Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісяця з дати подання позову та довічно. Свої вимоги мотивує тим, що 17 липня 1976 року, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] . [INFO] , який є відповідачем по справі. 24 серпня 1989 року шлюб укладений з [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу здійснено відповідний запис за №743. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєне прізвище [PERSON] . Після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] проживає із матір`ю, перебуваючи на її утриманні. [INFO] колишній чоловік позивачки - [PERSON] помер, про що Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області здійснено відповідний запис під №223. Позивачці 64 роки, за станом здоров`я вона не може працювати та вимушена велику частину від пенсії витрачати на ліки. Останні два роки тяжко хворіє, у зв`язку з чим доводиться купувати багато ліків, що робить її матеріальне становище вкрай нужденним. Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] потрібне постійне застосування ліків та догляд. Однак, такого догляду остання не отримує, так як її син [PERSON] - відповідач по справі не цікавиться станом її здоров`я. Пенсія [PERSON] становить 1638. 00 гривень на місяць, що підтверджується довідкою про доходи №1853 6184 1888 3817 від 01.07.2020 р. Інших джерел доходів, окрім пенсії, остання не має, тому вимушена відмовляти собі в придбанні частини ліків та витрачати пенсію на оплату комунальних послуг та харчування. Відповідач, мешкаючи із матір`ю за одною адресою відмовляється відшкодовувати спожиті комунальні послуги. Як зазначила позивачка в своєму позові, відповідач працює у ТОВ «ТІС - КОНТЕЙНЕРНИЙ ТЕРМІНАЛ», отримує належну заробітну плату. Отримані доходи витрачає виключно на себе, так як нікого на утриманні не має, сім`ї не має та має можливість надавати матері матеріальну допомогу. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримуючи від сина підтримки на прохання про надання допомоги, [PERSON] вимушена звернутись з цією позовною заявою до свого працездатного сина - [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 жовтня 2020 року, було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 20,21). Позивачка в судове засідання не з`явилась та надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на його задоволенні в повному обсязі. (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся заздалегідь, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. (а.с. 27). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Суд встановив, що 17 липня 1976 року, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] . [INFO] , який є відповідачем по справі. (а.с. 5). 24 серпня 1989 року шлюб укладений з [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу здійснено відповідний запис за №743. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєне прізвище [PERSON] . (а.с. 6). Після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] проживає із матір`ю, перебуваючи на її утриманні. (а.с. 4). [INFO] колишній чоловік позивачки - [PERSON] помер, про що Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області здійснено відповідний запис під №223. (а.с. 7). Пенсія [PERSON] становить 1638. 00 гривень на місяць, що підтверджується довідкою про доходи №1853 6184 1888 3817 від 01.07.2020 р. Інших джерел доходів, окрім пенсії, остання не має, тому вимушена відмовляти собі в придбанні частини ліків та витрачати пенсію на оплату комунальних послуг та харчування. Відповідач, мешкаючи із матір`ю за одною адресою відмовляється відшкодовувати спожиті комунальні послуги. (а.с. 8-16). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд враховує, що позивач є пенсіонером тобто в правовому розумінні є непрацездатним, [PERSON] , часто хворіє, в зв`язку з чим потребує додаткових втрат на придбання ліків, а отже потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров`я сторін, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, а також матеріальний стан відповідача, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, сімейний стан, відсутність інших утриманців. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За таких обставин суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача і довічно. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи, що позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved