Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачі самовільно зайняли та використовують земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00м., за адресою: м. Маріуполь, вул. Маркелова, буд. 35а, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням ст. ст.\~125,\~126 ЗК України. Неодноразові вказівки (попередження) відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради про добровільне звільнення земельної ділянки відповідачі не виконали, чим порушили права територіальної громади міста Маріуполя щодо володіння, користування та розпорядження самовільно зайнятою земельною ділянкою. ММР рішення про передачу у власність, надання у користування вказаної земельної ділянки відповідачам для вказаних цілей не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідачів відсутні. У зв'язку з викладеним позивач просить зобов'язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00м. та привести її до придатного для використання стану шляхом демонтажу огорожі, витрати по розгляду справи покласти на відповідачів. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.02.2017 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) задоволено клопотання представника позивача. Зобовязано Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області надати суду документацію щодо земельної ділянки №35-а по вул. Маркелова в м. Маріуполі (договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки, рішення виконкому Маріупольської міської ради, схему розміщення земельної ділянки, акт про встановлення меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, копію Державного акту на право власності на земельну ділянку, тощо). До суду надійшов лист відділу у м. Маріуполі Головного Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області від 06.11.2017р. № 1070/105-17, згідно якого інформація про надання у власність земельної ділянки №35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі станом після 01.01.2013р. відсутня. До суду надійшло клопотання від [PERSON], у якому вона просила суд залучити її до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки вона є співвласником домоволодіння № 35а по вул. Маркелова у м. Маріуполі, а тому вважає, що прийняте рішення по справі може вплинути на її права та обовязки землекористувача. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.09.2018 року (головуючий суддя Курбанова Н.М.) у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення її по цивільної справи за позовом Маріупольської міської ради до [PERSON], [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відмовлено. Ухвалою Приморського\~районного суду\~м.\~Маріуполя від\~22.12.2018\~року (головуючий\~суддя Курбанова\~Н.М.)\~задоволено клопотання\~представника позивача.\~Зобовязано МКП\~«Маріупольське бюро\~технічної інвентаризації»\~надати суду\~інвентарну та\~правову справу\~на будинок\~№35-а\~ по вул. Маркелова в м.Маріуполі. 09\~січня 2019р.\~МКП «Маріупольське\~бюро технічної\~інвентаризації» надіслало\~суду інвентарну\~та правову\~справу на\~будинок №35-а\~ по вул. Маркелова в м.Маріуполі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зауважив, що спірна земельна ділянка знаходиться у комунальній власності Маріупольської міської ради, власниками якої відповідачі не є, і яка є самовільнозайнятою, а рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя договір колективного користування земельною ділянкою від 1997р. визнано недійсним з моменту його укладення. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] вважає належними відповідачами, оскільки [PERSON] є братом [PERSON], який подарував [PERSON] будинок. При перевірці дотримання норм земельного законодавства, за скаргою іншого співвласника будинку [PERSON], були виявлені порушення, у вигляді самовільного зайняття відповідачами земельної ділянки, яка належить позивачу, під розміщення огорожі за адресою: м. Маріуполь, вул. Маркелова, буд. 35а, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, про що були складені відповідні акти. Відповідачам були надані вказівки щодо усунення цих порушень, які не виконані, тому позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 14.02.2017р. надав письмове клопотання про виключення його з числа відповідачів, оскільки він не є власником спірної земельної ділянки. Позов не визнав, т.я. не вважає себе належним відповідачем по справі, оскільки спадщину не приймав, відмовився від її прийняття на користь [PERSON] Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях, пояснила, що за даним позовом може бути відповідачем лише особа, яка є володільцем земельної ділянки. Будинок № 35а по вул. Маркелова на праві власності належить [PERSON] та [PERSON], тому [PERSON] не є належним відповідачем по справі. Доказів, що спірну огорожу встановлено [PERSON] суду не надано. Спірну земельну ділянку у 1950 роках було виділено для забудови будинку сімї Павленко, матері [PERSON] та її сину, у 1990 роках вони цей будинок розділили, сину дісталася 11/20 частка цього будинку, а [PERSON] 9/20 частки. У 1997 році вони уклали договір про порядок використання земельної ділянки, згідно якої була встановлена спірна огорожа, і якщо [PERSON] не згідна із встановленої огорожею, то вона повинна переглянути укладений договір, а не звертатися до позивача. У діях [PERSON] відсутнє порушення земельного законодавства, оскільки вона отримала будинок у спадщину з вже встановленою огорожею, тому у задоволенні позову просила відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.\~\~\~\~\~ Стаття 13 Конституції України\~визначає, що від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією. Відповідно ст.\~ст. 142 - 145 Конституції України,\~до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 12 ЗК України,\~до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Згідно зі\~ст. 78 ЗК України,\~земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до\~ст. 83 ЗК\~України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно зі\~ст. 116 ЗК України,\~громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Крім того, відповідно до\~ст. 125 ЗК України,\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 387 ЦК України\~передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог\~ст. 212 ЗК України,\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Судом встановлено, що 11/20 частки будинку № 35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі на праві спільної часткової приватної власності належить [PERSON], підстава набуття права власності свідоцтво про право на спадщину, № 1357 від 09.07.2016р. та 9/20 частки вищевказаного будинку на праві спільної часткової приватної власності належить [PERSON], дата реєстрації 25.01.2013р., що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 63162724 від 11.07.2016р. (а.с. 33-34). Згідно з листом відділу у м. Маріуполі Головного Управління Держгеокадастру у м. Маріуполі Донецької області від 06.11.2017р. № 1070/105-17, інформація про надання у власність земельної ділянки №35-а по вул. Маркелова в м. Маріуполі станом після 01.01.2013р. відсутня (а.с. 88). Згідно з\~оглянутими в\~судовому засіданні\~інвентарною №\~22202\~та правовою\~справою Р№7014477\~ на\~будинок №35-а\~ по вул. Маркелова в м.Маріуполі, 11/20 частки будинку № 35-а по вул. Маркелова в м.Маріуполі на праві приватної власності належали [PERSON], підстава набуття права власності договір дарування № 3877 від 25.08.2004р. та 9/20 частки вищевказаного будинку на праві приватної власності належав [PERSON], підстава набуття права власності договір дарування № 1-1648 від 31.05.1994р. Згідно з п. 3 Договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянки, який зареєстрований в Жданівському міськкомгоспі 06.08.1953р., на відведеній спірній земельній ділянці у Портовському районі м. Маріуполя по вул. Больничной (російською), буд. 35а, [PERSON] зобовязалась збудувати наступні побудови: житловий одноетажний, трикімнатний будинок, житлової площею 32,06 кв., сарай та вбиральню. З висновку будівельно-технічного дослідження № 22/и від 23.05.2016 р., складеного судовим експертом в рамках цивільної справи № 266/2320/18, вбачається, що земельна ділянка розташована по вул. Маркелова, 35-а в м. Маріуполі фактично має площу 595 кв.м., фактично [PERSON] користується частиною земельної ділянки площею 168 кв.м. Його розмір складає 2,72 м. по межі зі сторони вул. Маркелова; 4,69 м.,0,69 м.,4,0 м.,6,8 м.,7,89 м.,0,30 м.,8,58 м. по межі з ділянкою другого співвласника; 9,17 м. по межі в глибину ділянки; 24,47 м. по боковій межі ділянки. Вхід на ділянку здійснюється безпосередньо з вул. Маркелова. На 9/20 ідеальної частки приходиться 268 кв.м. Розмір ділянки на 9/20 ідеальної частки, буде складати: 2,72 м., 7,47 м. по межі зі сторони вул. Маркелова; 3,59 м., 7/39 м., 1,02 м., 0,69 м., 4,0 м., 6,84 м., 7,89 м., 0,30 м., 1,0 м., 9,03 м., 8,56 м. по межі з ділянкою другого співвласника 0,92 м., 7,95 м., 0,26 м., 9,17 м. по межі в глибину ділянки; 24,47 м. по боковій межі ділянки. Вхід на ділянку здійснюється безпосередньо з вул. Маркелова (а.с. 194-195). Відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/2320/18 від 22.12.2018 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, яке набрало законної сили, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 01.08.1995 р. було укладено договір довічного утримання, посвідченого завідуючою Другої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого за №1-3106, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] 9/20 частки житлового будинку з житловою прибудовою, а саме житлову кімнату літ. 1-3, житлову прибудову літ. а-2, загальною площею 26,9 кв.м., сені літ а-1, Ѕ частку огорожі, розташованого в місті Маріуполі по вул. Маркелова, №35-а на земельній ділянці міської Ради народних депутатів. Вказаним рішенням договір колективного користування земельною ділянкою співвласників будинку 35-а по вул. Маркелова в м. Маріуполі, укладений 02.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним з моменту його укладення (а.с. 197-199). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04.08.2016 року, відповідачами самовільно зайнята та використовується земельна ділянка, із земель житлової та громадської забудови, що розташована по вул. Маркелова, буд. 35а, під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00м. На підставі складеного акту перевірки відповідачам була надана вказівка № 140/2016 від 04.08.2016 року про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства, яку відповідачі добровільно не виконали (а.с. 6-7). Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22.08.2016 року відповідачами продовжує використовуватися самовільно зайнята земельна ділянка, що розташована по вул. Маркелова, буд. 35а, під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00м., вказівка від 04.08.2016 року № 140/2016 (а.с. 5). В заперечення вимог позову відповідачка [PERSON] посилається на те, що вона отримала спірний будинок у спадок у 2016 році разом із всіма господарськими будівлями і спорудами та зі спірною огорожею, яка була встановлена на підставі письмової домовленості між попередніми співвласниками будинку у 1997 році (а.с. 31-32). Разом із тим, вказана письмова домовленість рішенням суду визнана недійсною з моменту її укладення, і не позбавляє відповідачку обовязку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови та привести її в придатний для використання стан, включаючи демонтаж огорожі. Суд звертає увагу, що відповідачкою в справі не надано суду жодного доказу в підтвердження факту правомірності користування нею самовільно зайнятою земельною ділянкою, зайнятою за адресою: м. Маріуполь, вул. Маркелова, буд. 35а, під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00м. \~\~\~\~ Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в якості відповідачів по справі зазначені [PERSON] та [PERSON], проте не зазначено, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача саме відповідачем - [PERSON], який не є власником або користувачем зазначеної земельної ділянки. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог Маріупольської міської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану - відсутні.\~\~ За змістом\~ст.152 ЗК України,\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Таким чином, суд враховує, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю ММР, яка у 1953 році була передана у безстрокове користування [PERSON] з правом побудови на ній лише житлового будинку, сараю та вбиральні, а відповідачкою [PERSON] вказана земельна ділянка самовільно зайнята під розміщення огорожі довжиною 4,61м. та 8,00 м., і приходить до висновку, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду до [PERSON], порушене і підлягає судовому захисту, а позов частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідачки [PERSON]\~\~на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір\~\~в розмірі 1378 грн. 00 коп. \~На підставі вищевказаного,

Outcome: partial