягає сума в розмірі 53 000 грн. Вважає, що Договір укладений з порушенням норм матеріального права, порушує його права споживача внаслідок несправедливості його умов, а відтак підлягає визнанню недійсним з ряду підстав. Так, позивач вважає, що відповідачем уклав із ним договір шляхом обману із зазначенням в ньому характеристик зовсім іншого транспортного засобу, які його не влаштовували та без надання Додатків 1, 2, 3 до Договору. Також, відповідач при укладенні Договору не повідомив його про наявність у відповідної ліцензії з надання послуг та перебування на обліку у Національній комісії, що у відповідності до ч.1 ст.227 ЦК України є підставою визнання правочину недійсним. Також вказав, що положення Договору фінансового лізингу не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін, є несправедливими і призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають йому шкоди, як споживачеві. Окремо вважає, що до вказаного Договору слід застосовувати загальні положення про найм (оренду)\~ЦК України, в тому числі і\~ст. 799 ЦК України, яка передбачає нотаріальне посвідчення договорів найму транспортного засобу, а тому недотримання цієї норми закону сторонами тягне за собою нікчемність договору. А тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» в судове засідання 01.08.2017 явку свого представника не забезпечило повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, що підтверджується розписками про вручення судових повісток. Судове засідання 26.06.2017 судом відкладено по клопотанню відповідача через зайнятість його представника у іншому судовому процесі, однак в дане судове засідання представник відповідача повторно не зявився, причин своєї неявки суду не повідомив. З врахуванням наведеного, а також поданих відповідачем письмових заперечень суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності його представника. Згідно з письмовими запереченнями, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними. Зазначає, що договір фінансового лізингу від 27.03.2017 №761 був укладений з позивачем у письмовій формі відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» з дотриманням усіх істотних умов. Вважає безпідставним посилання позивача на обов'язковість нотаріального посвідчення оспорюваного договору, оскільки таке не вимагається чинними нормами цивільного законодавства України, а положення параграфу 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» не поширюються на договори фінансового лізингу, і не можуть регулювати встановлювані ними правовідносини. Щодо посилання позивача на те, що його ввели в оману та ненадання до Договору лізингу Додатків 1, 2, 3 зазначив, що позивач був ознайомлений з умовами Договору, підписав його. Крім того на момент його підписання, у Лізингодавця ще не було у наявності Предмета лізингу, він лише зобовязався передати його Лізингоодержувачу і у відповідності до договору вартість предмета договору може змінюватися. А тому Додатки 1,2,3 до Договору не підписуються в момент підписання Договору. Підписання Додатків відбувається після придбання Предмету лізингу та до моменту передачі Предмета Лізингоодержувачу. Щодо наявності ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг зазначає, що наявність такої ліцензії на час укладення договору не була обовязковою. Також, зазначив що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» не звільнений від сплати судового збору. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 27.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» укладено договір фінансового лізингу №761 (а.с. 7-14), згідно умов якого Лізингодавець [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування Лізингоодержувача [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки Skoda Rapid, комплектації active, обєм двигуна 1,2, тип КПП - МТ, привід передній, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі в сумі 305,07 доларів США та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 8.2. ст. 8 Договору вартість предмета лізингу становить 13232,60 доларів США, що на дату укладення договору в гривневому еквіваленті згідно обмінного курсу долара США становило 361250 грн. Відповідно до п.1.8 Договору, сторони погодили укласти даний договір у простій письмовій формі. З п. 9.1 договору фінансового лізингу вбачається, що комісія за організацію Договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 7%, який Лізингоотримувач сплачує на користь Лізингодавця після укладення Договору за його організацією протягом строку дії Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Комісія за організацію договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які Лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання Предмету лізингу. Згідно з п.9.2 авансовий платіж складає частину від вартості Предмета Лізингу в розмірі 23% від вартості предмета зазначеного у Договорі та у Додатку №1 до даного Договору. На виконання умов зазначеного договору [PERSON], як Лізингоодержувач, 27.03.2017 перерахував на рахунок відповідача [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» авансовий платіж у сумі 64712 грн 50 коп. та комісію за організацію по договору фінансового лізингу від 27.03.2017 №761 у сумі 25287 грн 50 коп. (а.с.17). Згідно\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу.\~\~\~\~ При тому у частині другій\~ст. 215 ЦК України\~передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1\~ст. 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічно у ч.2\~ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника)\~\~відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій\~\~та\~\~умов\~\~і\~\~передати\~\~ її\~\~ у\~\~ користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). В силу положень ч.2 ст. 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Ці положення не суперечать також ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу,\~\~ регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. То ж, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~ст. 779 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1\~ст. 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2766 цс15, яка, відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування усіма судами України. За таких обставин, оскільки укладений 27.03.2017 між [PERSON] та [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому його укладення без нотаріального посвідчення суперечить положенням статтям\~806\~та\~779 ЦК України. При цьому, заперечення відповідача щодо того, що між сторонами фактично був укладений договір непрямого лізингу, тому він не міг бути нотаріально посвідчений як договір оренди транспортного засобу, оскільки транспортного засобу як такого у лізингодавця на момент укладення цього договору ще не було, а він був придбаний пізніше на виконання умов цього договору, не заслуговують на увагу суду. Спірні правовідносини в цілому виникають з договору лізингу і в комплексі охоплюються лише цим договором, тому саме цей договір (договір фінансового лізингу) підлягав нотаріальному посвідченню, так як за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу. І жодних перешкод щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу у сторін не виникало. Також не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що підлягають застосуванню лише положення\~ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~щодо письмової форми договору, як спеціального закону, а не положення\~ЦК України, норми якого є загальними у порівнянні з нормами\~Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~(норма спеціального закону) відсилає до норм\~Цивільного кодексу України\~про найм (оренду), які, враховуючи специфіку предмету договору фінансового лізингу (транспортний засіб), підлягають застосуванню у даному випадку. А тому у відповідності до положень ч.1 ст.220 ЦК України укладений між сторонами договір є нікчемним. Згідно з приписами ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом. Згідно з п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року\~у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності до нікчемного правочину. З аналізу вищенаведеного випливає, що у разі встановлення підстав вважати правочин нікчемним, суд повинен вказати в резолютивній частині рішення про його нікчемність та застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. За таких обставин, оскільки, судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу від 23.03.2017 № 761 є нікчемним, тому підстав для задоволення позову про визнання його недійсним у суду немає. В той же час встановивши нікчемність правочину, слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до п.2 ч.1 ст.216 ЦК України стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти отримані на виконання цього правочину. А саме слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 90000 грн., що складаються із внесених за умовами договору авансового платежу у сумі 64712 грн 50 коп. та комісії за організацію по договору Фінансового лізингу у сумі 25287 грн 50 коп. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі слід покласти на відповідача. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд одночасно не приймає до уваги заявлені позивачем інші підстави недійсності правочину. Зокрема, позивач заявляючи вимоги про визнання недійсним зазначеного договору, також посилається на інші підстави визнання недійсності договору - здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, що призвело до укладення договору на невигідних для позивача умовах за відсутності досягнення згоди сторін щодо усіх істотних умов договору, а також введення його в оману щодо істотних умов договору. Однак, позивач у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України не довів перед судом жодними належними та допустимими доказами факту здійснення щодо нього відповідачем нечесної підприємницької практики, або введення його в оману щодо істотних умов договору. Як встановлено судом, позивач [PERSON] своїм підписом, на кожній з сторінок оспорюваного договору, підтвердив свою згоду на умови які були викладені в ньому, зокрема щодо предмету лізингу, його вартості, порядку та розміру здійснення лізингових платежів, сплати комісії за організацію договору, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. А тому його посилання, на ті обставини, що предмет договору не відповідає його реальному волевиявленню не відповідають дійсності, та не можуть прийматися до уваги судом. При цьому, як зазначив позивач у своїй позовній заяві, єдиною причиною, чому він детально не ознайомився з умовами договору під час його укладення стало те, що він поспішав, що не підтверджує наявності в діях відповідача будь яких проявів здійснення нечесної підприємницької практики чи приховування від клієнта істотних умов договору. Також не відповідають дійсності посилання позивача про те, що відповідач його не ознайомив із Додаткками 1, 2, 3 до Договору, так як судом безспірно встановлено, що такі між сторонами не укладалися. Судом також не беруться до уваги посилання позивача на положення ч. 1\~ст. 227 ЦК України\~щодо недійсності правочину з підстав його вчинення юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії), оскільки відповідно до ч. 4\~ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,\~Закону України «Про фінансовий лізинг», Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого\~розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22.01.2004 № 21, на час укладання спірного договору [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» мало право надавати послуги з фінансового лізингу, що підтверджується довідкою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфери ринків фінансових послуг від 14.06.2016 (а.с.58). Також, згідно з п. 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 913, яка набрала чинності 10 грудня 2016 року, ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) у частині, що стосується субєктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу та внесені до дня набрання чинності цією\~постановою\~до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією\~постановою. Таким чином, на час укладення договору фінансового лізингу №761, 27.03.2017, наявність у відповідача [PERSON] «ЄВРОКАР УКРАЇНА» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг не була обовязковою.

Outcome: partial