Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути з Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва на свою користь невиплачені суми персоніфікованих часток пайового фонду підприємства в орієнтовному розмірі 17804,57 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював співробітником лабораторії інженерних споруд і спеціальних будівельних робіт у Орендному підприємстві Науково-дослідний інститут будівельного виробництва. За статутом відповідача, у випадку звільнення працівників, їм передбачена виплата своєї частки дольового фонду. За п.п. 5.5 статуту, ОП НДІБВ здійснює облік результатів своєї діяльності, веде бухгалтерський облік та статистичну звітність у порядку, визначеному законодавством. Нарахування сум пайових часток здійснювалось відповідачем персонально для кожного працівника у вигляді картки обліку паю працівника ОП НДІБВ. Облік паю здійснювався за роками, починаючи з другого року роботи працівника до його звільнення. Наказом №87-К від 08.09.2009 року [PERSON] 09.09.2009 року був звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак на час звільнення [PERSON] пайові частки, починаючи з 2006 року до дати звільнення не нараховувались, не визначалися та виплачені не були. Відповідно до нарахувань, занесених до карток та усної інформації наданої відповідачем в особі співробітників бухгалтерії підприємства, з початку роботи працівників, станом на 01.01.2008 року заборгованість о пайових частках позивачу складала 17804,57 грн. Для отримання недоплачених сум позивач звертався до відповідача, НДІБВ з претензійними листами. Однак, у виплаті йому було відмовлено з причин незадовільного фінансового стану інституту. Однак, 25.08.2011 року Рада Орендарів НДІБВ вирішила зняти мораторій на виплату персоніфікованих часток, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату його частки. Розрахунок був розроблений з урахуванням амортизації основних засобів станом на 01.08.2011 року та частка позивача склала 7509,97 грн. Однак, позивач не погоджується з такою сумою, у зв'язку з чим просив позов задовольнити. Також, зазначив, що несвоєчасне нарахування та відсутність виплати пайових часток є порушенням зобов'язання по відношенню до нього з боку відповідача, у зв'язку з чим йому було спричинено моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 5000,00 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та не заперечував проти виплати позивачу суми персоніфікованих часток пайового фонду підприємства у розмірі 7509,97 грн., у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Орендне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва є юридичною особою, яке здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України та статуту підприємства затвердженого Конференцією організації орендарів. Позивач [PERSON] працював співробітником лабораторії інженерних споруд і спеціальних будівельних робіт у Орендному підприємстві Науково-дослідний інститут будівельного виробництва. Наказом №87-К від 08.09.2009 року [PERSON] з 09.09.2009 року було звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, при звільненні [PERSON], останньому не було виплачено його частку дольового фонду, що передбачено статутом Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, що становить 17804,57 грн. Однак, з такими твердженнями позивача та його представника неможливо погодитись з огляду на наступне. Зі змісту статуту Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, обов'язку виплачувати частку дольового фонду підприємства при звільненні працівника на відповідача не передбачено. Виплата персоніфікованих частко пайового фонду підприємства, не регулюється нормами трудового законодавства, а регулюється нормами господарського та корпоративного права. Відповідно до статуту Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва, інститут є суб'єктом права колективної власності, який самостійно володіє, користується та розпоряджається колективно власністю, що йому належить. Порядок формування та розподілення (персоніфікації) колективної власності орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва здійснюється на підставі положення затвердженого радою орендарів ОП НДІБВ (протокол №35 від 01.03.1996 року). Відповідно до п. 1.4 положення регламентує механізм створення та розподілу колективної власності в тому числі часткового фонду поміж підрозділами та членами організації орендарів ОП НДІБВ. Пункт 2.3 зазначеного положення передбачає, що Орендне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва самостійно володіє, користується та розпоряджається колективною власністю, що йому належить. Оскільки рішення щодо розпоряджання колективною власністю здійснюється підприємством самостійно, то у відповідності до вимог положення про формування та розподілення (персоніфікацію) колективної власності орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва Радою орендарів було прийнято рішення, яке оформлено протоколом від 29.12.2008 року №144 про тимчасове призупинення виплат персоніфікованих часток пайового фонду підприємства співробітникам інституту, що звільняються в зв'язку із зменшенням прибутку підприємства. В подальшому, рішенням Ради орендарів від 24.03.2010 року (протокол №153) та від 05.04.2011 року (протокол №157 п. 4) дію мораторію на виплату пайового фонду було продовжено в зв'язку із важким фінансовим станом інституту до 05.04.2012 року. Таким чином, встановлено, що на час звільнення позивача [PERSON] діяв мараторій на виплату пайового фонду підприємства. Представник позивача у судовому засіданні стверджувала, що позивач [PERSON] звертався до Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва з претензійними листами, однак у виплаті йому було відмовлено, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що відповідач Орендне підприємство Науково-дослідний інститут будівельного виробництва не відмовляв позивачу [PERSON] у вказаній виплаті, а повідомив листом від 14.06.2010 року за №641/01-13 про те, що такі виплати призупинені та будуть здійсненні після зняття мораторію. 25.08.2011 року Радою орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва було прийнято рішення, оформлене протоколом №161, про зняття мораторію на виплату персоніфікованих часток. Відповідно до протоколу від 12.09.2011 року №162 було вирішено направити листи співробітникам, які звільнилися з повідомленням про суми паїв та строки надання заяв про виплату паїв. Також, вирішено виплату дольового паю проводити згідно із заявами, які надійшли в інститут не пізніше 15.10.2011 року. В подальшому, на виконання протоколу від 12.09.2011 року №162, листом від 14.09.2011 року за №1124/01-13 (75) позивача [PERSON] було проінформовано про зняття мораторію та зазначено, яка сума підлягає до виплати, а саме 7509,97 грн., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення від 14.09.2011 року. Крім того, позивача було повідомлено, що він повинен подати до приймальної Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва заяву на виплату паю, по формі, що додавалась до цього листа, та визначено термін до 15.10.2011 року для подання такої заяви. Незважаючи на те, що сума, яка підлягала виплаті [PERSON], була розрахована на підставі положення про формування та розподілення (персоніфікації) колективної власності орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва та рішення Ради орендарів від 25.08.2011 року, позивач направив заяву, отриману інститутом 06.10.2011 року вх. №705, в якій визначив свій розмір паю та вимагав знову здійснити розрахунок пайових часток. Листом від 19.10.2011 року за №1336/01-13 Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва повторно повідомила позивача про те, що 25.08.2011 року Радою орендарів Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва було прийнято рішення (протокол №161 п. 3) про скасування мораторію на виплату паїв, що підтверджується копією чеку №6929 від 19.10.2011 року. Згідно вказаного протоколу, доручено дирекції та бухгалтерії інституту визначити розмір паїв з урахуванням їх амортизації станом на 01.08.2011 року, в тому числі для осіб, які звільнилися з Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва. Рішення Ради орендарів від 25.08.2011 року було виконано, розмір паїв було визначено та у направлених листах було зазначено суму паю, яка підлягає виплаті позивачу, та встановлено додатковий термін для подачі заяви про виплату паю. Однак, незважаючи на це, позивач у встановлений строк не подав заяву відповідачу на виплату паю, у розмірі визначеному згідно рішення орендарів від 25.08.2011 року. Будь-яких доказів, які б спростовували визначений інститутом розмір пайових часток, позивачем та його представником суду не надано. Рішення, які були прийняті радою орендарів, та оформлені протоколами, щодо розміру та порядку виплати паїв не скасовувались, не оскаржувались та не визнавались нечинними, а тому є обов'язковими для виконання. Посилання позивача на ст. 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання є безпідставними, оскільки жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем не існує, відповідач не брав на себе жодних грошових зобов'язань та не визначався строк виконання фактично неіснуючих зобов'язань. Згідно розрахунку наданого відповідачем сума паю з урахуванням армотизаціїї станом на 01.08.2011 року становить 7509,97 грн. Вказаний розрахунок є вірним, а тому може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Що стосується суми, яку позивач вважає вірною, а саме 17804,57 грн., то вона необґрунтована ним жодними первинними чи бухгалтерськими документами, позивачем не зазначено жодних нормативно-правових актів, на підставі яких визначалась вказана сума. Крім того, в судовому засіданні, судом було роз'яснено сторонам їх права та обов'язки передбаченні ЦПК України. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач та його представник не скористались своїм правом заявити клопотання про призначення судово - бухгалтерської експертизи, тим самим не довівши ті обставини на які послались як на підставу своїх вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про виплату суми персоніфікованих часток пайового фонду підприємства та вважає за доцільне стягнути з Орендного підприємства Науково-дослідний інститут будівельного виробництва на користь позивача суму, визначену відповідно до Положення про формування та розподілення (персоніфікацію) колективної власності орендарів, яка станом на 01.08.2011 року, з урахуванням армотизації складає 7509,97 грн. Позивач також просив стягнути моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Позивачем не зазначено, в чому саме полягає моральна шкода, не викладено обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю завдана ця шкода та не зазначено доказів, що підтверджують викладені обставини для її відшкодування, оскільки як встановлено судом вище права позивача щодо виплати суми персоніфікованих часток пайового фонду порушені не були, а незгода позивача із такою сумою не є підставою для відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виплату моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial