Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з заявою до суду про визнання договору застави укладеного з відповідачами 01.04.2013 року - дійсним та визнання за ним права вдасності на заставне майно, а саме на три земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованих на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір позики, укладений між ним та відповідачами 01.04. 2013 року, відповідно до якого, позивач надав позичальникам 30000 гривень строком на 6 місяців. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором між сторонами було укладено договір застави від 01.04.2013 року за яким: [PERSON] передала в заставу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 5,8717га призанчену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області; [PERSON] передав в заставу належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 5,8716га призанчену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області; [PERSON] передала в заставу належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, площею 5,8717га призанчену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. До теперішнього часу відповідачі не повернули взяті у нього зазначені кошти, тим самим порушили умови укладеного між сторонами договору позики. Просить суд визнати договір застави від 01.04.2013 року дійсним та визнати за ним право власності на вищезазначені земельні ділянки. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви: позивач - про підтримку заявлених вимог та проханням розглянути справу без його участі; відповідачі - про визнання позову та проханням розглянути справу та ухвалити рішення за їх відсутності. Вивчивши докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено в ході судового розгляду справи, 01.04.2013 року позивач уклав у письмовій формі з відповідачами договір позики, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали від нього грошові кошти у розмірі 30000 гривень строком на 6 місяців. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До цього часу, в встановлений домовленістю термін, грошові кошти в розмірі, вказаному у договорі, відповідачі позикодавцеві не повернули, чим порушили взяті на себе зобов'язання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник, не звільняється від відповідальності за неможливе виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами було укладено договір застави від 01.04.2013 року за яким: [PERSON] передала в заставу належну їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №511079, кадастровий № 6325483400:01:019:0003 земельну ділянку, площею 5,8717га призначену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області; [PERSON] передав в заставу належну йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №511081, кадастровий № 6325483400:01:019:0001 земельну ділянку площею 5,8716га призанчену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області; [PERSON] передала в заставу належну їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №511080, кадастровий № 6325483400:01:019:0002 земельну ділянку, площею 5,8717га призанчену для ведення селянського (фермерського) господарства, розташовану на території Іванівської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Згідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору (ст. 16 ЗУ «Про заставу»). В порушення вищезазначених вимог закону, сторони не посвідчили в нотаріальному порядку письмово складений 01.04.2013 року договір застави. На момент його укладання, відповідачі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що підтверджується підписами. В відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з того, що на даний момент заставодавці не виконали взяті на себе зобов'язання за осносновним договором позики, то згідно до п.8 договору застави від 01.04.2013 року та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», з 01.10.2013 року у позивача виникло право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved