Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном. Позивач зазначив, що проживає у [INFO]. Частина домоволодіння за вищевказаною адресою, а саме 11/20 частина належить позивачу та її чоловіку [PERSON] та її сину [PERSON] на праві сумісної власності у рівних частках у відповідності до договору обміну № 3900 від 31.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Вказаний договір був зареєстрований Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 12.09.2000 року за № 1398, про що було видане реєстраційне посвідчення. Також, на підставі договору купівлі-продажу квартири № 342 від 18.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира № 9 у м. Бердянську Запорізької області по вул. Дюміна , будинок № 54 , загальною площею 47, 8 кв.м. Також, згідно державного акту на право власності ЯИ № 846517 від 07.10.2009 року позивачу належить земельна ділянка, площею 0, 0348 га за адресою: м. Бердянськ, Запорізької області, вулиця Тельмана, 10. У лютому 2015 року позивач вирішив продати належну їй квартиру та звернулась за посвідченням угоди до нотаріусу. За результатами пошуку даних у державному реєстрі прав на нерухоме майно з»ясувалось, що на все належне позивачу майно нібито накладений арешт. У зв»язку з цим, нотаріусом у посвідченні угоди позивачу було відмовлено. Як було з»ясовано, арешт за № 3782358 був накладений 26.09.2006 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою на підставі постанови [PERSON] районного управління юстиції Чернігівської області б/н від 15.02.2001 року. Арешт було накладено на майно належне [PERSON], яка на той час мешкала за адресою: м. Чернігів, вул. Рокосовського , 20-б/10. Якісь інші ідентифікуючі дані про особу, на майно якої накладено арешт, у державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні. На запит позивача [PERSON] відділом ДВС Чернігівського МУЮ було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.02.2001 року б/н. В цій постанові вказується, що громадянці [PERSON] на той момент належала квартира [ADDRESS]. На думку позивача постановою було чітко визначено на яке саме майно повинен був бути накладений арешт. Незважаючи на це, Другою Чернігівського державною нотаріальною конторою арешт був накладений не тільки на квартиру за адресою [ADDRESS] , що належала [PERSON], але фактично також на все майно, яке належить всім громадянам України, які мають таке ж прізвище, ім»я та по-батькові.В тому числі і на належне позивачу майно. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ЖС № 475406 від 31.08.1990 року до шлюбу позивач мала прізвище Приходько. Позивач мешкає у м. Бердянську Запорізької області з дня її народження. Згідно громадянського паспорту позивача, на протязі періоду з 23.06.1992 року по 31.10.2000 року вона була прописана та проживала у [INFO] а, кв. 51. У період з 31.10.2000 року, позивач зареєстрована та мешкає по теперішній час у м. Бердянську по вул. Тельмана, 10. Таким чином, позивач ніколи не мешкав і не мав змоги мешкати, а тим більше бути зареєстрованим за адресою: [INFO] б, кв. 10. Виходячи з цього, належне позивачу майно, а саме домоволодіння №10 по вул. Тельмана в м. Бердянську Запорізької області та земельна ділянка за цією адресою не могли належати [PERSON], яка на той час мешкала за адресою: м. Чернігів, вул. Рокосовського, 20 б, кв. 10. До переходу права власності на вказане майно до позивача воно належало гр. [PERSON]. Двокімнатна квартира № 9 у м. Бердянську Запорізької області по вулиці Дюміна, 54 , загальною площею 47, 8 кв.м. була придбана позивачем у громадянки [PERSON] 18.03.2011 року, тобто після накладення арешту на майно, що належало [PERSON], таким чином арешт на це майно не міг бути накладений. Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий 07.10.2009 року, тобто пізніше терміну накладення арешту, до того як земельну ділянку було надано позивачу, вона належала громаді міста Бердянська, і не могла бути об»єктом власності [PERSON] Таким чином, діями посадових осіб Другої [PERSON] державної нотаріальної контори було позбавлено позивача права розпорядження належним їй майном , чим були порушені її права. Позивач в судове засідання не з'явився, подав\~ судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідач\~ в судове засідання не з'явився, подав\~ судові заяву про розгляд справи у його відсутність та прохав прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач проживає у [INFO]. Судом встановлено, що частина домоволодіння за вищевказаною адресою, а саме 11/20 частина належить позивачу , її чоловіку [PERSON] та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності у рівних частках у відповідності до договору обміну № 3900 від 31.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Вказаний договір був зареєстрований Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 12.09.2000 року за № 1398, про що було видане реєстраційне посвідчення. Згідно договору купівлі-продажу квартири № 342 від 18.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] позивачу належить на праві власності двокімнатна квартира № 9 у м. Бердянську Запорізької області по вул. Дюміна , будинок № 54 , загальною площею 47, 8 кв.м. Відповідно до державного акту на право власності ЯИ № 846517 від 07.10.2009 року позивачу належить земельна ділянка, площею 0, 0348 га за адресою: м. Бердянськ, Запорізької області, вулиця Тельмана, 10. У судовому засіданні встановлено, що у лютому 2015 року позивач вирішив продати належну їй квартиру та звернулась за посвідченням угоди до нотаріусу. За результатами пошуку даних у державному реєстрі прав на нерухоме майно з»ясувалось, що на все належне позивачу майно накладений арешт. У зв»язку з цим, нотаріусом у посвідченні угоди позивачу було відмовлено. Встановлено, що арешт за № 3782358 був накладений 26.09.2006 року Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою на підставі [PERSON] районного управління юстиції Чернігівської області б/н від 15.02.2001 року. Арешт було накладено на майно належне [PERSON], яка на той час мешкала за адресою: м. Чернігів, вул. Рокосовського , 20-б/10. Судом встановлено, що якісь інші ідентифікуючі дані про особу на майно, якої накладено арешт у державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні. Відповідно до постанови [PERSON] районного управління юстиції № б/н від 15.02.2001 року, було накладено арешт на майно [PERSON], якій на той момент належала квартира [ADDRESS]. Вищевказаною постановою було чітко визначено на яке саме майно був накладений арешт. Судом встановлено, що, незважаючи на це, Другою Чернігівського державною нотаріальною конторою арешт був накладений не тільки на квартиру за адресою [ADDRESS] , що належала [PERSON], але фактично також на все майно , яке належить всім громадянам України, які мають таке ж прізвище, ім»я та по-батькові.В тому числі і на належне позивачу майно. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ЖС № 475406 від 31.08.1990 року до шлюбу позивач мала прізвище Приходько. Встановлено, що позивач мешкає у м. Бердянську Запорізької області з дня її народження. Згідно громадянського паспорту позивача, на протязі періоду з 23.06.1992 року по 31.10.2000 року вона була прописана та проживала у [INFO] а, кв. 51. У судовому засіданні встановлено, що у період з 31.10.2000 року, позивач була зареєстрована та по теперішній час мешкає у м. Бердянську по вул. Тельмана, 10. Таким чином, позивач ніколи не мешкав і не мав могла мешкати, а тим більше бути зареєстрованим за адресою: [INFO] б, кв. 10. Виходячи з цього, належне позивачу майно, а саме домоволодіння №10 по вул. Тельмана в м. Бердянську Запорізької області та земельна ділянка за цією адресою не могли належати [PERSON] , яка на той час мешкала за адресою: м. Чернігів, вул. Рокосовського, 20 б, кв. 10. До переходу права власності на вказане майно до позивача воно належало гр. [PERSON]. Встановлено, що двокімнатна квартира № 9 у м. Бердянську Запорізької області по вулиці Дюміна, 54 , загальною площею 47, 8 кв.м. була придбана позивачем у громадянки [PERSON] 18.03.2011 року, тобто після накладення арешту на майно, що належало [PERSON], таким чином арешт на це майно не міг бути накладений. Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий 07.10.2009 року, тобто пізніше терміну накладення арешту, до того як право власності на земельну ділянку було набуто позивачем, вона належала громаді міста Бердянська, і не могла бути об»єктом права власності [PERSON] Таким чином, діями посадових осіб Другої [PERSON] державної нотаріальної контори було позбавлено позивача права розпорядження належним їй майном , чим були порушені її права. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень прав, не пов»язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов»язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що на теперешній час позивач позбавлений права розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов»язані з позбавленням права володіння, тому позов [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні належним їй майном, шляхом зобов»язання відповідача скасувати арешт за № 3782358, який був накладений 26.09.2006 року на належне їй на праві власності майно, на підставі постанови [PERSON] районного управління юстиції, є законним і обгрунтованим. Вимоги позивача про зобов»язання відповідача здійснити накладення арешту на майно, оговорене постановою [PERSON] районного управління юстиції Чернігівської області б/н від 15.02.2001 року є зайвими, оскільки відповідно до листа Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 06.08.2015 року, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого напису № б/н від 02.07.1999 року, виданного приватним нотаріусом ЧМНО про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3090,00 гривень, 25.12.2014 року державним виконавцем винесену постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з повним фактичним виконанням рішення, також булла припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача судовий збір на користь позивача не може бути стягнений, оскільки відповідно до п.7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організаціїї та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі за позовами, що пов»язані з порушенням їхніх прав. На підставі ст.ст. 316, 391 ЦК України,і

Outcome: partial