Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що вона є законним користувачем квартири № [ADDRESS]. У зазначеній квартирі також зареєстровані [PERSON], який є чоловіком позивача, [PERSON] - донька позивача, [PERSON] - онука позивача та [PERSON] - зять позивача. У серпні 2014 року чоловік позивача та донька разом зі своєю родиною виїхали до м. Воронежу Російської Федерації і по теперішній за місцем реєстрації не проживають, комунальні послуги за квартиру не сплачують, їх особистих речей в квартирі не має. Крім того, вони не мають наміру повернутись до м. Торецька Донецької області. Оскільки збереження реєстрації за відповідачами змушує [PERSON] нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також чинить перешкоди у користуванні квартирою, просить визнати [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. В подальшому в судові засіданні не з'явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона тривалий час спілкується з позивачем та її родиною, мають добрі стосунки. Також свідок зазначила, що у серпні 2014 року [PERSON], який є чоловіком позивача, [PERSON] - донька позивача, [PERSON] - онука позивача та [PERSON] - зять позивача зібрали свої речі та виїхали до м. Воронежу Російської Федерації. В ході телефонної розмови з [PERSON] їй стало відомо, що вони оформлюють документи для прийняття громадянства Російської Федерації і не мають наміру повертатись до м. Торецька. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача [PERSON] Також зазначила, що її брат разом зі своєю донькою [PERSON], онукою [PERSON] та зятем [PERSON] у серпні 2014 року виїхали до м. Воронежу Російської Федерації, де проживають по теперішній час. В квартирі, де вони проживали їх особистих речей не має. Крім того, свідок зазначила, що в ході спілкування з [PERSON] їй стало відомо, що вони не мають наміру повертатись до м. Торецька. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є законним користувачем квартири [ADDRESS]. За зазначеною адресою згідно довідки КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради від 10.05.2016 року також зареєстровані, зокрема [PERSON], який є чоловіком позивача, [PERSON] - донька позивача, [PERSON] - онука позивача та [PERSON] - зять позивача. Судом встановлено, що з серпня 2014 року відповідачі не мешкають у вказаному житловому приміщенні і не проявляють будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігають, обов'язки з утримання житла не виконують, що підтверджується поясненнями свідків та актом вуличного комітету по [ADDRESS] від 18.07.2016 року. За відомостями Органу опіки та піклування Торецької міської ради малолітня [PERSON] на обліку не перебуває. Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, нормами зазначеного Закону встановлено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим будинком, яке набрало законної сили, само по собі є підставою для відповідного компетентного органу зняти відповідача з реєстраційного обліку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial