Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала у трудових відносинах з Кременчуцькою філією Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» у період з 16.02.2009 року по 30.06.2020 року, що підтверджується записами у трудовій книжці. 30.06.2020 року її було звільнено за наказом № 41-к, проте станом на 30.06.2020 року відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 17 145 грн 93 коп. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 17 145 грн 93 коп. Ухвалою судді від 02.02.2021 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 17.03.2021 року позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні залишено без розгляду за заявою позивача. Позивач уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала; просила розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов суду не направив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Кременчуцькою філією Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» у період з 16.02.2009 року по 30.06.2020 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 5-6). 30.06.2020 року [PERSON] було звільнено в зв`язку з переведенням до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм», що підтверджується наказом № 41-к. Станом на день звільнення за відповідачем рахувалась не виплачена заробітна плата позивачу. Так, відповідно до довідки № 24 від 18.12.2020 року (а.с. 7) Полтавське обласне комунальне підприємство «Полтавафарм» в особі Кременчуцької філії не виплатило [PERSON] заробітну плату, заборгованість по якій станом на 30.06.2020 року складає 17 145 грн 93 коп. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи викладене, суд задовольняє уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved