Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права спільної сумісної власності на жилий будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 листопада 1992 року сторони уклали шлюб. Вказав, що 25 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано. Зазначив, що за час перебування у шлюбних відносинах, сторонами на виділеній їм земельній ділянці, спільною працею та за спільні кошти, збудовано житловий будинок і господарські будівлі при ньому. Вказав, що колишня дружина вважає, що спірний будинок повністю належить їй та не бажає у добровільному порядку поділити його. Позивач просив визнати за [PERSON] право на 1/2 частку у будинку [ADDRESS]; визнати будинок [ADDRESS], таким, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/2 кожному; судові витрати, присудити з [PERSON] в користь [PERSON]. Відповідач подала письмове заперечення на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Своє заперечення мотивувала тим, що спірний будинок в [ADDRESS] вона будувала за свої особисті кошти і кошти її батьків, оскільки позивач [PERSON] прийшов проживати до них зятем, а з березня 2002 року, з часу фактичного припинення шлюбних відносин, повернувся у своє житло в [ADDRESS]. Вказала, що вона категорично заперечує те, що будинок будувався з позивачем [PERSON] спільною працею та за спільні кошти. Зазначила, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин (березень 2002 року) та з часу його розірвання по рішенні суду (25 лютого 2015 року), позивач [PERSON] питання про поділ будинку до неї не заявляв і до суду з таким позовом не звертався, а звернувся лише після того, як державний виконавець, виявивши велику заборгованість позивача по аліментах, наклав арешт на його майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін, батько йому приносить їсти, мати викидає їжу, яку приносить батько і дає свою, але він викидає їжу, що приносить мати. Мати йому говорить, що не дасть йому жити. В будинку він проживає з батьком близько 5 років, а відповідачка проживає в його бабці. Раніше за світло і газ платив батько, але близько одного року позивач в будинку не проживає. Квитанції приходять в магазин і там пропадають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач і відповідач почали будуватися приблизно у 1995 році. Позивач тримав худобу, яку продавав. Будинок будували разом. Відповідачка по 3-4 рази на рік переїжджала до своєї мами. Коли сторони мирилися - з'їжджалися. На даний час в будинку проживає [PERSON]. Позивач приїжджає до [PERSON], годує його. Позивач і зараз утримує будинок, тримає коней, а відповідачка приходить і влаштовує скандали. Проживає відповідачка за 300 метрів від будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач і відповідач жили спільно і будували будинок спільно. Перший поверх був побудований в 1995 році, другий поверх був побудований пізніше. Зараз у будинку проживає [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перший поверх [PERSON] будував разом з дружиною. Коли пані [PERSON] не стало в будинку, другий поверх [PERSON] будував сам, а також наймав робітників, яких і годував. Він бачив цілий час [PERSON] і його сина. Будівництво розпочалося приблизно в 1995 році і скоро завершилося. Син [PERSON] проживав і в даний момент проживає в цьому будинку. [PERSON] там не проживає. Він бачив, що [PERSON] приносить їсти синові, а щоб пані [PERSON] приносила - він не бачив. Хто будував будинок він пам'ятає, тому що в той час він будував дачу. На даний момент він проживає на дачі близько чотирьох років після того, як пішов на пенсію. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що земельну ділянку відповідачці надали на початку 1992 року до шлюбу. Зять побив її дочку і втік. На будову дозвіл надали її дочці і вона з чоловіком їй допомагали, давали гроші. Донька з нею проживає близько 2 років, а до того проживала в тому будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка - його дочка - придбала земельну ділянку до весілля з позивачем. Після весілля його дочка пішла в сільську раду і їй дозволили побудувати будинок. Він постійно допомагав дочці. Аліменти від зятя дочка не отримувала. Будувати будинок допомагали брати, та майстер, який доводився йому другом. Зять грошей на будівництво не давав. Він тримав худобу, продавав. Стайню ставили всі разом, білу цеглу та цемент купував він, сад городили діти, хто ставив браму - він не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ділянку відповідачка отримала ще до одруження. Будинок був збудований за кошти відповідачки і її батьків, будувати допомагали також два брати. Позивач не приймав участі, в будівництві не допомагав. Припустила, що позивач і коштів на надавав. Вона перебуває у родинних стосунках з [PERSON] і все, що вона розказує їй відомо зі слів [PERSON]. В останні роки відповідачка в будинку не проживає, там живе її старший син. Більшість часу відповідачка перебуває у своїх батьків. Вказала, що позивач орав город, коні тримає до сих пір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є братом відповідачки, хату будував він, дядя Коля, батьки на ділянці відповідачки. Там були зарослі, кущі. Після того, як [PERSON] одружився з [PERSON] почалося будівництво будинку через те, що сторони з батьками жити не могли. З роддому з сином [PERSON] позивач не забрав його сестру. Будинок був побудований за кошти батьків, чи давав гроші позивач - йому не відомо, чоловік бив відповідачку, зловживав спиртними напоями, в дома не проживав. Будову закінчили приблизно у 2000 році, але точно він не пам'ятає. Позивач вів господарство. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. Дослідивши у судовому засіданні та оцінивши докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, судом встановлено наступне. З копії рішення Грибовицької сільської ради від 29.03.1994 року вбачається, що вирішено закріпити в постійне користування земельну ділянку площею 0,20 га в с. Збиранка за гр. [PERSON] З копії рішення виконавчого комітету Грибовицької сільської ради від 28.12.2006 року вбачається, що вирішено надати дозвіл гр. [PERSON] на будівництво житлового будинку в с. Збиранка за індивідуальним проектом на власній земельній ділянці. З копії Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта садибного типу в експлуатацію від 12.12.2007 року вбачається, що індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS], прийнято в експлуатацію. З копії технічного паспорту на будинок за адресою [ADDRESS], Жовківський район, Львівська область, та довідки про приналежність, технічний стан житлового будинку та площу земельної ділянки вбачається, що його загальна площа 61,4 кв.м. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.01.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.01.2008 року вбачається, що [PERSON] є власником будинку в [ADDRESS], Жовківський район, Львівська область. З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.02.2015 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 07 листопада 1992 року розірвано. З довідки № 315/02-21 від 03.06.2015 року, виданої Грибовицькою сільською радою, вбачається, що за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON]. З довідки № 1089 від 03.06.2015 року, виданої ЛКП Балатон 409, вбачається, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 41312752 від 28.07.2015 року вбачається, що [PERSON] є власником будинку в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2008 року, виданого Грибовицькою сільською радою на підставі рішення № 98 від 27.12.2007 року. Також у судовому засіданні досліджені інші письмові докази, наявні в матеріалах справи. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. На час будівництва спірного будинку правовідносини між сторонами регулювалися нормами Кодексу про шлюб та сім'ю та Законом України «Про власність», на час виникнення права власності на спірний будинок правовідносини між сторонами регулювалися нормами ЦК України та СК України. Шлюб між сторонами був укладений 07 листопада 1992 року, що стверджується копією рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.02.2015 року. Індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS], прийнято в експлуатацію 12.12.2007 року, що стверджується Актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта садибного типу в експлуатацію. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю (в редакції, чинній на час будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення права власності на спірний будинок) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України (в редакції, чинній на час виникнення права власності на спірний будинок) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що спірний будинок побудований за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Як вбачається із матеріалів справи та показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], спірний будинок побудований сторонами спільно під час перебування у шлюбі. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON], оскільки обставини, повідомлені нею суду, відомі їй зі слів відповідачки, про що вказано свідком під час допиту в судовому засіданні. Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є близькими родичами відповідачки, а саме матір'ю, батьком та братом відповідно, а тому можуть бути заінтересовані у вирішенні спору. За таких обставин спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] є власником будинку в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 28.01.2008 року, виданого Грибовицькою сільською радою на підставі рішення № 98 від 27.12.2007 року, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.01.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.01.2008 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 41312752 від 28.07.2015 року. З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.02.2015 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 березня 2015 року № 6-21цс15. При вирішенні спору судом встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, яке підлягає поділу, з'ясовано джерело і час його придбання. Враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, і презумпцію рівності часток, та оскільки спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю при поділі його між подружжям їхні частки визнаються рівними. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити повністю. За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Outcome: approved