Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 03 січня 2004 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 3. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відношення фактично припинені з 03 березня 2013 року, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача, який на теперішній час проживає з іншою жінкою з якою бажає одружитися.Спору про місце проживання дітей та поділ майна на даний час не має. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Вказав, що наданий судом строк на примиренняне виправив стан шлюбних відносин між ним та відповідачкою, подальше спільне життя з відповідачем не можливе. Спору про місце проживання дитини та поділ майна з відповідачем немає. Відповідач та її представник [PERSON], позов визнали частково, зазначили, що наданий для примирення строк не дав очікуваного результату, відновити стосунки та зберегти шлюб виявилося неможливим. Відповідач заперечувала проти обставин, наведених позивачем у позовній заяві, та зазначила, що фактично шлюб припинив своє існування саме через погляди позивача на сімейне життя. Позивач постійно зраджував, освідчувався у коханні іншим жінкам, часто пропадав на тритвалий час з дому, а в березня 2013 року зібрав свої речі та пішов з дому. Відповідач намагалася зберегти сім`ю та навіть зверталася до сімейного психолога, що також недопомогло. Крім того, позивач у соїй заяві вказав, його обмежують у спілкуванні з дітьми, що не відповідає дійсності. Спору про місце проживання дітей та поділ майна з позивачем на теперішій час не має Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 03 січня 2004 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 3 спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з березня 2013 року, з вказаного часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Наданий судом строк для примирення не виправив стан шлюбних відносин стоорін, обставини, які призвели до розірвання шлюбу продовжують існувати і до сьогодні. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дітей та поділ майна немає, примирення вважають неможливим, через втрату взаєморозуміння, поваги, постійни сварки між сторонами, свідками яких є їх малолітні діти, систематичні зради з боку позивача та його бажання створити нову сім`ю. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджету не ведуть. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить їх інтересам, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею витрати у вигляді сплаченого судового збору. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved