Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, яким просить визнати довіреність, видану [PERSON] на ім'я позивача на право розпорядження автомобілем марки Dadi, модель BDD6491Е, 2006 року випуску, універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] - удаваним правочином, застосувати наслідки договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, визнавши за позивачем право власності на нього та усунути перешкоди у користуванні шляхом зняття арешту на повернення зі спеціального майданчику. Також, позивач просить зобов'язати відповідача [PERSON] сплатити вартість перебування автомобіля на спеціальному майданчику. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 жовтня 2011 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки Dadi, модель BDD6491Е, 2006 року випуску, універсал В, реєстраційний номер [NUMBER]. В день укладання договору позивач сплатив [PERSON] за автомобіль 8000 доларів США, отримав ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На підтвердження укладеного між сторонами договору купівлі-продажу [PERSON] було складено розписку про отримання від мене зазначеної суми коштів у рахунок сплати вартості автомобіля марки Dadi, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та відсутність претензій матеріального характеру як на час складення розписки так і в подальшому. 21 жовтня 2014 року [PERSON] було видано на ім'я позивача нотаріально посвідчену довіреність, якою [PERSON] уповноважив позивача на будь-які дії щодо розпорядження автомобілем. Позивач зазначає, що довіреність на право розпорядження автомобілем є удаваним правочином, у дійсності сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу, а наслідком договору купівлі-продажу спірного автомобіля є набуття на нього права власності позивачем. Навесні 2014 року позивачу стало відомо, що автомобіль, який він придбав у [PERSON] перебуває під арештом, оскільки відповідач має невиконані грошові зобов'язання. Передавши відповідачу [PERSON] спірний автомобіль, позивач виїхав за місцем реєстрації [PERSON], щоб переоформити автомобіль на своє ім'я на зняти з нього арешт. Повернувшись, позивач дізнався, що у його відсутність відповідач [PERSON] користувався спірним автомобілем, внаслідок чого останній був вилучений та зберігається на штрафному майданчику у м. Мерефа, кожен день перебування автомобіля має бути оплачений позивачем. У зв'язку з порушенням його прав власника автомобіля, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явились, надали суду заяву, якою просили розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, причини неявки суду не повідомили, заперечень за позовом не надали. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Автомобіль марки Dadi, модель BDD6491Е, 2006 року випуску, універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований на ім'я [PERSON], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 16.09.2011 року Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ. 21 жовтня 2011 року [PERSON] на ім'я [PERSON] було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 4605. Вказаною довіреністю позивач був уповноважений розпоряджатися автомобілем марки Dadi, модель BDD6491Е, 2006 року випуску, універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] від імені власника (продавати, обміняти, здати в оренду, передати в заставу, позичку тощо. Як вбачається з розписки від 21.10.2011 року, [PERSON] продав належний йому автомобіль марки Dadi, модель BDD6491Е, 2006 року випуску, універсал В, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] за 8000 доларів США, які отримав у повному обсязі, претензій матеріального характеру не має. Судом встановлено, що після видачі довіреності на ім'я позивача, останньому було передано спірний автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, суд вважає встановленим, що видаючи довіреність на право розпорядження автомобілем [PERSON], у дійсності мав намір оформити договір купівлі-продажу автомобіля. Дії сторін правочину були спрямовані на настання наслідків, передбачених договором купівлі-продажу транспортного засобу, а не доручення на вчинення будь-яких дій щодо нього. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, з яким пов'язується удаваність правочину є відсутність дійсної спрямованості волі відповідача [PERSON] на передання права керування та розпорядження автомобілем, воля та дії [PERSON] були спрямовані на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При таких обставинах, суд визнає удаваним правочином видання довіреності на право розпорядження автомобілем, яка була видана відповідачем [PERSON], оскільки у дійсності сторони довіреності мали на меті укладення договору купівлі-продажу автомобіля. При цьому суд вважає за можливе застосувати до відносин між позивачем та відповідачем [PERSON] наслідки договору купівлі-продажу, визнавши за позивачем право власності на спірний автомобіль, відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України. У ході судового розгляду справи було встановлено, що постановами ВДВС Жовківського РУЮ Львівської області № ВП38528657 від 27.06.2013 року та Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ № ВП39078182 від 01.11.2013 року оголошено розшук майна боржника [PERSON] та накладено арешт на все належне йому майно. Відповідно до вказаних постанов автомобіль марки Dadi, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], на 472 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський був тимчасово затриманий працівниками ДАІ та примусово переміщений на спеціальний майданчик за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом тимчасового затримання транспортного засобу від 08.07.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Суд вважає за можливе захистити права позивача, який набув право власності на автомобіль, шляхом звільнення автомобіля марки Dadi, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], з-під арешту та передання позивачу зі спеціального майданчика. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача [PERSON] сплатити вартість перебування спірного автомобіля на спеціальному майданчику, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Позивачем не доведено, що саме відповідачем [PERSON] поніс збитки, пов'язані з перебуванням автомобіля на спеціальному майданчику, не зазначений розмір таких збитків, відсутні докази їх понесення. Крім того, обставини, за яких внаслідок дій відповідача [PERSON] позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, не підтверджують наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: partial