Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із дійсним позовом в обґрунтування позовних вимог якого зазначив, що 09 березня 2016 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається з ? частини житлової квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м.Луганськ, кв.Сонячний[ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності. До складу спадкового майна також входять грошові кошти на рахунку в Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» у вигляді пенсійних нарахувань, нарахованих УПФ України в Луганській області. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно йому, [PERSON]. До спадкоємців першої черги також належить син померлої та його рідний брат [PERSON], який від спадщини відмовився на його користь. Постановою про відмову у чиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у встановлений законом спосіб і строк він спадщину не прийняв, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, крім того неможливо перевірити факт наявності або відсутності інших спадкоємців. Тому Позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з ? частини вищевказаної спадкової квартири. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач просив справу розглядати без його участі, про що надав відповідне клопотання. Причини неявки відповідача суду не відомі. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про право власності від 02 лютого 1994 року, житлова квартира за адресою: м.Луганськ, кв.Солнєчний[ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14578960 від 13.12.2013 року, власником ? частки житлової квартири за адресою: м.Луганськ, кв.Солнєчний[ADDRESS], є [PERSON] (а.с.11). Крім того згідно копії технічного паспорту на вищевказану спадкову квартиру, її власниками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Заповітом від 06 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД №504122 від 24 травня 2017 року, виданого Новоайдарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла 09 березня 2016 року у м.Луганськ (а.с.7). З копій свідоцтв про народження від 31.05.1983 року та від 30.11.1989 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] (а.с.19,27). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 05.06.2017 року, посвідченого нотаріусом м.Карміель, держави Ізраїль, останній відмовився від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь свого брата [PERSON] (а.с.24). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №713/02-31 від 15 червня 2017 року, виданої державним нотаріусом Другої сєверодонецької державної нотаріальної контори Луганської області [PERSON] вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті 09 березня 2016 року [PERSON] у звязку з тим, що ним у встановлений законом строк не була подана заява про прийняття спадщини, крім того відсутній документ, за яким можливо перевірити факт наявності або відсутності спадкоємців. Відповідно до інформації, яка міститься в Спадковому реєстрі №48078335 від 15 червня 2017 року, відомості щодо заведення спадкової справи у Спадковому реєстрі стосовно померлої [PERSON] відсутні (а.с.32-33). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. Як вбачається зі змісту ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ст.,ст. 1268, 1274 ЦК України, спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід\~ прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема,законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Вирішуючи питання про визнання права власності на ? частку житлової квартири №60, яка знаходиться за адресою: кв.Солнєчний у м.Луганську за [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно п. 3.22 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Позивачем не було надано належних доказів про те, що на момент смерті спадкоємця [PERSON] він проживав разом з нею, а тому у суду немає підстав вважати, що він є таким, що прийняв спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки у встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся та разом зі спадкоємцем не проживав, суд приходить до висновку, що він в силу вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України він є таким, що не прийняв спадщину. Крім того матеріали справи не дають можливість встановити коло спадкоємців, зокрема, передбачених ч.3 та ч. 4 ст. 1268 ЦК України. В силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених ним позовних вимог, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,\~ ст.ст.,\~ 16, 203, 1216, 1223, 1268, 1272, 1274 ЦК України,

Outcome: dismissed