Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що він є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг будинку [ADDRESS]. Відповідачка користується послугами, які надає позивач, але не в повному обсязі та несвоєчасно сплачує за отримані послуги. У зв'язку із чим виникла заборгованість станом на 30.04.2013 року у розмірі 13016,93 гривень, яку позивач просив стягнути із відповідачки. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь КЖЕП № 10 заборгованість по квартплаті за період із грудня 2006 року по листопад 2009 року включно в розмірі 1783,81 гривень, а також на користь держави судові витрати у розмірі 171 гривень. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати лише в частині розподілу судових витрат із наступних підстав. Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані відповідачі, що підтверджується довідкою № 213 виданою начальником КЖЕП № 10, наявною в матеріалах справи. У судовому засіданні було встановлено, що відповідачі платежі по квартирній платі тривалий час не сплачують, внаслідок чого у них утворилася заборгованість за період з грудня 2006 року по листопад 2009 року включно в розмірі 1783,81 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивач звертався до відповідачів із листом про оплату заборгованості в повному обсязі, що підтверджується копією зазначеного звернення, який відповідачі залишили без відповіді та задоволення. Врахувавши надані докази, які були дослідженні у судовому засіданні, та посилаючись на вимоги ст.ст. 1,13,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 ст. 68 ЖК України, ст. 541 ЦК України суд виходив із того, що законом на відповідачів покладено обов'язок вчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачами цих обов'язків, і як наслідок факт виникнення у відповідачів перед позивачем заборгованості за квартирну плату станом на 1 грудня 2009 року в розмірі 1783,81 грн., а тому суд задовольнив позов та стягнути з відповідачів на користь позивача вказану суму заборгованості. Врахувавши, що при пред'явлені позову позивач був звільнений від сплати судових витрат, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважав за необхідне стягнути із відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідачів не було повідомлено про час та місце розгляду справи, а також суд не врахував, що заборгованості відповідачів перед позивачем не існує. Відповідно до ч.1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як передбачено ч.3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості по витратах на житлово-комунальні послуги (а.с.6), відповідачі не спростували належними та достовірними доказами, відповідно до вимог ст.ст.57,60,64 ЦПК України, а також не надали будь-яких достовірних доказів до апеляційної скарги та у суді апеляційної інстанції. Враховуючи ці обставини та наявні докази, відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру заборгованості, відповідно до вимог ст.541 ЦК України, ст.ст.68,156 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Разом із тим, стягуючи із відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. у солідарному порядку, суд не врахував вимоги ст.88 ЦПК України, яка не передбачає стягнення судових витрат із відповідачів у солідарному порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, загальну суму судових витрат у розмірі 171 гривня, необхідно стягнути із відповідачів пропорційно, тобто по 42,75 гривень із кожного. Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для зміни судового рішення лише у частині розподілу судових витрат, згідно ст.309 ЦПК України.

Outcome: partial