Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 29.11.2013 р. у розмірі 25 271,35 грн., що виникла станом на 21.02.2017 р. Свої вимоги мотивує тим, що 29 листопада 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений Кредитний договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов Кредитного договору позивач повинен відкрити картковий рахунок у гривневій валюті та відкрити міжнародну платіжну картку DMS Gold строком на 2 роки, встановивши ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 2 700,0 грн., а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути Кредит, виплачувати проценти, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, ПАТ «Альфа-Банк» просив стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 25 271,35грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 15 058,69 грн.; прострочка по тілу кредиту -8 229,42 грн.; заборгованість за відсотками - 223,08грн ; неустойка -1 760,16 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву в якій зазначив, що справу просить розглянути без його присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Як встановлено у судовому засіданні, 29 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, позивач встановив відповідачеві ліміт відновлювальної кредитної лінії у сумі 2 700,0 грн., на строк дії картки (2 роки), тобто до 29.11.2015 року, зі сплатою 36,00 % річних ( п. 2.1.1, 2.2 Додатку до Договору). Згідно п.п. 3, 4.5 Додатку до Договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 6 Додатку до Договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід'ємною частиною. У відповідності до п.п. 4, 4.4 Додатку до Договору Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування, та/чи інші платежі за цим Договором, у порядку, визначеному Договором. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачеві кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, останній, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків та комісії не виконала. У зв'язку з чим станом на 21.02.2017року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 25 271,35грн. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), тому у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач має перед позивачем заборгованість, яка виникла станом на 21.02.2017 р. та складається з: заборгованість за кредитом - 15 058,69 грн.; прострочка по тілу кредиту -8 229,42 грн.; заборгованість за відсотками - 223,08 грн ; неустойка -1 760,16 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідає закону та умовам договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, 24.09.2016 р. відповідач здійснив останній платіж по сплаті заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач звернувся в межах строку позовної давності. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягають витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1 600,0 грн. На підставі викладеного, ст.ст.526, 549, 610-611, 624, 629, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved