Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у загальній сумі 698493,16 гривень, який складається з основного боргу у розмірі 500000 гривень, проценти за користування позиченими грошовими коштами у розмірі 188137 гривень та три процента річних за весь час прострочення повернення боргу у розмірі 10356,16 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 3654 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03 червня 2009 року уклала з відповідачем договір позики, відповідно до умов якого передала останній грошові кошти у розмірі 500000 гривень строком на три роки, з остаточною датою повернення - 03.06.2012 року. Станом на 03.06.2012 року відповідач не повернула позичені нею кошти, на прохання позивача та її нагадування щодо виконання зобов'язань за договором позики, відповідач зазначає, що на даний час нею витрачені гроші на придбання, реконструкцію та ремонт житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] і у зв'язку зі скрутним матеріальним положенням останньої, у неї на цей час відсутні грошові кошти і вона не може виконати умови договору позики, а продати зазначений будинок не має можливості, оскільки не оформлені правовстановлюючі документи на самовільно реконструйований житловий будинок. Враховуючи те, що між сторонами окремо розмір процентів на суму позичених коштів не визначався, вони нараховувалися за весь час користування відповідачем грошовими коштами, а саме з 03 червня 2009 року по 25 лютого 2014 року на рівні облікової ставки НБУ, яка діяла в зазначений період. Таким чином сума процентів за користування коштів склала 188137 гривень. Крім того, оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов'язання за період з 04 червня 2013 року по 25 лютого 2014 року, 3% річних за весь час прострочення повернення боргу складає 10356,16 гривень. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 03 червня 2009 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] гроші у сумі 500000 гривень з повернення позики в термін до 03 червня 2012 року. Метою використання позики є використання грошей на придбання, реконструкцію та ремонт житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також для оформлення пов'язаних з цим документів. Факт отримання відповідачем коштів у зазначеній сумі підтверджується власноруч написаною останньою розпискою від 03 червня 2009 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено в ході розгляду справи, в обумовлений договором позики строк відповідачем не було повернуто позичені кошти. Таким чином, відповідачем, в порушення умов зазначеного договору позики, не були виконані взяті на себе зобов'язання. П.3.2.1 зазначеного договору передбачено, що позикодавець має право вимагати від позичальника повернення позики після закінчення строку визначеного п. 2.3 договору, тобто після 03 червня 2012 року. Згідно п.3.3.1 договору, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, у такій самій сумі, яка становить 500000 гривень. Таким чином, сума позики у розмірі 500000 гривень підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики між сторонами від 03 червня 2009 року іншого не встановлено, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача процентів за користування грошима з моменту укладення договору позики до 25 лютого 2014 року, при цьому суд погоджується з розрахунком процентів за користування позиченими коштами, наданим позивачем в ході судового розгляду. Таким чином вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою також підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 188137 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.1, 4.2 зазначеного договору, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобов'язання без урахування річних процентів. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних у межах заявлених позовних вимог за час прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме з 04 червня 2013 року по 25 лютого 2014 року. При цьому судом встановлено, що строк порушення виконання грошового зобов'язання відповідачем на момент звернення позивача до суду складає 252 днів, сума що підлягає стягненню за цей час складає 10356,16 гривень (500000Х252Х3:100:365=10356,16) Позивачем при пред'явленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме -судовий збір у сумі 3654 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією №6725 від 26 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved