Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив скасувати арешт нерухомого майна накладеного на ј частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №388027 від 23.11.2009, ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області. У обґрунтування позову зазначив, що він є власником ј частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , він мав намір переоформити своє майно, але нотаріус йому відмовив через наявність арешту. В подальшому звернувшись до відділу ДВС, йому повідомили, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-887 виданий Нікопольським районним судом та виконавчий лист №АЕ-19 виданий 25.03.2002 року Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. У 2013 році на підставі п.1 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», вищевказані виконавчі провадження були завершенні за заявою стягувача та повторно на примусове виконання до відділу не надходили. У зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання, йому було запропоновано звернутись до суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.01.2021 року, провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність. Начальник Лиманського ВДВС, Стоніс Ю.В. , надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Про наявність будь яких заперечень не вказав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на власності на житло від 14.12.1998 року, [PERSON] на праві власності належить ј частина квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, на ј частину квартири [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №388027 від 23.11.2009, ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області, заступник начальника відділу. Листом начальника відділу Лиманського ДВС, повідомлено, що виконавчі провадження відкриті на підставі виконавчих листів № 2-887 виданих Нікопольським районним судом та №АЕ-19 виданий 25.03.2002 року Комінтернівським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, завершені у 2013 році на підставі заяви стягувача. Будь яких інших відкритих виконавчих проваджень де боржником значиться [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває. Зазначене також підтверджується витягом з ВП- спецрозділ. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що виконавче провадження було завершено у 2013 році на підставі заяви стягувача та у подальшому знищена за закінченням терміну зберігання, будь які інші відкриті виконавчі провадження на виконанні у відділі ДВС не перебувають, проте арешт з майна не знято, зазначене порушує законні права позивача володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином із урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved