Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно після смерті свого батька [PERSON] та матері [PERSON] В ході судового розгляду змінив свої вимоги та просив: визнати частково недійсним: 1) Свідоцтво на право власності № [NUMBER] від 07 червня 1994 року, видане Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією Київської області та зареєстроване у Переяслав-Хмельницькому БТІ в книзі № 1 р. № 242; 2) Рішення XIII сесії ХХІІІ скликання Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району від 06.03.2001 р.; 3) Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 26 жовтня 2001 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299 в частині передачі лише [PERSON] у власність всього житлового будинку (з господарськими будівлями, і спорудами) та всієї земельної ділянки площею 0,202 га (під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) по [ADDRESS] визнати за ним право власності на: 7/9 частин житлового будинку (загальною площею 117.00 кв.м, житловою площею 55,20 кв.м.) з господарськими будівлями і спорудами та 7/9 частин земельної ділянки площею 0,202 га (під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) по [ADDRESS] ( 1/3 частину належну йому на праві власності + 1/3 частину належну у зв'язку із спадкуванням за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] + 1/9 частину належну в зв'язку із спадкуванням за законом, після смерті [INFO] року [PERSON]; дві земельні ділянки площею 0,230 га і площею 0,418 га - для ведення особистого підсобного господарства на території Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького Київської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] року [PERSON]; визнати право власності за відповідачем [PERSON] на 1/9 частину житлового будинку (загальною площею 117,00 кв.м., житловою площею 55,20 кв.м ) з господарськими будівлями і спорудами та 1/9 частину земельної ділянки площею 0,202 га (під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] року [PERSON]; визнати право власності за відповідачем [PERSON] на 1/9 частину житлового будинку (загальною площею 117,00 кв.м., житловою площею 55,20 кв.м ) з господарськими будівлями і спорудами та 1/9 частину земельної ділянки площею 0,202 га (під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] року [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Спадщина складається із 1/3 частини жилого будинку [ADDRESS]; 1/3 частини присадибної ділянки, площею 0,202 га, а також двох земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, площами 0,230 га та 0,418 га. Вважає, що покійний батько мав право власності не на весь будинок, а лише на 1/3 частину спірного будинку, оскільки отримав його, як переселенець із зони Чорнобильської катастрофи. До ордеру на житло були включені, окрім батька, позивач та його мати [PERSON], яка померла [INFO] року. Таким чином, видача свідоцтва про право власності на житло та державного акту про право власності на земельну ділянку, в частині присадибної ділянки, є протиправною, а прийняті рішення органом місцевого самоврядування та органом державної виконавчої влади - незаконними. Після смерті його матері також відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається із 1/3 частини спірного будинку та 1/3 частини присадибної ділянки, площею 0,202 га, яку він також прийняв. Відсутність правовстановлюючих документів на спадщину позбавила його можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про спадщину за заповітом, після смерті батька, та за законом, після смерті матері. Відповідач [PERSON], діючи особисто та від імені відповідача [PERSON], позову не визнав, вказуючи на його безпідставність та необхідність застосування строку позовної давності до вимог про визнання недійсними свідоцтва про право власності на будинок та державного акту про право власності на земельну ділянку. Відповідач Пристромська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області в судове засідання свого представника не направив, у письмовій заяві вказав на розгляд справи без участі його представника та прийняття рішення на підставі наявних у справі доказів. Аналогічну позицію зайнято іншим відповідачем - Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача [PERSON], а також дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. 07 червня 1994 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] Дане свідоцтво було видано йому як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії на правах особистої власності. Свідоцтво видане на підставі договору передачі №46 від 10.04.1994 року. Із корінця ордеру на жиле приміщення № 1213 від 02.06.1994 року вбачається, що ордер на жиле приміщення був виданий на підставі розпорядження Представника Президента України Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області № 129 від 30.05.1994 року. До нього включені: [PERSON], як голова сім'ї; [PERSON], як дружина; [PERSON], як син (позивач по справі) та [PERSON], як мати. Право власності на спірний будинок було зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому МБТІ 01.07.1994 року. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 32 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які евакуйовані або відселені (відселяються), безплатно забезпечуються жилим приміщенням, як правило, у спеціально збудованих для цієї мети селищах, будинках і квартирах, які передаються їм в особисту власність. За правилами ч. 2 ст. 4 ЦК УРСР цивільні права виникають, зокрема, із угод. За правилами ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За нормою ст. 112 цього ж Кодексу на праві спільної власності майно може належати двом чи кільком громадянам. Статтею 22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. [PERSON] та [PERSON] з 28.02.1965 року перебували у шлюбі, а отже, майно набуте одним із подружжя ([PERSON].) за договором, і право власності на яке оформлено на одного з подружжя, належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Відповідно до положень ст. ст. 22,28,29 КпШС України, а також ст. ст. 60, 61 СК України подружжя [PERSON] мали право кожен на ? частину спірного будинку та на ? частину присадибної ділянки, незалежно від того, що право власності на будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибну ділянку) було оформлено на [PERSON]. Відповідно до положень ст. 58 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Отже, посилання позивача на те, що він мав право на 1/3 частину спірного будинку, як особа, що вказана в ордері є безпідставною. Окрім того, в ордері вказано чотири особи. Доказів того, що будинок підлягав приватизації чи був приватизований відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в судовому засіданні не здобуто. Також суд вказує на те, що отримане Свідоцтво про право власності не відповідає за формою Свідоцтву про право власності на житло в процесі приватизації, а тому всі доводи позивача щодо наявного у нього права на 1/3 частину спірного будинку як приватизованого відповідно до вищевказаного Закону є надуманим та таким, що не відповідає дійсності. Таким чином, суд встановлює той факт, що жилий будинок [ADDRESS] належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], як подружжю. За життя [PERSON] склав заповіт за яким все своє майно заповів позивачу по справі. Даний заповіт був складений ним 11.02.2003 року і посвідчений секретарем Пристромської сільської ради. За життя [PERSON] отримав у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибну ділянку) та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 26.10.2001 року. За правилами ст. 6 ЗК України (1990 р) та ст. 22 КпШС України присадибна ділянка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності, а для ведення особистого підсобного господарства - лише [PERSON] Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на його майно. Спадкоємцем його майна за заповітом є позивач. Проте із заявами про прийняття спадщини звернулися відповідачі [PERSON], [PERSON], а також позивач та їх мати [PERSON], яка відмовилася від належної їй частки на користь позивача та просила видати їй Свідоцтво про право власності на ? частину спірного будинку як подружжю, який пережив іншого. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] як непрацездатна дружина (пенсіонер) незалежно від змісту заповіту мала обов'язкову частку від якої відмовилася на користь позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] права на обов'язкову частку не мали. Таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач по справі. [INFO] року померла [PERSON], не отримавши Свідоцтво про право власності на ? частину спірного будинку як подружжя, який пережив іншого. Також не здійснено оформлення права на спадщину на присадибну ділянку. Окрім того, спадкові земельні ділянки не мають кадастрових номерів, що також перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріуса. Після смерті [PERSON] із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (позивач), [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №476/2014. 25 лютого 2015 року державний нотаріус Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок та спірні земельні ділянки після смерті [PERSON], оскільки є спір про право на спірний будинок та відсутні кадастрові номери на земельні ділянки. З огляду на встановлені судом факти суд приходить до висновку, що позивач має право на спадщину після смерті свого батька, що складається із 1/2 частини жилого будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами; 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,202 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (присадибну ділянку) за адресою: [ADDRESS] що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 26.10.2001 р.; земельних ділянок, площею 0,230 га та 0,418 га для ведення особистого підсобного господарства на території Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 26.10.2001 р. Як спадкоємець після смерті своєї матері позивач має право на спадщину після її смерті, що складається із 1/6 частини жилого будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами та 1/6 частини земельної ділянки, площею 0,202 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (присадибну ділянку) за адресою: [ADDRESS] що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 26.10.2001 р. З огляду на це, суд вважає, що решта позовних вимог позивача про визнання частково недійсним Свідоцтва на право власності № [NUMBER] від 07 червня 1994 року, видане Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією Київської області та зареєстроване у Переяслав-Хмельницькому БТІ в книзі № 1 р. № 242; рішення XIII сесії ХХІІІ скликання Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району від 06.03.2001 р.; Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 26 жовтня 2001 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299 в частині передачі лише [PERSON] у власність всього житлового будинку (з господарськими будівлями, і спорудами) та всієї земельної ділянки площею 0,202 га (під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) по [ADDRESS] Київської області не підлягає до задоволення у зв'язку з безпідставністю позовних вимог та не доведеністю належними та допустимими доказами в судовому засіданні. Позовні вимоги позивача про визнання права на спадщину за відповідачами [PERSON] та [PERSON] є незаконними, оскільки відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України з такою вимогою можуть звернутися особи, які вважають свої права порушеними, невизнаними чи оспорюваними. [PERSON] та [PERSON] до суду з позовною вимогою не зверталися. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 4, 112, 128 ЦК УРСР, ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст. ст. 60, 61 СК України, ст. 58 ЖК України, ст. 6 ЗК України (1990), ст.ст. 1217, 1218, 1241, 1261, 1268, 1269, 1273, 1274 ЦК України,

Outcome: partial