Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив усунути перешкоди в користуванні 3/4 квартири [ADDRESS] шляхом забезпечення вільного доступу до квартири та заборони чинити будь-які перешкоди у користуванні квартирою, а також встановити порядок користування зазначеною квартирою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя подружжя №1-1272. Окрім цього позивачу також належить частка зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1274. Отже, разом, йому належить 3/4 квартири. Відповідачу належить 1/4 частка квартири, яку він успадкував після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідач доводиться позивачу рідним сином, однак відносини між ними протягом останніх років не є родинними. Відповідач раніше судимий за умисне вбивство та звільнився з місць відбування покарання у 2014 році. Зазначив, що відповідач постійно погрожує йому фізичною розправою, принижує, з приводу чого позивач неодноразово звертався до Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві, у зв'язку з чим позивачу у 2016 році довелось піти з дому та тимчасово поселитися у друзів. Позивач зауважив, що всі комунальні рахунки по квартирі сплачує він. Згідно технічного паспорта, квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 47,00 кв. м., у тому числі 1-а кімната - 12,8 кв. м., 2-а кімната - 21,9 кв. м., 3-тя кімната 12,3 кв. м., кухня площею - 8,7 кв. м., ванної кімнати - 2,7 кв. м., вбиральні (поєднаної) - 1,5 кв. м., коридору 12,1 кв. м., комори 1,3 кв. м., 2,7 кв.м., балкону (тераси) - 1,0 кв. м., лоджії - 2,8 кв. м., загальна площа квартири становить 79,8 кв. м. Вважає, що для відновлення його прав та встановлення справедливості необхідно встановити порядок користування квартирою, а саме : виділити йому в користування кімнату 2-а - 21,9 кв. м., кімнату 3-и - 12,3 кв. м. та балкон (терасу) - 1,0 кв. м.; виділити відповідачу в користування кімнату 1-н - 12,8 кв. м. та лоджію - 2,8 кв. м.; кухню площею - 8,7 кв. м., ванну кімнату - 2,7 кв. м., вбиральню (поєднану) - 1,5 кв. м., коридор 12,1 кв. м., комори - 1,3 кв. м., 2,7 кв. м. - залишити в спільному користуванні. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується копіями 11 сторінки їх паспортів. Позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка зазначеної квартири відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №34274053 від 25.05.2012 року та свідоцтва про право власності №1-1272 від 22.05.2012 року. Також відповідно до витягу про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна №34274151 від 25.05.2012 року та свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-1274 від 22.05.2012 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №30529868 від 22.05.2012 року дружина позивача [PERSON] померла [INFO] року та спадкоємцем є [PERSON] Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про належність відповідачу 3/4 частки оспорюваної квартири. З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2016 року, 07.07.2016 року, 31.08.2016 року, 25.10.2016 року, позивачем подавались заяви до Солом'янського управління поліції ГУ НП в м. Києві, в яких він зазначав, що [PERSON] погрожує йому фізичною розправою, принижує, виносить з квартири речі, не сплачує рахунки, за які в подальшому доводиться платити позивачу. Згідно відповіді начальника Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві Василенка П.Ю. №З-3368/125/55/05-2016 від 29.07.2016 року заява позивача з приводу протиправних дій гр. [PERSON] уважно розглянута, по даному факту проведена перевірка. В ході перевірки працівниками Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві з гр. [PERSON] проведено профілактичну роботу та відповідно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Позивач просив зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні [PERSON] 3/4 частинами квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності, між сторонами склалась складна ситуація через відсутність порядку користування квартирою, що робить неможливим спільне користування квартирою сторонами. Отже, на думку суду, позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю частиною житлового приміщення. Таким чином, відповідач проживаючи у спірній квартирі, 3/4 частини якої належить позивачу на праві приватної власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому відповідача слід зобов'язати не чинити перешкод [PERSON], у праві користування та розпоряджання 3/4 частинами квартири [ADDRESS]. Також позивач просив встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] Відповідно до ст.ст. 319, 358, 364 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою спільною згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, що володіють та користуються спільним майном відповідної грошової компенсації. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність встановлення порядку користування квартирою між позивачем та відповідачем, оскільки в інакший спосіб сторони не дійдуть згоди при вирішення даного питання. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved