Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 23.02.2009р. він уклав з [PERSON] договір позики, згідно з яким передав їй грошові кошти у сумі 186000грн. з умовою їх повернення до 23.02.2011р. На підтвердження укладення договору та отримання коштів відповідачем було надано відповідну розписку. В порушення взятих на себе зобов'язань [PERSON] 14.05.2009р. повернула тільки 5000грн. Оскільки строк повернення грошових коштів закінчився, а боржник не здійснив повернення коштів, він заявляє до стягнення суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 16290грн. річних та 6611грн. - сума інфляційного збільшення. Таким чином загальна сума заборгованості, що включає в себе розмір позики з врахуванням встановленого індексу інфляції 3% річних за прострочення грошового зобов'язання становить 203901грн. Тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності, при цьому не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, суд розглянув справу за відсутності останньої та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 23.02.2009р. укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 33), згідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримала позику в сумі 186000грн., яку відповідач зобов'язалася повернути до 23.02.2011р. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) зобов'язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ч. 1 ст. 625 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви та вказаної вище розписки [PERSON] повернула [PERSON] лише 5000грн. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до проведеного позивачем у заяві розрахунку три проценти річних від простроченої суми становлять 16290грн. річних, а сума інфляційного збільшення - 6611грн. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Жодних доказів того, що [PERSON] у визначений сторонами строк повернула [PERSON] всю суму позики, відповідачем суду не подано. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved