Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

позивач звернувся з позовом в суд до відповідача, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог просить, а саме: визнати недійсним заповіт [PERSON] від 12.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу Кулиняком І.Я.; визнати недійсною відмову [PERSON] від прийняття спадщини в користь відповідача від 25 лютого 2003 року; визнати недійсним договір дарування [PERSON] квартири [ADDRESS] від 05.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняком І.Я. та його реєстрацію; визнати за нею право власності в порядку спадкування на: 1/2 ідеальну частину квартири [ADDRESS]; 1/2 ідеальну частину земельної ділянки в садовому кооперативі «Перемога» на території Конопницької сільської ради та 1/2 садового будинку; 1/2 ідеальну частину автомобіля з причепом; половину грошових вкладів та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що співвласником квартири [ADDRESS] та власником земельної ділянки в садовому кооперативі «Перемога» на території Конопницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, садового будинку на вказаній земельній ділянці, автомобіля [NUMBER] та причепа до нього МАЗ-8114 реєстраційний номер [NUMBER] був її тато [PERSON], а мати співвласником даної квартири також була її мати [PERSON]. ЇЇ батьки були в хворобливому стані, зокрема мати страждала психічним захворюванням, а саме стійким хронічним розладом у формі судинної деменції, що позбавляло її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. [INFO] року помер батько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина. Всі спадкоємці першої черги за законом, а саме вона, мати [PERSON] та відповідач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідач скориставшись хворобливим станом матері [PERSON] схилив її до відмови від прийняття спадщини в його користь, що підтверджується заявою померлої на ім'я нотаріальної контори від 25.02.2003 року, яка зареєстрована під №122 та до укладення договору дарування ? частки квартири від 05.01.2007 року [INFO] року в м. Львові померла мати [PERSON] у віці 93 років, яка була співвласником спірної квартири, земельної ділянки, садового будинку і автомобіля з причепом. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2014 року її мати [PERSON] була визнана недієздатною. В судовому засіданні 30 квітня 2015 року вона дізналася, що [PERSON] 12.09.2006 року склала заповіт в користь відповідача на все її майно, яке їй належало. Даним заповітом вона усунута від спадщини в належному обсязі і має лише право на обов'язкову його частину, як непрацездатний спадкоємець, тобто на половину частки, яка б її належала, за законом тобто лише на 1/6 частину земельної ділянки, садового будинку, автомобіля з причепом і грошових вкладів. Отже вважає, з врахуванням рішення суду, її мати була недієздатною і в момент складання заповіту в користь [PERSON], дарування йому частини квартири, відмови від спадщини, оскільки вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому вважає, що її право та інтереси порушені, а тому змушена звертатись до суд за захистом такого. Просить позов задоволити. Позивач та його представник у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просять позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що строк позивачем звернення до суду з позовом пропущений, поважності причин пропуску строку звернення до суду не встановлено та просив такий застосувати. Крім цього, позов позивачки є безпідставний, оскільки позивачкою не надано доказів, що їх мати була недієздатною і в момент складання заповіту в його користь, дарування йому частини квартири, відмови від спадщини, оскільки на той час вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а рішення суду від 25.04.2014 року було після укладення таких правочинів, яке не встановлює, що мати була на той час недієздатною. Просить в задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Треті особи- представник п'ятої Львівської Державної нотаріальної контори, приватний нотаріус ЛМНО Кулиняк І.Я. та представник Садового кооперативу «Перемога» у судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що слід відмовити у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 лютого 2003 року [PERSON] написала письмову відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, яка зареєстрована під №122 в користь відповідача [PERSON]. Із заповіту від 12.09.2006 року видно, що 12.09.2006 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кулиняк І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №3738, згідно якого [PERSON] зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в загалі все те, що її буде належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право, в тому числі належну її на праві власності ? частку квартири [ADDRESS], заповіла синові [PERSON], [INFO] року народження. Як вбачається із договору дарування від 05.01.2007 року, що [PERSON] 05.01.2007 року подарувала ? частку квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON]. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 25.04.2014 року [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] померла та після її смерті залишилось спадкове майно. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як визначено ч.ч.1, 3, 4 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ч.2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від сплину позовної давності (що й вчинив суд відкривши провадження у справі). Суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Відповідачем подано заяву від 26.04.2016 року, в якій він просить при винесенні рішення в даній справі застосувати положення ст.267 ЦК України(Том-2 а.с.3) та заявлено відповідачем [PERSON] у судому засіданні щодо застосування спливу позовної давності по вказаному спорі. Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така ж позиція викладене у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до ч.1 ст. 72 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. За правилами ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що позивачці було відомо про момент складання оспорюваного заповіту в користь відповідача, дарування частини квартири, відмови від спадщини, більше трьох років до подання вказаної позовної зави. З огляду на це, суд критично ставиться до наведеного у заявах позивача про поновлення строку твердження про те, що позивач не знала і не могла знати про такі правочини, дізнались про порушення своїх майнових прав лише у 2013 році - щодо відмови від спадщини та укладення договору дарування та 30.04.2015 року - складання заповіту, є безпідставними, оскільки вона знала про оспорюваний заповіт, договір дарування частини квартири та про відмови від спадщини, свідчать її заяви в суди, а саме: 24.10.2008 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про поділ спадкового майна, 23.10.2007 року та 23.10.2008 року [PERSON] зверталась в суд із заявами про накладення арешту(Том-1 а.с.39, Том-2 а.с.41-42.) та 26.08.2008 року з копії обґрунтування доводів апеляційної скарги на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 11.03.2008 року(Том-1 а.с.35-38). Окрім того, позивачкою доказів на підтвердження поновлення такого строку, не надано. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що при звернені до суду з позовом, позивачем пропущений строк встановлений ст.257 ЦК України, поважності причин позивачі пропуску строку звернення до суду не надала та судом не встановлено. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду із зазначеним позовом, що також є підставою для відмови у його задоволенні, а тому суд вважає, що слід у позові відмовити у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed