Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення солідарно за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за серпень, вересень та жовтень на загальну суму 34 500 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року стягнуто з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45 972,25 грн., з яких 12 500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12 500,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення залишено без змін. Щодо відповідачів відкрито виконавчі провадження про стягнення коштів за рішенням суду, однак такі від їх сплати ухиляються. А тому позивач вважає, що у відповідності до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року у звязку з виникненням заборгованості в погашенні кредиту та процентів за користування кредитом, відповідачі зобовязані сплатити йому додаткові проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Ухвалою від 20.09.2017 року у справі відкрито провадження. В останнє судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. З врахуванням наведеного, вважаю за можливе здійснити розгляд справи у відсутності позивача на підставі наявних доказів. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, причин неявки суду не повідомили. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, постановивши заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання (а.с.4-6). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін (а.с.7-8), оскільки встановлено, що згідно договору про відступлення права вимоги, укладеного між КС «Либідь» і [PERSON] 29.03.2013 року, до останнього перейшло право вимоги за договором кредиту №22/2008 ЛФ від 04.04.2008 року, укладеним між КС «Либідь» та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до положень ч.2 ст.509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові №6-2739цс15 від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. У справі, яка переглядалася Верховним Судом України, Верховний Суд України виходив з того, що відповідно до статті 599 ЦК зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення пункту 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим пунктом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга до статті 1054 ЦК). Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки за договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК передбачено, що кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк і в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передачі позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, яка займалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ кредиту від 04.04.2008 року у разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів від обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку за кожний день користування кредитом. Зважаючи на те, що рішення суду від 07.10.2014 року відповідачами не виконано та від виконання такого останні в добровільному порядку ухиляються, то суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав у вигляді стягнення відсотків за невиконання умов договору кредиту за відповідний період є правильним, оскільки не суперечить умовам договору та положенням законодавства. Як вбачається із зазначеного в позові розрахунку, додаткові проценти за користування кредитом по договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2018 року становить: за серпень 2016 року 11 625 грн., за вересень 2016 року 11 250 грн., за жовтень 2016 року 11 625 грн., таким чином в сумі 34 500 грн. Вказані розрахунки відповідачі не заперечили та не спростували. З врахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задоволити. Задовольняючи позов, з врахуванням звільнення позивача у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України та п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору ,у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача в рівних частках слід стягнути судові витрати - судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved