Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із названим позовом, яким просив про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати із відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що він є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 4226 від 12.11.2018 року, що виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром Я.В. Інша 1/2 частка квартири належала померлої [PERSON] , яка ще за життя уклала договір довічного утримання з громадянином [PERSON] . На цей час право власності на часту квартири, яка належало померлої не зареєстровано, користувачі відсутні. Згідно названого договору, [PERSON] передав позивачу у власність 1/2 (одну другу) частку наведеної квартири загальною площею 25,1 кв. м., житловою площею 14,6 кв. м. Відповідно до п. 10 договору дарування Дарувальник зобов`язується знятися з реєстрації місця проживання у відчужуваній квартирі до 13.11.2018 р. Однак за відомостями Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.03.2019 р. [PERSON] все ще зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у наведеній квартирі не проживає та не користується нею, жодних особистих речей відповідача у квартирі немає, жодних витрат на утримання квартири відповідач не несе. Через те, що [PERSON] своєчасно не здійснив зняття з реєстрації місця проживання у відчужуваній квартирі, позивач вимушений регулярно сплачувати комунальні платежі за відповідача. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги просив задовольнити. Третьою особою подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, справу просили розглянути відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не з`явився, судові повістки, направлені за місцем його реєстрації, повернуті до суду за закінченням терміну їх зберігання. Відзив [PERSON] на позовну заяву до суду не надходив. у судове засідання не з`явився, судові повістки, направлені за місцем його реєстрації, повернуті до суду за закінченням терміну їх зберігання. Відзив [PERSON] на позовну заяву до суду не надходив. Технічна фіксація судового процесу не проводиться на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не проводиться. За таких обставин, зі згоди представника позивача судом постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи, що не суперечить статтям 280 та 281 ЦПК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 4226 від 12.11.2018 року, що виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром Я.В. Право власності також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежує його право власності. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що право на користування житловим приміщення є похідним від права власності, і, оскільки власник житлового приміщення змінився і має намір використовувати житло для власного проживання, а відповідач не є членом сім`ї власника, а тому позивач має право заявити вимогу про усунення перешкод у здійсненні ним прав власника. Відповідно до ч.2 ст.401 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо проживання останнього у спірному житлі судом не встановлено, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Долю судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved