Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району, [PERSON] , третя особи: Державний нотаріус Дніпровської районної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначає, що він є рідним сином померлої [INFO] [PERSON] , однак у зв`язку з різним написанням прізвищ повинен доводити факт родинних відносин у судовому порядку. Також, у зв`язку з викладеним вище, він не може оформити своє право на спадщину після смерті матері, що також змушує його звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] . Просив суд постановити заочне рішення, та зауважив на зловживання представником [PERSON] адвокатом Бурба Ю.М. процесуальними правами. Представник Підгородненської міської ради Дніпровського району у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви міський голова м. Підгородне просив суд слухати справу за відсутності представника ради. Державний нотаріус Дніпровської районної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна у судове засідання не з`явилася, відповідно до заяви просила суд слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори. [PERSON] та її представник адвокат Бурба Ю.М. у судове засідання не з`явилися. Так, 29 жовтня 2020 року з представником [PERSON] адвокатом Бурбою Ю.М. було погоджено дату судового засідання 02 грудня 2020 року на 12 год. 30 хв. 02 грудня 2020 року об 11 год. 33 хв. представником [PERSON] адвокатом Бурбою Ю.М. подано заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні в Амур-Нижньодніпровському районному суді міста Дніпропетровська. Вказана заява зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду 02 грудня 2020 року за вх. №15069/20-Вх. Будь-яких доказів на підтвердження факту неможливості прибути у судове засідання представником [PERSON] адвокатом Бурбою Ю.М. суду не надано. 02 грудня 2020 року за заявою представником [PERSON] адвоката Бурба Ю.М., поданою менш ніж за годину до початку судового засідання, слухання справи відкладено до 14-30 год. 13 січня 2021 року. 13 січня 2021 року у судовому засіданні було оголошено перерву у зв`язку з наданням часу представнику [PERSON] адвокату Бурбі Ю.М. для ознайомлення з матеріалами справи. Перерву оголошено до 14-00 год. 17 березня 2021 року. Дату судового засідання було погоджено з представником [PERSON] адвокатом Бурбою Ю.М. за два місяці до судового засідання. 17 березня 2021 року о 12 год. 50 хв. представником [PERSON] адвокатом Бурбою Ю.М. знову подано заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні в Індустріальному районному суді міста Дніпропетровська. Вказана заява зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду 17 березня 2021 року за вх. №3379/21-Вх. Будь-яких доказів на підтвердження факту неможливості прибути у судове засідання представником [PERSON] адвокатом Бурбою Ю.М. вдруге суду не надано. Крім того, повторно, заяву про відкладення слухання справи подано менше ніж за годину до початку слухання справи. Так, основними засадами\~(принципами)\~цивільного судочинства\~є,\~зокрема розумність\~строків розгляду\~справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ст. 3 ЦПК України). Суд має\~встановлювати розумні\~строки для\~вчинення процесуальних\~дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ст. 121 ЦПК України). Суд,\~зберігаючи об`єктивність\~і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 12 ЦПК України). Відповідно до\~ст.\~44\~ЦПК України,\~учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Залежно\~від конкретних\~обставин суд\~може визнати\~зловживанням процесуальними\~правами дії,\~що суперечать\~завданню цивільного\~судочинства,\~зокрема вчинення\~дій,\~що спрямовані\~на безпідставне\~затягування чи\~перешкоджання розгляду\~справи. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. На думку суду, повторне подання заяви про відкладення слухання справи менше ніж за час до початку слухання справи, представником [PERSON] адвокатом Бурою Ю.М. свідчить про безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, що в даному випадку є зловживанням процесуальними правами. Так, відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ст. 280 ЦПК України). В даному випадку всі необхідні умови, визначені у ст. 280 ЦПК України існують одночасно, що дає суду підстави для ухвалення заочного судового рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~цивільній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] (на російській мові [PERSON] ), свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 19 березня 1974 року Підгороденською поселковою радою Дніпропетровського району та області, актовий запис №68. Батьками [PERSON] (на російській мові [PERSON] ) у свідоцтві про народження на російській мові вказані: ? [PERSON] ? [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1972 року, актовий запис №84 Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища від 12 лютого 2018 року №00019560238. Під час сімейно-шлюбних\~відносин, на підставі Рішення виконкому Дніпропетровської Ради депутатів працюючих №135 від 10 квітня 1974 року, [PERSON] була відведена земельна ділянка на право безстрокового користування за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 700 кв.м. Так, згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності від 29 квітня 1974 року, [PERSON] зобов`язався побудувати будинок житловою площею 29,9 кв.м. на протязі трьох років. Так, в 1976 році батьки позивача, своїми силами, за свої спільні сімейні кошти, побудували будинок загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., що підтверджується Технічним паспортом на будинок виготовленим 26 березня 1991 року на ім`я [PERSON] .\~ Згідно домової книги в будинку були зареєстровані та проживали разом сім`я: [PERSON] ,\~ [PERSON] та їх син [PERSON] . На час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1976 року) реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином фактично [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності подружжя належав житловий будинок [ADDRESS] , оскільки був збудований в період шлюбу та вважається спільно нажитим майном подружжя. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 1994 року виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №215 від 28 вересня 1994 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] . За часи свого життя, [PERSON] заповітів не складала, спадкоємці, які б мали обов`язкову частку в спадковому майні відсутні. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] були: син [PERSON] (позивач по справі) та чоловік [PERSON] , з яким [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Дана обставина встановлена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року, та відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. У встановлений законом строк, 17 березня 1995 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері на 1/4 (1/2 : 2 = 1/4) частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.27). [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини на підставі факту спільного проживання та вступу у володіння та користування спадковим майном 1/4 (1/2 : 2 = 1/4) частину домоволодіння [ADDRESS] . Після прийняття спадщини після смерті дружини, у власності [PERSON] опинилося рівно 3/4 частини домоволодіння, оскільки у нього вже була у власності 1/2 частина домоволодіння як у чоловіка - спільна сумісна власність подружжя. Дана обставина встановлена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року, та відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Таким чином, після смерті [PERSON] частки в спільній сумісній власності розподілилися наступним чином: чоловіку [PERSON] стало належати 3/4 частки спадкового будинку, а сину [PERSON] стало належати 1/4 частка спадкового будинку. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] позивач [PERSON] не моє можливості, оскільки не можливо підтвердити факт родинних відносин, про що нотаріусом видано відповідну Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, у Свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 28 вересня 1994 року виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Підгородненського міськвиконкому Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №215 від 28 вересня 1994 року прізвище матері позивача вказано як « [PERSON] ». В реалізації права на спадкування та в отриманні свідоцтва про право на спадщину [PERSON] перешкоджає невідповідність в написанні його прізвища та прізвища його матері у свідоцтві про смерть, що описано вище. Різниця в написанні прізвищ всієї родини сталася через різночитання даного прізвища та неграмотність посадових осіб, які видавали відповідні документи. Встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем має [PERSON] юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на спадкування. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем - [PERSON] , та [PERSON] необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Згодом, батько позивача, [PERSON] вдруге одружився і у нього народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач разом з другою сім`єю [PERSON] , проживали разом в спірному спадковому будинку, що підтверджується довідкою Вуличного комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської болісті від 27.07.2017 року №1. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 грудня 2015 року виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 271 від 20 листопада 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 3/4 частки домоволодіння [ADDRESS] . За часи свого життя [PERSON] по відношенню до спірного будинку заповітів не складав, спадкоємці, які б мали обов`язкову частку в спадковому майні відсутні. Єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти: син [PERSON] (позивач по справі) та дочка від другого шлюбу [PERSON] (відповідачка по справі). Інші спадкоємці першої черги відсутні. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька на 3/8 (3/4 : 2 = 3/8) частини домоволодіння [ADDRESS] , внаслідок чого була відкрита спадкова справа №705/15. Але, у зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок та земельну ділянку, [PERSON] державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та в усному порядку рекомендовано звернутися до суду, про що державний нотаріус надав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2017 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] належним чином оформив право власності на 3/8 частки вказаного домоволодіння, отримавши Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановлено,\~що спадкове\~домоволодіння\~складається з\~житлового\~будинку літ.\~А,\~прибудови літ.\~А-1,\~сіни літ.\~а,\~веранда\~літ.\~а-1,\~ганок,\~та\~господарські\~будівлі та\~споруди:\~гараж\~літ.\~Б\~площею\~17,4\~кв.м.,\~котельня\~літ.\~В\~площею\~2,9\~кв.м.,\~погріб\~літ.\~Г\~площею\~6,9\~кв.м.,\~вбиральня\~літ.\~Д\~площею\~1,0\~кв.м.,\~колодязь\~літ.\~К площею 13,0 кв.м., колодязь №1 площею 16,0 кв.м., ворота №2 площею 4,6 кв.м., хвіртка №3 площею 1,0 кв.м., паркан №4 площею 14,8 кв.м., паркан №5 площею 26,4 кв.м., мостіння №6, зливна яма №7, що підтверджується Технічним паспортом складеним станом на 26 березня 1991 року. Земельна ділянка площею 0,1091 га на якій розташований спадковий будинок за адресою: [ADDRESS] дійсно перебувала в користуванні [PERSON] , однак у власність не передавалася, що підтверджується довідкою Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27 липня 2017 року №485. Окрім цього, відповідно до довідки Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» від 17 травня 2016 року № 644, згідно даних архіву КП ДР «БТІ» станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , мається архівна справа №б/н та №5222, однак документ що встановлює право власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] в архівних справах відсутні, в наявності є правовстановлюючі документи на ім`я інших осіб. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об`єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абз.2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На час будівництва та завершення будівництва житлового будинку (згідно Технічного паспорту 1976 року) реєстрація права власності на нього не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. На підставі заяви [PERSON] рішенням Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року №170, земельній ділянці та домоволодінню, що перебували у власності [PERSON] поштову адресу з : [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] в зв`язку з впорядкуванням нумерації поштових адрес та по фактичному місце розташуванню земельної ділянки. Також,\~домоволодіння,\~що розташоване\~в [ADDRESS] було\~збудоване ще в 1976 році, що також підтверджується Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 29 квітня 1974 року, згідно з яким батькові позивача була надана земельна ділянка по [ADDRESS] та Технічним паспортом виготовленим 26 березня 1991 року. У вищевказаному спадковому домоволодінні були зареєстровані: батько позивача [PERSON] , матір позивача [PERSON] та сам позивач [PERSON] . Житловий будинок був збудований власними силами подружжя [PERSON] та [PERSON] , однак правовстановлюючі документи на домоволодіння не оформлялись, але фактично кожному з подружжя належало по 1/2 частині будинку. Таким чином, [PERSON] належало 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину домоволодіння у позасудовому порядку з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, [PERSON] спадщину прийняв, є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва на право власності не позбавляє позивача як спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на частину будинку у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб. Суд акцентує увагу на той факт, що в даному випадку за [PERSON] визнається право власності на частину домоволодіння, яка належала його покійній матері, та визнання за позивачем такого права не зачіпає інтересів [PERSON] як сестри [PERSON] , яка народилася у [PERSON] (батька [PERSON] та [PERSON] ) від другого шлюбу. За змістом ч. 1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Позови,\~що виникають\~із приводу\~нерухомого майна,\~пред`являються за\~місцезнаходженням майна\~або основної\~його частини.\~Якщо пов`язані\~між собою\~позовні вимоги\~пред`явлені одночасно\~щодо декількох\~об`єктів нерухомого\~майна,\~спір розглядається\~за місцезнаходженням\~об`єкта,\~вартість якого\~є найвищою (ст. 30 ЦПК України), тому справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: approved