Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що будучи зареєстрованим та проживаючи з дня народження в житловому будинку [ADDRESS], з лютого 2015 року не має змоги користуватись житлом, оскільки відповідачі чинять у цьому перешкоди, замінивши замок на вхідних дверях та не надають ключі від нього. Просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідачів надати ключі від будинку та вселити у житлове приміщення. Стягнути з відповідачів всі витрати по справі. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві додатково пояснивши, що проживав у вказаному будинку з народження з батьками. Прописаний по [ADDRESS] ще з 1996 року. Попередніми власниками будинковолодіння були його батьки. Відповідачі приблизно у лютому 2015 року поміняли замок на вхідних дверях і не пускають його у будинок. Оскільки він працює вахтовим методом в Долинському НГВУ «Долинанафтогаз» то ночує у будинку 2 тижні на місяць. Чому не зареєстрований у будинкових книгах йому не відомо оскільки у батьків було декілька будинкових книжок. Просить позов задоволити у повному об'ємі. Відповідач [PERSON] позов визнав та показав, що він є співвласником 34/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. Раніше позивач, який є його рідним братом жив у літній кухні. Належна йому частина будинку потрібна для особистого проживання оскільки у нього дитина-інвалід. На дві квартири будинок не розділений. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що раніше відповідач проживав разом з ними. Однак після того як він побив дочку не хоче щоб він жив разом з ними. Окрім того у будинку не має місця для проживання, а до позивача ходило багато жінок і вона не хоче цього бачити. Свої речі [PERSON] забрав особисто. Позивач не зареєстрований у будинкових книжках, які їй дала мати. Згідно свідоцтва про право власності вона є власником частини будинку з зазначенням конкретних приміщень та будівель, які їй належать. Будинок не розділений на дві окремі квартири. Позивач не зареєстрований на проживання до її частини будинку. Просить у позові відмовити. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду показали , що знають позивача давно, є друзями. Останнім часом [PERSON] ночує у них, зберігає свої речі, оскільки у будинок його не пускають. Раніше ночував у літній кухні. Іншого житла не має. Свідок [PERSON] суду показав, що раніше на прохання позивача зробив безкоштовно у будинку відповідачів опалення. [PERSON] ні на що не претендує, йому необхідно тільки переночувати коли приїжджає з відрядження. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживав за вказаною адресою до червня 2013 року. Раніше жив у літній кухні. Категорично заперечує, щоб позивач проживав з ними. Окрім того у будинку не має можливості де йому проживати. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що за зверненням [PERSON] і він приїхав за вказаною адресою, де було встановлено, що двері будинку закриті. З ним були присутні і громадяни які підписалися в акті. Також він ще раз був сам, як депутат. Про те, що позивача не пускають у будинок він написав зі слів свідків, які були присутні і підписалися в акті. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Нормами статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до частини 2 статті 59 зазначеного Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 60 вказаного Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. В статті 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до частини 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 310 ЦК України гарантовано право фізичної особи на місце проживання. Згідно з частиною 4 статті 311 зазначеного Кодексу фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з житлових правовідносин (право користування житлом). В ході розгляду справи встановлено і таке не оспорюється сторонами що позивач і відповідачі по справі є рідними братами і сестрою, а їхніми батьками були [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер [INFO] (а.с.28). [PERSON] померла [INFO].(а.с.106). Рішенням Долинського районного суду від 15 серпня 1994 року проведено реальний розподіл будинковолодіння по [ADDRESS]. Згідно з яким [PERSON] присуджено 1/3 частину будинковолодіння, [PERSON] 33/100 ідеальної долі , [PERSON] 33/100 ідеальної долі.(а.с.113-114). В ході судового розгляду сторони підтвердили, що житловий будинок по [ADDRESS] у встановленому порядку не розділений на дві окремі квартири з відповідним присвоєнням адресного номера. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є власником 66/100 часток які складаються з л. А-коридор 1-1, кімнати 1-5, кімнати 1-6, веранди 1-7, сараю л. Б, літньої кухні л. Б1, вбиральні л. В, сушарки л. Г, 2/3 часток огорожі, №1, 2/3 часток огорожі №2. Право власності оформила 18 грудня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.129-131). [PERSON] є власником 34/10 часток. Право власності оформив 04 березня 2014 року на підставі рішення Болехівського міського суду від 29 листопада 2013 року(а.с.129-131). Про те, що позивач [PERSON] зареєстрований на проживання у [ADDRESS] підтверджується фотокопією паспорта де зазначено дату прописки (реєстрації) 10 квітня 1996 року.(а.с.4). Факт проживання і реєстрації за вказаною адресою також підтверджується листом Долинського районного сектору управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, копією адресного листка прибуття та копією заяви про видачу паспорта (форма№1) де вказано, що [PERSON] (а.с.79,80,81,115). Відповідачі в ході судового розгляду ствердили, що не пускають позивача у будинок, тобто чинять йому перешкоди у користуванні житлом. Посилання відповідача [PERSON] на те, що позивач не зареєстрований у жодній з наданих нею будинкових книгах, а тому не має права на проживання у належному їй на праві спільної часткової власності будинку по [ADDRESS], суд оцінює, як таке, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства. Постановою КМУ від 16 січня 2003 року за № 35 Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання установлено, що фізичні особи, місце проживання яких на момент набрання чинності цією постановою підтверджується пропискою, вважаються такими, що зареєстровані за місцем проживання. У відповідності до п.3,4,5 зазначеної Постанови місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Як місце проживання визначаються житлові будинки (приміщення), придатні для проживання і включені до відповідного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дитячі будинки сімейного типу, спеціальні заклади для престарілих, інвалідів, ветеранів. Реєстрацію здійснюють територіальні підрозділи, а у разі необхідності територіальні органи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб (далі - уповноважені органи) шляхом ведення адресно-довідкових картотек з можливістю їх автоматизованого оброблення. Реєстрація передбачає внесення до паспортного документа та адресно-довідкової картотеки, яку веде уповноважений орган, відомостей про місце проживання фізичної особи. Діючими нормативними актами, що регулюють порядок реєстрації громадян за місцем проживання не передбачено ведення будинкових книг. Тобто на час розгляду справи існує юридична неврегульованість процедури оформлення та реєстрації будинкових книг. З Інструкції по веденню будинкових книг, що надрукована у будинковій книзі, та долучена [PERSON] до матеріалів справи вказано, що відповідальність за її ведення несуть домовласники і вона видається на вимогу представників органів НКВС тобто репресивної організації, яка десятиліття тому була ліквідована та була каральним органом. Не внесення позивача у будинкову книгу не є доказом того, що він не зареєстрований на проживання за вказаною адресою, оскільки єдиним доказом реєстрації громадянина згідно діючих нормативних документів є дані адресно-довідкової картотеки Міграційної служби України та відмітка у паспорті. Окрім того суд відмічає, що відповідачами надано для огляду в судовому засіданні три будинкові книги і в двох з них відповідачка [PERSON] зареєстрована на проживання за вказаною адресою, чим стверджується, що будинкова книжка не є документом, що посвідчує реєстрацію громадян на проживання у житловому будинку (квартирі) (а.с.110,132-135). Діючими нормативними актами не передбачено реєстрацію громадянина до частки у власності будинковолодіння. Щодо конфлікту, який виник між позивачем та дочкою відповідачки і мав місце 08 червня 2013 року, то правову оцінку йому було дано органом досудового розслідування, яким винесена 30 вересня 2013 року постанова про закриття кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №12013090160000720 у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.75) Зазначення в адресному листку прибуття [PERSON] слів «обмін, перепрописка на іншу частину будинку», суд оцінює як не належну кваліфікацію посадової особи, що вносила записи. Підставою для такого висновку суду служить те, що вказаний листок було складено 27 листопада 2002 року там же записано, що відомості перевірив та прописку оформив 10 квітня 1996 року. Позивач проводив обмін паспорта 29 лютого 2000 року з паспорта радянського зразка, який був виданий 17 січня 1986 року.(а.с.79,81). Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, які мають правове значення для справи та підтверджують обгрунтованість їх заперечень щодо заявленого позову. Суд вважає, що відповідачі не мають права чинити перешкоди позивачу у користуванні житлом, а порушене право [PERSON] на користування житлом підлягає захисту. Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] «Про усунення перешкод у користуванні житлом» грунтується навимогах закону та підлягає до задоволення в повному об'ємі. За таких обставин слід зобов'язати [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] шляхом надання йому ключів від вхідних дверей та вселити його у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.47 Конституції України, ст.310,311 ЦК України, ст.9 ЖК України, Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року за № 35 Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання,

Outcome: approved