Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває з [PERSON] у шлюбі з 04 червня 2011 року, зареєстрованому відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, актовий запис № 181. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року через погіршення взаємовідносин. Рішення позивача остаточне. На примирення не згоден. Вважає, що сім'ю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Відповідач у судове засідання не з'явилася, позов визнала, просила справу розглядати за її відсутності, про що надала відповідну заяву. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 110 СК України,позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого 04.06.2011 року відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] 04 червня 2011 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 181. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 6). [INFO] у м. Лисичанську Луганської області народився [PERSON], про що зроблено актовий запис № 936. Його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, строк, наданий сторонам для примирення, останніми не використаний. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Малолітній син залишається проживати з матір'ю. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, сторони не мають. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з наданої квитанції № 14 від 02.11.2018, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 704,80 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд, дійшов висновку про повернення [PERSON] з Управління Державної казначейської служби України у м. Лисичанську Луганської області 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст. 24, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved