Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №86 в будинку №58 по вул. Вишнева в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що він є власником 1/2 частини вищевказаної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.12.2017 року. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобовязався після продажу вказаної квартири знятися з реєстрації. Однак до сьогоднішнього часу умови договору не виконав. Реєстрація відповідача є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, тим самим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні йому власним майном. У звязку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №86 в будинку №58 по вул. Вишнева в м. Херсоні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача [PERSON], було направлено копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви, які були повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивач відповідно до договору купівлі продажу від 22.12.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за №2177 є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Крім того право власності на вказану квартиру також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованої 22.12.2017 року . Відповідно до довідки №170 від 22.12.2017 року у спірній квартирі значиться зареєстрованим але не проживає колишній власник квартири - відповідач по справі [PERSON], [INFO], Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved