Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.06.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/14-10-400, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 80000 доларів США строком до 17.06.2014р., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти - 14,5% річних та комісії згідно умов кредитного договору, а також виконати інші обов'язки за кредитним договором. Однак [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим станом на 31.10.2014р. його заборгованість по кредиту становить 224788 доларів США, з яких: 67220,77 доларів США (870554,95грн.) - заборгованість по кредиту; 57681,42 долари США (747013,84грн.) - заборгованість по відсотках; 99885,81 доларів США (1293589,56грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. Тому просить стягнути з відповідача вказану заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача - Засідко Л.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просила позов задоволити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив (а.с.41), просив суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Заслухавши сторін (їх представників), дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.06.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/14-10-400, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 80000 доларів США зі сплатою 14,5% річних строком до 17.06.2014р., з погашенням відповідно до графіка погашення (а.с.10-12,13-14). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-8) [PERSON] порушував графік погашення кредиту, внаслідок чого кредит вчасно не сплачував. Таким чином [PERSON] станом на 31.10.2014р. має заборгованість перед позивачем в розмірі 224788 доларів США, з яких: 67220,77 доларів США (870554,95грн.) - заборгованість по кредиту; 57681,42 долари США (747013,84грн.) - заборгованість по відсотках; 99885,81 долари США (1293589,56грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, представником відповідача суду не подано. В той же час, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. П. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України визначена спеціальна позовна давність, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з п. 1.1 кредитного договору сторонами погоджено термін виконання основного зобов'язання - 17.06.2014р., а п. 8.1 визначено, що договір дії до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користуванням кредитом, штрафі та пені), тому строк загальної позовної давності слід відраховувати з 17.06.2014р., який на час звернення до суду з позовом не сплив. Однак, щодо стягнення пені, то в даному випадку підлягає до застосування положення п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України і до стягнення підлягає лише пеня за останній рік, який передував зверненню до суду з позовом, з наступного розрахунку: 99885,81 доларів США (нарахована позивачем за весь період) - 56090,99 доларів США (нарахована станом на 17.10.2013р.) = 43794,82 долари США, що по курсу НБУ станом на час розрахунку (12,950684грн. за 1 долар США) становить 567172,87грн. Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, суд вважає, що є всі підстави позов задоволити частково, стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 2184741,66грн., з наступним розрахунком: 870554,95грн. - тіло, 747013,84грн. - відсотки; 567172,87грн. - пеня. Наведене узгоджується із правовими позиціями, які висловлені у правовому висновку Верховного Суду України за результатами розгляду цивільної справи (Постанова № 6-79 цс 14 від 02.07.2014р.), де вказано зокрема, що «Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.». Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved