Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить вилучити у відповідача транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль CHEVROLET NIVA 212300-55, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] та передати його в управління Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації; в рахунок погашення кредитних зобов'язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.79701, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] в сумі 120527,43 грн., звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов'язані з продажем автомобіля тощо), а також стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1807,91 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.79701, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 124672,2 грн. на купівлю транспортного засобу CHEVROLET NIVA 212300-55, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Строк користування кредитними коштами за кредитом - до 10.08.2018 року. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю зазначеного автомобіля, решта - на фінансування страхового платежу, що підтверджується меморіальними органами. Кредитні кошти було надано відповідачу в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,7% та сплатою всіх інших обов'язкових платежів до договору. Відповідно до умов кредитного договору банк має право ініціювати перед позичальником перегляд зміну процентної ставки з відповідним повідомленням про це позичальника рекомендованим поштовим відправленням на його адресу. Якщо позичальник не погоджується з запропонованим банком переглядом фіксованої процентної ставки по кредиту, він зобов'язаний протягом встановленого в договорі строку письмово повідомити банк про свою незгоду. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №910.79701 від 10.08.2011 року між банком та відповідачем 28.10.2011 року було укладено договір застави транспортного засобу CHEVROLET NIVA 212300-55, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Взятих на себе за кредитним договором №910.79701 від 10.08.2011 року зобов'язань відповідач не виконує, тому, виникла прострочена заборгованість, яка станом на 14.04.2016 року становить 120527,43 грн.. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У зв'язку з неявкою відповідача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 10.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Плюс банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.79701, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 124672,2 грн. на купівлю транспортного засобу CHEVROLET NIVA 212300-55, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] (а.с.8-9). Згідно меморіальних ордерів, що містяться в матеріалах справи, частина грошових коштів була перерахована на купівлю зазначеного автомобіля, решта - на фінансування страхового платежу (а.с.12-13). Відповідно до п.1 параграфу 2 кредитного договору, кредитні кошти було надано відповідачу в користування зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 15,7%. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, відповідач [PERSON] взятих на себе за кредитним договором №910.79701 від 10.08.2011 року зобов'язань не виконала, тому, виникла заборгованість, яка станом на 14.04.2016 року становить 120527,43 грн., з яких: -основний борг - 63356,19 грн.; -прострочений борг - 24975,38 грн.; -прострочені проценти - 30245,98 грн.; -строкові проценти - 189,69 грн.; -нарахована комісія - 0 грн.; -прострочена комісія - 0 грн.; -дебіторська заборгованість - 1760,19 грн., що підтверджується випискою з рахунку відповідача (а.с.21-23) та довідкою - розрахунком заборгованості (а.с.24). Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник - відповідач) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - позивача) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, відповідно до ст. 11 ЦК України. На підставі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України. Таким чином, відповідно до умов кредитного договору позивачем були надані відповідачу грошові кошти, чим банк виконав свої зобов'язання перед відповідачем (позичальником), а взяті відповідачем на себе договірні зобов'язання перед позивачем не виконано. Непогашення боржником заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №910.79701 від 10.08.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 28.10.2011 року було укладено договір застави транспортного засобу CHEVROLET NIVA 212300-55, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER]. Як вбачається з повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, на даний час власником спірного автомобіля є відповідач [PERSON] (а.с. 63). Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»). В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1,2 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1, 2 статті 590 ЦК України). Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, обтяження на предмет застави - автомобіль CHEVROLET NIVA 212300-55, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний № [NUMBER] - 15.12.2011 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 11972241 (а.с.18-19). На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст.590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. У відповідності до ч. 3 ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Доказів по спростуванню заборгованості по кредиту суду не надано. Згідно ст.88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1807,91 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved