Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 липня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами-надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року має заборгованість - 113715,59 грн., з яких 5734,69 грн. - заборгованість за кредитом, 98215,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3873,78 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф(фіксована частина) 5391,22 штраф -(процентна складова). Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути 113715,59 грн. заборгованості за кредитним договором та понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повному обсязі. Відповідачка, її представник проти позову заперечували, вважали, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду. Позивач звернувся до суду з позовом у травні 2018 року. До свого позову він додав розрахунок заборгованості по сплаті кредиту, зроблений щомісячно, за період з 21.07.2010 року по 31.03.2018 року. Як вбачається з розрахунку, передостання сума погашення за наданим кредитом була внесена 26.06.2014 року у сумі 290 грн., а остання 09.08.2015 року у сумі 376,22 грн. Після цієї дати будь-яких коштів в рахунок погашення заборгованості не вносилося. При чому остання сума вносилася не особисто відповідачкою, а шляхом списання банком коштів з її рахунку відповідно до п. 3.1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Отже, внесення цих коштів не свідчить про вчинення відповідачкою дії, наслідком яких є визнання боргу і у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України не свідчить про переривання строку позовної давності. Тому відповідачка вважала, що до вимог про стягнення заборгованості по кредиту повинна бути застосована позовна давність у 3 роки, яка обраховується від 26 червня 2014 року, тобто дати, коли вона особисто внесла останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. З'ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. За кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 21 липня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами-надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, що порушує права позивача, які підлягають судовому захисту. Разом з тим, позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 113715,59 грн., з яких 5734,69 грн. - заборгованість за кредитом, 98215,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3873,78 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. - штраф(фіксована частина) 5391,22 штраф -(процентна складова). Відповідно до частини 3 статті 12,81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язань. Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Зі ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 5734,69 грн. є такими, що підлягають задоволенню. У той же час, судом враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Окрім того, ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний із певними юридичними фактами та їх оцінкою правомочною особою. Так, згідно із ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Останній платіж, спрямований на погашення заборгованості, було здійснено 22.07.2014 року у розмірі 290 грн. Отже, платіж від 22.07.2014 року свідчить про переривання перебігу позовної давності. Так, з 25.08.2014 року (щомісячний платіж до 25 числа місяця, наступного за звітним) почався заново відлік позовної давності за вимогами про повернення кожного чергового щомісячного платежу, а з 01.06.2016 року (строк дії пластику карти 05/16, тобто до 31.05.2016 року включно) почався перебіг строків позовної давності, щодо повернення кредиту в повному обсязі, який, відповідно сплине 01.06.2019 року. Тобто, в межах строку загальної позовної давності, за три роки до дня звернення до суду (позовна заява зареєстрована 23.04.2018 року) та з урахуванням викладеного, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача, за спірний період, розраховується наступним чином: Розрахунок 30,00 % річних за період з 23.04.2015 року по 31.05.2016 року (кількість днів - 404) на суму заборгованості 5734,69 грн. (5734,69 х 30% х 404/360 =1930,68 грн.). Заборгованість по процентах за період з 01 червня 2016 року до 31 березня 2018 року стягненню не підлягає за необґрунтованістю позовних вимог, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12. Щодо стягнення з відповідача неустойки штрафу (фіксована частина та процентна складова) за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «універсальна» за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня. Окрім того, при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів нараховується також штраф в сумі 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Щодо спеціальної позовної давності, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки, неустойка за своїм правовим призначенням є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання в межах строку дії кредитного договору, то і нараховувати її позивач мав право до 31.05.2016 року включно. А відтак, позивач пред'явив позовну вимогу про стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафу), поза межами строку спеціальної позовної давності( 23 квітня 2018 року). Як сторона у спорі, відповідач заявляє про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 21.07.2010 року у розмірі 7665 грн. 37 копійок, яка складається з: 5734,69 - заборгованість за наданим кредитом; 1930,68 - заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 118 гривень 75 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial