Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із позовом\~до Міської\~ради м.\~Кропивницького,\~Управління земельних\~відносин та\~охорони навколишнього\~природного середовища\~Міської ради\~м.\~Кропивницького,\~в якому\~проситьвизнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,0618 гектарів в межах згідно з планом на праві спільної часткової (16/25) власності, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що згідно умов договору довічного утримання від 15 серпня 1996 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй 16/25(шістнадцять двадцять пятих) частин житлового будинку з відповідноми надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . (копія вказаного договору додається) 5 листопада 1996 року, [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 12 травня 1993 року №378 їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0618 гектарів в межах згідно з планом на праві спільної часткової (16/25) власності, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] .(копія державного акту на право приватної власності на землю додається) Оскільки вказана земельна ділянка була набута [PERSON] після укладання договору довічного утримання, то вона не була відчужена разом із житловим будинком, що розташований на ній. Позивач вважає, що добросовісно володіє цим майном у відсутність власника та інших осіб, які б мали право на будинок, з 09.11.1997 р. (смерті останнього з батьків) - протягом майже 15 років, у т.ч. з 01.01.2001 р. - протягом понад 12 років за правилами ст. 344 ЦК України про набувальну давність. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представники відповідачів до суду не з`явились, повідомлені належним чином, заяв та клопотань до суду не надали. Ухвалою судді від 09 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Управління комунальної власності Міської ради м. Кропивницького про визнання права власності на\~землю за\~набувальною давністю залишено без руху. Ухвалою судді\~ від\~26\~червня 2020\~року відкрито загальне\~позовне провадження\~у вказаній \~справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.09.2020 року визнано обов`язковою явку позивача - [PERSON] у судове засідання. Ухвалою суду\~ від 23 листопада 2020 року витребувано від\~Кропивницької міської\~державної нотаріальної\~контори №\~2\~ належним чином завірену копію спадкової справи. Ухвалою суду\~ від 11.02.2021 року закрито підготовче судове засідання у вказаній справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду\~ від 11.02.2021 року замінено відповідача Управління комунальної власності Міської ради м. Кропивницького на Міська рада м. Кропивницького, Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Міської ради м. Кропивницького. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~статті 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що за договором довічного утримання від 15 серпня 1996 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Солодун М.В. Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори 15 серпня 1996 року [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй 16/25(шістнадцять двадцять п`ятих) частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.9 та зворотна сторона) Також державним нотаріусом накладена заборона на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» на відчуження зазначеної в договорі частини будинку, що належить [PERSON] , до припинення дії договору. Згідно свідоцтву про розірвання шлюбу від 20 березня 1980 року між громадянином [PERSON] (батько Позивача) і громадянкою [PERSON] шлюб розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу, зроблено запис за №186. Після розірвання шлюбу громадянці [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 11). 5 листопада 1996 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 12 травня 1993 року №378 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0618 гектарів в межах згідно з планом на праві спільної часткової (16/25) власності, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] (а.с.10, 35 ) Громадянка [PERSON] померла [INFO] у віці 81 рік про що в книзі реєстрації актів про смерть 2002 року, жовтня місяця, 15 числа зроблено запис за № 2944.(а.с.12). Державним нотаріусом Сотник Н.Л. Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори 8 листопада 2002 року знята заборона відчуження зазначеної в договорі частини будинку на підставі свідоцтва про смерть [PERSON] від 15.10.2002 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки площею 0,0618 гектарів в межах згідно з планом на праві спільної часткової (16/25) власності, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] . Позивач звернувся 19.11.2019 року до державного нотаріуса Дуднік Ї.М. Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, за роз`ясненнями щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на що отримав відповідь від 19.11.2019 про те, що ним не надані документи, які були б підставою для закликання [PERSON] до спадкоємства за законом, згідно ст.ст. 529-531 ЦК УРСР після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ним не надано, отже можливості оформлення [PERSON] спадщини [PERSON] немає, (а.с.13 та зворотна сторона). Згідно довідки №215, виданої головою квартального комітету №25, від 20 червня 2020 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та дійсно проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.44). Крім того, вказана інформація підтверджується копією будинкової книги(а.с.42) Позивач після смерті [PERSON] продовжує користуватися земельною ділянкою за вказаною адресою до цього часу, тобто понад п`ятнадцять років. Покращує її стан. Він безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє земельною ділянкою. Позивач з моменту укладення договору довічного утримання від 15 серпня 1996 року по теперішній час безперервно, тривало, відкрито та добросовісно володіє земельною ділянкою площею 0,0618 га. в межах згідно з планом на праві спільної часткової (16,25) власності, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] . Тобто позивач користувався вказаною земельною ділянкою до введення в дію ЗК України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності з 01 січня 2002 року. Правовідносини виникли задовго до введення в дію ЗК України. Строк, який застосовується для набувальної давності на земельну ділянку обчислюється починаючи з 01 січня 2002 року та має становити не менше 15 років, тобто норма статті 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосуватись з 01 січня 2017 року. Громадянка [PERSON] померла [INFO] . Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Зазначені правовідносини регулюються ЦК УРСР (1963 року). Підстави спадкоємства визначені статтею 524 ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади. Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: *володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; *володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; *володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішим володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). У поставові від 14 травня 2019 року (справа № 910/17274/17, провадження № 12-291 гсі8) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: «43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що «умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування». Відповідно до ст. ст.\~328,\~331 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Факт того, що позивач з моменту укладення договору довічного утримання від 15 серпня 1996 року по теперішній час безперервно, тривало, відкрито та добросовісно володіє земельною ділянкою, розташованою на території [ADDRESS] підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, враховуючи наведені обставини, які підтверджені доказами у справі та встановлені в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вказана позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати по фактично понесеним позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved