Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та просить відібрати дітей у відповідача, яка являється їх матір`ю, без позбавлення батьківських прав та стягнути аліментів на їх утримання. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх вихованням та утриманням не займається, не забезпечує належні умови для їх харчування та проживання, не цікавиться їх життям та здоров`ям. В ході судового розгляду справи позивач подала заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій просила суд відібрати дітей у відповідача, без позбавлення її батьківських прав, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей та накласти заборону на відчуження нерухомого майна. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, подали відзив на позов в якому просили суд не відбирати у відповідача дітей. Представник третьої особи - Ганнівськї сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, в судовому засіданні, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11-14). Позивач стверджує про те, що відповідач - [PERSON] будучи матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх вихованням та утриманням не займається, не забезпечує належні умови для їх харчування та проживання, не цікавиться їх життям та здоров`ям. Службою у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, 26.02.2018 року та 10.05.2018 року, а також Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 19.03.2018 року обстежувалися умови проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , про що маєються акти обстеження (а. с. 24-26). Відповідно до рішення №2 комісії з питань захисту прав дитини Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області 13 06.2018 року було прийняте рішення про доцільність відібрання неповнолітніх дітей у відповідача (а.с.29). Працівниками Ганнівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та служби у справах дітей Петрівської районної державної адміністрації неодноразово проводилися профілактичні бесіди з відповідачем щодо необхідності належного виконання нею своїх батьківських обов`язків, але ситуація не змінюється. Як вбачається з характеристики виданої Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області, відповідач по справі - [PERSON] виявила себе з негативної сторони, не приділяє належної уваги навчанню і вихованню дітей, у дітей відсутнє шкільне приладдя (а.с.16). Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вона бажає виховувати та утримувати своїх дітей та просила суд не відбирати у неї дітей. У відповідності до висновку Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 06.07.2018 року, було прийняте рішення про доцільність відібрання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у відповідача - [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав (а. с.35- 38). Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 311!1/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедецтною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Згідно довідки виданої Ганнівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області, відповідач по справі - [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто відповідач має постійне місце прооживання (а.с.80). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що незважаючи на висновок відповідача про не доцільність відібрання неповнолітніх дітей у відповідача, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що відповідач дійсно прагне виховувати дітей, піклуватися про їх виховання та навчання, для чого намагається створювати відповідні умови, а відтак є можливість не відбирати у неї її дітей. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, оцінивши докази надані сторонами у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач - [PERSON] не займається вихованням своїх неповнолітніх дітей, а тому позов не пілягає задоволенню в повному обсязі. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 150,164,170,180,181,182 СК України, ст.ст. 12,76,78 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцєю про права дитини.

Outcome: dismissed