Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Ржищівського міського суду Київської області від 20.02.2017 року по справі №374/271/16-а, яка набрала законної сили 11.05.2017 року, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 14 квітня 2016 року. Враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу 275 600,00 грн. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 374/271/16-а, у зв`язку із невиконанням відповідачем судового рішення, було змінено спосіб і порядок виконання постанови Ржищівського міського суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі № 374/271/16-а, а саме: стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь [PERSON] нараховану одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 14 квітня 2016 року в розмірі 275 600,00 грн. Постановою суду від 20.02.2017 р. встановлено, що 28.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, проте відповідач своїм листом від 20.02.2017 року протиправно відмовив позивачу у вказаному з посиланням на відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Як зазначає позивач, грошове зобов`язання виникло у відповідача ще до прийняття Ржищівським міським судом Київської області постанови від 20 лютого 2017 року зважаючи на вимоги абз.3 п.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», ст. 23 Закону України «Про міліцію», а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року за №850 останнім днем строку виплати відповідачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої інвалідності було 13.08.2016 року. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що вищенаведена постанова суду була виконана відповідачем лише 20.12.2017 року, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на його користь 3% річних у сумі 11 167 грн. 46 коп. та інфляційні втрати в розмірі 60 632 грн. 00 коп. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. На адресу суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Київській області на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на виконання всіх необхідних дій, спрямованих на виплату позивачу одноразової допомоги. В свою чергу, від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] зазначає, що оскільки постановою суду підтверджено його право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідач зобов`язаний був виплатити йому одноразову грошову допомогу з моменту звернення з відповідною заявою (рапортом), в порядку і строки, встановлені законодавством. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, у відповіді на відзив позивач зазначив, що розгляд справи проводити без його участі, вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, наявність заяви позивача про розгляд справи без його участі, наявності відзиву на позов від відповідача, а тому, суд вважає за доцільне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до постанови Ржищівського міського суду Київської області від 20.02.2017 року по справі № 374/271/16-а, яка набрала законної сили 11.05.2017 року, визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні та виплаті [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити [PERSON] одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 14 квітня 2016 року. При цьому, як вбачається зі змісту вищенаведеної постанови, судом встановлено, 28.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, проте відповідач своїм листом від 20.02.2017 року протиправно відмовив позивачу у вказаному з посиланням на відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 14.12.2017 у справі № 374/271/16-а, у зв`язку із невиконанням відповідачем судового рішення, було змінено спосіб і порядок виконання постанови Ржищівського міського суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі № 374/271/16-а, а саме: стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь [PERSON] нараховану одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, в розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме: на 14 квітня 2016 року в розмірі 275 600,00 грн. Крім того, враховуючи вимоги абз.3 п.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», ст. 23 Закону України «Про міліцію», а також п.п. 9, 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року за №850 останнім днем строку виплати відповідачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої інвалідності було 25.05.2017 року. Враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, вищезазначені обставини, встановлені постановою суду, не потребують доказуванню у даній справі. Водночас, як встановлено в судовому засіданні, вищенаведена постанова суду була виконано відповідачем лише 20.12.2017 року шляхом перерахування суми заборгованості на рахунок позивача. Вказані обставини стосовно виконання рішення суду лише 20.12.2017 року також не заперечувалися й представником відповідача у відзиві на позов. Разом з тим, зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК України. У ч.5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, таку позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 18.10.2017 року у справі №910/8318/16. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем, перевіривши розрахунки позивача, наведені в позовній заяві, приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому за період з серпня 2016 року по грудень 2017 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 60 632 грн. 00 коп. інфляційних втрат щодо встановленої рішенням суду суми одноразової грошової допомоги та вказану суму три відсотки річних в розмірі 11 167,46 грн. Також суд, в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 717,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved