Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.11.2007 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № МL-С00/370/2007, у який у подальшому внесено зміни шляхом укладення 20.11.2007 р. Додаткового договору № ML-C00/370/2007/CHF, 19.01.2009 p. Додаткового договору № 1, 27.11.2009 р. Додаткового договору № 1, 18.01.2010 р., Додаткового договору № 1, 08.07.2010 р., Додаткового договору № 1, 26.11.2010 р. Додаткового договору № 1. За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 290445,00 Швейцарських франків за кредитною заявою відповідача від 21.11.2007 р. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором відповідачем станом на 27.11.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 256369,01 швейцарських франків, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 26.12.2013 р. 2307064,72 грн. та складається з 237589,12 швейцарських франків, що еквівалентно 2138064,49 грн. заборгованість по сплаті кредиту, 18779,89 швейцарських франків, що еквівалентно 169000,23 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Уточнивши позовні вимоги (Т. 1 а.с. 197) просять стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № МL-С00/370/2007 від 20.11.2007 р. в розмірі 256369,01 швейцарських франків та складається з: 237589,12 швейцарських франків заборгованість по сплаті кредиту, 18779,89 швейцарських франків заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 20.03.2012 р. по 31.12.2012 р., зазначивши еквівалент в національній валюті гривні за курсом встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримав і просив задовольнити. Зазначив, що на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р., яким звернуто стягнення на предмет іпотеки та стягнуто борг з поручителя відкрито виконавче провадження, примусової реалізації предмету забезпечення не відбулося. Рішення суду не виконано, коштів на погашення заборгованості не надійшло, він особисто неодноразово за участю державного виконавця виходили за місцем знаходження предмета іпотеки, проте у будинок їх не впускали. У звязку з цим просять стягнути заборгованість з відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що кошти у валюті швейцарські франки не отримувала, на виконання кредитного договору сплатила 176 тисяч швейцарських франків, проте банк подав позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р., звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Доватора, 27 в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 20.11.2007 р. в розмірі 256369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2253483,60 грн., шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною реалізації не нижче оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності. Звернувшись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач обрав самостійно спосіб захисту, тому повинен вжити заходів для реалізації предмета іпотеки. Згідно звіту про оцінку майна вартість будинку становила 366800 доларів США, тому банк будинком може покрити заборгованість по кредиту. Суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягувати суму заборгованості за кредитним договором. Звернення з даним позовом є стягненням одного і того ж самого боргу та у разі прийняття рішення призведе до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач не надав доказів, які дії вчинив на виконання рішення Зарічного районного суду від 12.12.2013 р., оскільки як кредитор повинен був вчинити дії щодо реалізації судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і вчинення таких дій залежить виключно від кредитора, що запобігло зайвому нарахуванню процентів. Коштів на погашення кредиту у заявленому розмірі вона не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 20.11.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № МL-С00/370/2007 (далі - кредитний договір) за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 290 445 швейцарських франків, з цільовим використанням кредиту на оплату комісії банку та на споживчі цілі, із сплатою 5,99 % річних та кінцевим терміном повернення 20.11.2021 року (Т. 1 а.с. 8 - 11). До вказаного кредитного договору було внесено зміни шляхом укладення між сторонами -Додаткового договору № ML-C00/370/2007/CHF від 20.11.2007 р., Додаткового договору № 1 від 19.01.2009 p., Додаткового договору № 1 від 27.11.2009 р., Додаткового договору № 1 від 18.01.2010 р., Додаткового договору № 1 від 08.07.2010 р., Додаткового договору № 1 від 26.11.2010 р. (Т. 1 а.с. 12 - 18). Виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором забезпечено договором іпотеки, укладеним 20.11.2007 р. між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем за умовами якого в іпотеку передано житловий будинок № 27 по вул. Доватора у м. Суми. Крім того, виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним 20.11.2007 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Позивач свої зобовязання за договором виконав (Т. 1 а.с. 19). У порушення умов договору відповідач свої договірні зобовязання перед позивачем не виконала, допустивши прострочення та утворення заборгованості станом на 27.11.2013 р., згідно наданого позивачем розрахунку - у розмірі 237589,12 швейцарських франків заборгованість по кредиту, 18779,89 швейцарських франків заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 20.03.2012 р. по 31.12.2012 р.(Т. 1 а.с. 20). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р. у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно задоволено - стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 256369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2 253 483 грн. 60 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Доватора, буд. 27, власником якого є [PERSON] в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-C00/370/2007 від 20.11.2007 р. в розмірі 256 369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2 253\~483, 60 гривень шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за ціною реалізації не нижче оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності (Т. 1 а.с. 222 - 229). Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29.07.2014 р. рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р. скасовано в частині задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 256 369,01 швейцарських франків, що еквівалентно 2 253 483 грн 60 коп. та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові (Т. 1 а.с. 230 - 238). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 р. рішення апеляційного суду Сумської області від 29.07.2014 р. в частині відмови у позові ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] скасовано, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р. в цій частині залишено без змін (Т. 1 а.с. 239 246). На виконання вищевказаного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р. в частині звернення стягнення на предмет іпотеки 08.08.2014 р. видано виконавчий лист № 1805/6485/2012, який перебуває на примусовому виконанні у Ковпаківському відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, зведене виконавче провадження ВП 50435675 (Т. 1 а.с. 214 217). Згідно інформації наданої Ковпаківським відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області по вищевказаному виконавчому провадженню стягнуто кошти у сумі 4,56 грн. перераховано п/д № 28522 від 06.07.2015 та 9,10 грн. перераховано п/д № 30887 від 14.08.2015. Станом на 01.08.2016 р. заборгованість по виконавчому листу становить 2253469,94 грн. Інформація стосовно предмета іпотеки - житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Доватора, 27 на торги не виставлявся (Т.1 а.с. 221, Т. 2 а.с. 4). На виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р. в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 256369,01 швейцарський франк, що еквівалентно 2253483,60 грн. видано виконавчий лист № 1805/6485/2012, який також перебуває на примусовому виконанні у Ковпаківському відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, виконавче провадження ВП 48524842 (Т. 1 а.с. 218). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, позивачем доведено. Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України викладеними у постановах № 73цс13 від 04.09.2014 р., № 6-1080цс15 від 03.02.2016 р., які є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Крім того, відповідно до розяснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п. 17 постанови № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних відносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Судовим розглядом встановлено, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12.12.2013 р. яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі і на час розгляду справи не виконано, на виконання рішення суду було стягнуто у 2015 році лише кошти у сумі 4,56 грн. (перераховано п/д № 28522 від 06.07.2015) та 9,10 грн. (перераховано п/д № 30887 від 14.08.2015), тобто у розмірі 13 грн. 66 коп., що за офіційним курсом на дату ухвалення рішення становить 0,52 швейцарські франки. Зазначена обставина відповідачем не оспорюється. Доказів, які б свідчили про відмову банку від погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок отримання іпотеки суду не надано. Отже, посилання відповідача на відмову позивача від погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок отримання іпотеки, що призвело б зокрема до збільшення заборгованості за кредитом є необгрунтованими. З огляду на викладене, суд вважає доводи відповідача про подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки необґрунтованими. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На день ухвалення рішення суду Національним банком України на 19.08.2016 р. встановлено офіційний курс гривні до швейцарського франку 100 швейцарських франків = 2625.6323 грн., тобто 1 швейцарський франк = 26,26 грн. Таким чином з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № МL-С00/370/2007 від 20.11.2007 р., яка утворилася станом на 27.11.2013 року у розмірі 256369,01 швейцарських франків, що становить 6732250,20 грн., з яких 237589,12 швейцарських франків, що становить 6239090,30 грн. заборгованість по сплаті кредиту, 18779,89 швейцарських франків, що становить 493159,91 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 20.03.2012 р. по 31.12.2012 р. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн.

Outcome: approved