overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що шлюбні відносини фактично припинені та збереження сімї є неможливим. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнала позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 17 листопада 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 506, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 057604 від 17 листопада 2007 року. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та сторони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із частиною третьою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він із відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та підтримали позов. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 02 вересня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 287, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 вересня 2014 року. Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.01.2015 року. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 01.07.2015 року, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначив, що шлюб існує лише формально. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги із викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та пояснила, що з 2017 року вона із позивачем разом не проживає та збереження шлюбу є неможливим. Вислухавши вступне слово сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 20 листопада 1999 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 8, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 червня 2019 року (а.с. 3). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін під час розгляду справи встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та сторони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, решту суми судового збору слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають малолітню дитину. Зазначив, що між ними відсутнє взаєморозуміння, а шлюбні відносини припинені, оскільки вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Зазначив, що між ними втрачено фізичні і духовні зв'язки, внаслідок чого вважає подальше збереження сім'ї неможливим і таким, що буде суперечити їх інтеерсам. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 08 червня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 5, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторним) Серії [NUMBER] від 04 квітня 2014 року (а.с. 3). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 квітня 2013 року (а.с. 7). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповнолітню дитину. Зазначив, що між ними відсутнє взаєморозуміння, а шлюбні відносини припинені, оскільки вони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. Зазначив, що через постійні сварки вони втратили почуття лубові і поваги один до одного, внаслідок чого вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 11 серпня 1998 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Він-Ставській сільській раді Васильківського району Київської області, актовий запис за № 2, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11 серпня 1998 року (а.с. 4). Шлюб між [PERSON] і [PERSON], який зареєстровано 11 серпня 1998 року у Він-Ставській сільській раді Васильківського району Київської області, актовий запис за № 2 - розірвати. Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 1998 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають повнолітню дитину. Зазначив, що через постійні непорозуміння і недовіру один до одного їх сімейні стосунки зіпсувались. Відмінність поглядів на життя і сім'ю призвела до втратили почуття любові і поваги один до одного, внаслідок чого вважає, що подальше життя і збереження шлюбу. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнала позов та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 08 вересня 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 308, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторним) Серії [NUMBER] від 20 червня 2014 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі. Спільних неповнолітній дітей вони не мають. Зазначив, що на протязі спільного подружнього життя виявилось, що вони мають різні характери, погляди на життя і сім'ю. Вони з дружиною втратили почуття любові і поваги один до одного, внаслідок чого, вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим, оскільки шлюб носить лише формальний характер. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві суду позивач підтримав свої вимоги, просив розглянути справу у його відсутність та не заперечив проти заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 04 жовтня 1980 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Глевахівській селищній раді Васильківського району Київській області, актовий запис за № 40 (а.с. 3). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним і відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Зазначив, що вони із відповідачкою мають різні характери, погляди на життя та сім'ю. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного; шлюб має формальний характер. Майже рік вони проживають окремо, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги з викладених у заяві підстав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила надати строк для примирення, після спливу якого, не заперечила проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 19 липня 2008 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 174 (а.с. 3). За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що зазначили в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved