Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсним положення пункту 1.3.1. Кредитного договору №50007518 укладеного 27 лютого 2013 року між ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті», з одного боку та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено про ненадання позивачу повної та достовірної інформації про сукупну вартість кредиту, відповідно до ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» . З зазначенням , що з 2011 року надання споживчого кредиту в іноземній валюті на території України заборонено. Правила ст. 524 ЦК України в частині можливості визначення сторонами договору грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті не діють та не можуть застосовуватися у правовідносинах споживчого кредитування з огляду на те, що визначення валюти договору та платежу за зобов'язанням у прив'язці до іноземної валюти є порушенням прав споживача на отримання кредиту відповідно до законодавства в національній валюті України, права на отримання інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, у відповідності з приписами ч.1, 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також зазначається, що умовами кредитного договору (п.п. 1.3.1-1.3.2) передбачено визначення розміру щомісячних платежів шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, обмінного курсу банку чинного на момент виставлення боржникові рахунку. Наведена формула передбачає для боржника - споживача зміни у його щомісячних витратах з обслуговування зобов'язання за договором споживчого кредитування, а рахунки-фактури, приєднані до матеріалів справи, підтверджують фактичне збільшення витрат позивача. Пояснюється, що графік платежів за спірним кредитним договором, незважаючи на валюту договору - українську гривню, визначено в іноземній валюті всупереч припису ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». \~\~\~\~ Представник позивача у судове засідання надав заяву про підтримання позову та розгляд справи у їх відсутність ( а.с. 186). \~\~\~ До судового засідання представник відповідача надав заперечення проти позову з зазначенням, що укладений між Сторонами Кредитний договір саме в національній валюті України - гривні та застосувано еквівалент в доларах , який визначили сторони в силу ст. 627, ч. 2 ст. 533 ЦК України, що не суперечить спеціальним нормам ст.. 1049, 1052 ЦК України та ст.. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» . Стверджується про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову у зв»язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа в судове засідання не з»явився, належним чином рекомендованим листом повідомлено про час і місце проведення судового засідання, поважні причини неявки суду не повідомлено . Судом встановлено наступні факти. 27.02.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50007518 (а.с.6-10). Відповідно до п.1.1 загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позивачу кредит в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. За умовами договору [PERSON] було одержано кредитні кошти в сумі 237805,43 грн. зі сплатою 9,9% річних строком на 60 місяців. Кредит було надано на споживчі цілі: для придбання легкового автомобіля марки VW, модель Tiguan, об'єм двигуна 1968 куб. см., 2012 року випуску. За умовами договору позивач зобов'язувалася прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит в повному обсязі згідно графіку платежів, який є невід'ємною частиною договору. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 27.02.2013 року останній містить в собі договір поруки № 50007518 (а.с. 20-22) між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті». Пунктом 1.3.1 загальних умов кредитування визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позивачем у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору. В п.2.4 загальних умов зазначається, що проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. Позивач вважає, що вищезазначені положення загальних умов не відповідають вимогам чинного законодавства, і є не справедливими. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач перед укладенням кредитного договору була ознайомлена із загальними умовами кредитування, погодилася на них. Підписанням загальних умов кредитування позивач підтвердила, що компанія належним чином ознайомила її з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також те, що вона ознайомлена з правилами надання фінансових послуг (кредитів) затверджених компанією (п.9.5. загальних умов кредитування). Позивачу надано повну, достовірну та детальну інформацію по сукупну вартість кредиту відповідно до кредитного договору. Графік погашення кредиту до кредитного договору містить детальний розпис сукупної вартості кредиту за весь період дії договору відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, пятою, шостою ст.203 ЦК України. Ст.99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Щодо валюти кредитування та валютних ризиків. За змістом ч.1 ст. 192 ЦК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02. 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.6 Закону України від 20.05. 1999 року 3679-ХІУ «Про національний банк України», Закону України від 05.04. 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» єдиним законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, яка приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень за всіма видами платежів. Стаття 524 ЦК України визначено, що зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України - гривні . Сторони можуть визначити у договорі грошовий еквівалент зобовязання у іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ч. 2 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження в договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобовязанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. Саме до цього зводиться правова позиція, що визначена Верховним Судом України в постанові від 02.07. 2014 року у справі № 6-79цс14. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. А тому отримання [PERSON] від ТОВ «Порше Мобіліті» кредиту в іноземній валюті є правомірним. Суд критично ставиться до тверджень представника позивача про те, що істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме змінився курс національної валюти відносно долара США, внаслідок чого усі валютні ризики понесла сторона позивача. Позивач повинна була усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, а також те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому мала би передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за договором. Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів» офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. У відповідності до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав позивачів» споживач має право оскаржити дії банку щодо не повідомлення йому інформації про можливі варіанти кредитування, не надання інформації щодо сукупної вартості кредиту, можливі валютні ризики перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Саме ненадання відповідної інформації до укладення договору може бути предметом оскарження на підставі цієї норми закону. Уклавши кредитний договір [PERSON] погодилась на обсяг інформації та на його умови. Отже, перед укладенням кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надав позивачу повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позивач засвідчила особистим підписом те, що вона ознайомлена з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Позивач погодилася з тим, що всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно до ст. 1.3 загальних умов кредитування. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів порушення чинного законодавства при укладенні спірного правочину, тому його вимога про визнання кредитного договору № 50007518 від 27.02.2013 року частково недійсним є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України , судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed