Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою та просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком за адресою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [PERSON] (позивач), успадкував після смерті свого батька, [PERSON] , померлого [INFO] , 2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. 14 серпня 2019 року, реєстраційний номер: 1749, [PERSON] набув у власність ще 1/6 частку будинку. Таким чином на сьогоднішній день позивач є власником 5/6 часток будинку, а решта - 1/6 частка будинку належить [PERSON] .. Ще при житті батька позивача - [PERSON] , померлого [INFO] , який за життя був одноосібним власником будинку, в будинку за згодою батька 28 вересня 2004 року була зареєстрована його донька - [PERSON] та 28 лютого 2004 року - його онука [PERSON] Обидва відповідачі зареєстровані в будинку по сьогоднішній день, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконкому Ужгородської міської ради № 4884/18-21 від 19.08.2019 року. З часу реєстрації в будинку, тобто з 2004 року, і по сьогоднішній день відповідачі в ньому не проживають, що зокрема підтверджується актами перевірки дотримання паспортного режиму, складеними ТОВ «Наш Добробут» від 16 травня 2013 року, 15 серпня 2013 року та 20 грудня 2013 року . Вже тривалий час відповідачі проживають за кордоном, в Україну можливості приїхати не мають, внаслідок чого не можуть знятись з реєстрації в будинку в добровільному порядку. Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку порушує право [PERSON] , як власника цього нерухомого майна на праві спільної часткової власності на користування та розпорядження належною йому часткою будинку, яка є значною, а тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним будинком в [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник подав до суду заяву, згідно з якою просить провести слухання справи у їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідач [PERSON] у дане судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомлено. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет, за посиланням на веб-адресу сторінки Ужгородського міськрайонного суду. Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Відповідачами у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надіслав на адресу суду заяву, за якою просить позовні вимоги задовольнити та розглянути дану справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/6 частина) та [PERSON] (2/3 частини). На підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. 14 серпня 2019 року, реєстраційний номер: 1749, позивач набув у власність ще 1/6 частку будинку. В даному будинку також значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконкому Ужгородської міської ради № 4884/18-21 від 19.08.2019 року. Як вбачається з актів перевірки дотримання паспортного режиму, складеними ТОВ «Наш Добробут» від 16 травня 2013 року, 15 серпня 2013 року та 20 грудня 2013 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в даному будинку фактично не проживають більше трьох років. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено,що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст. 39 1ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правова позиція Верховного суду України, що закріплена в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 вказує на те, що власник житла має право усунути перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. Верховний суд України у зазначеній постанові роз`яснює, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved