Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором кредиту № MRTG-000000014172 від 19 серпня 2008 року у розмірі 8804644,76 гривень та судові витрати у розмірі 132069,66. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 19 серпня 2008 року між ТзОВ «УніКредит Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № MRTG-000000014172, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 331800 доларів США зі сплатою 13% процентів річних з кінцевим терміном повернення до 19 серпня 2018 року, а остання, в свою чергу, зобовязалася своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями. Однак позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконав, в результаті чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 324956,97 доларів США, що в грвиневому еквіваленті станом на становить 8804644,76 гривень. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомила, заперечень за позовом або заяви про розгляд справи у її відсутність суду не надала. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 19 серпня 2008 року між [PERSON] ТзОВ та [PERSON] укладений кредитний договір № MRTG-000000014172, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 331800 доларів США зі сплатою 13% процентів річних з кінцевим терміном повернення до 19 серпня 2018 року на придбання житлового будинку №3 по вул. Квіткова в м. Південне Харківського району Харківської області та земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Південне, вул. Квіткова, 3, а відповідач, в свою чергу, зобовязалася прийняти, використати за цільовим призначенням кредитні кошти та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зазначених кредитному договору, договорі поруки та договорі іпотеки визначені всі суттєві умови щодо виду банківських послуг, строку дії договорів, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначених договорів вбачається, що [PERSON] поставив свій підпис у кредитному договорі та договорі поруки, [PERSON] відповідно у договорі поруки, а [PERSON], будучи майновим поручителем, відмінним від особи основного боржника в договорі іпотеки, тим самсим відповідачі підтвердили, що ознайомилися і згодні з Умовами та правилами надання банківських послуг позивачем. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому посилання відповідача на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він не мав можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не є підставою, що звільняє позивальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до п. 1.4 Договору кредит надається одноразово шляхом зарахування суми кредиту через позичковий рахунок на поточний картковий рахунок позичальника, відкритий в [PERSON] банк ТзОВ протягом одного робочого дня з моменту виконання позичальником усіх умов. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із заяви на видачу готівки від 19 серпня 2008 року, [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 331800 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1506940,58 гривень. Таким чином, банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору, а саме п. 2.4., позичальник зобовязується щомісячно, не пізніше дати, погодженої Графіком погашення кредиту, забезпечити наявність на своєму повязаному рахунку коштів у сумі, достатній для проведення договірного списання, передбаченого п. 2.2. договору, при цьому такий рахунок можу бути поповнений: готівкою в касі банку, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів з будь-яких поточних/карткових рахунків позичальника, в т.ч. в інших банках. Судом встановлено, що відповідач порушив виконання зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим за ним утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 01 березня 2016 року становить 324956,97 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. П. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» розяснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 21 30 травня 2016 року позивача до суду з позовом про повернення заборгованості по кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась передбачено ст. 1050 ЦК України. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.. 617 ЦК України. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі за №6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом в ході судового розгляду встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» (яке є правонаступником [PERSON] ТзОВ) має необхідні ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Виходячи з того, що позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в гривневому еквіваленті, суд стягує з відповідача в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України суму заборгованості у розмірі 324956,97 доларів США, яка в гривневому еквіваленті станом на 01 березня 2016 року становить 8804644,76 гривень. Згідно платіжного доручення №0000335070 від 11 травня 2016 року при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 132069,66 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved