Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ БАНК» заборгованості у розмірі 73 260,27 грн., з них: 31 748 грн. 40 коп. - поточна заборгованість за кредитом; 14 260 грн. 66 коп. - заборгованість за простроченим кредитом; 1 869 грн. 60 коп. - інфляційні втрати (кредит); 205 грн. 16 коп. - 3 відсотки річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту; 5 886 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 875 грн. 60 коп. - інфляційні втрати (відсотки); 90 грн. 76 коп. - 3 відсотки річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення відсотків, 331 грн. 87 коп. - сума заборгованості за нарахованими відсотками; 17 991 грн. 67 коп. - пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу, а також судових витрат по сплаті судового збору - 1378,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 12 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53400238499В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 100 000 гривень, з кінцевою датою сплати останнього платежу 12.04.2017 року, із сплатою щорічної процентної ставки за користування кредитом в розмірі 22 % річних. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідачем щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати відсотків. Свої зобов'язання позивач виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, проте [PERSON] порушила умови зазначеного договору, свої зобов'язання виконувала не належно, внаслідок чого, станом на 29.03.2016 року у неї перед позивачем виникла заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позов підтримує та просить суд його задовольнити виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з'явилась, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялась судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявою про розгляд справи у її відсутність відповідач не зверталась. Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53400238499В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 100 000 гривень, із сплатою щорічної процентної ставки за користування кредитом в розмірі 22 % річних, з кінцевою датою сплати останнього платежу 12.04.2017 року. Погашення кредиту та відсотків за його користування повинно було здійснюватись відповідачем щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати відсотків. (а.с. 9-14). Факт виплати Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» коштів в розмірі 100 000,00 грн. на поточний рахунок [PERSON] [NUMBER] відкритий у відділенні №12 ПАТ «ВТБ БАНК», що підтверджується меморіальним ордером №37618 від 12.04.2012 року (а.с. 19). Отже, свої зобов'язання позивач виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, натомість [PERSON] в супереч умов кредитного договору здійснювала свої зобов'язання не належним чином. Як убачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 29.03.2016 року у [PERSON] утворилась поточна заборгованість за кредитом - 31 748,40 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 14 260,66 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 331,87 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 5 886,55 грн., пеня - 17 991,67 грн. (а.с. 5). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Пунктом 5.2.2 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту. Пунктом 7.1 кредитного договору №R53400238499В від 12.04.2012 року передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту та або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Оскільки [PERSON] порушила зобов'язання встановлені кредитним договором щодо своєчасності їх виконання, доказів оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом - 31 748,40 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 14 260,66 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 331,87 грн., суми простроченої заборгованості за відсотками - 5 886,55 грн. та пені - 17 991,67 грн., підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку інфляційних втрат (кредит) - 1 869 грн. 60 коп., 3 % річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 205 грн. 16 коп; інфляційних втрат (відсотки) - 875,60 грн. та 90 грн. 76 коп. - 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення відсотків, суд вважає, що вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, п.п. 1.1., 3.3.1 кредитного договору сторонами погоджено, що за користування кредитом відповідач сплачує позивачу 22 % річних. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що умовами договору укладеного між сторонами визначено розмір процентів, суд не вбачає правових підстав для стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак, суд приходить до висновку, про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial