Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визначення місця проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уродженців м. Кіровограда з батьком [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та в обґрунтування зазначив, що з 21 серпня 1999 року по 28 березня 2014 року перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2014 року, після чого почали жити окремо. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживали то у нього, то у відповідача, але більшу частину часу проживають з ним , при цьому він сплачує відповідачу аліменти на обох дітей. До даного часу з відповідачем не дійшли згоди щодо місця проживання , вважає, що в інтересах сина та доньки проживати саме зі ним, а не з їх матір'ю. На цей час має роботу, робочий день триває з 09-00 до 18-00 год., тому має час відводити дітей до школи, займатися із ними вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Має стабільний достатній дохід, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, проживає поряд зі своєю матір'ю [PERSON] , подвір'я межують. Вона знаходиться на пенсії та має сили і бажання доглядати за дітьми у його відсутність. В той час як відповідач не має достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, мешкає у старому будинку разом зі своєю матір'ю і батьком, будинок не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дітей, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей, їх навчання. Одяг дітей коли вони приїжджають постійно має неприємний запах цвілі, що вказує на невідповідність санітарно-гігієнічним умовам проживання та виховання дітей. Зі слів сина та доньки відповідач більше уваги приділяє собі ніж їм, в їх сім'ї постійно бракує грошей навіть коли відповідач отримує аліменти. Стверджує, що відповідач постійно висловлювалася з погрозами на його адресу, що не буде пускати дітей до нього, а тому суд має визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та просить відмовити в задоволенні позову повністю. На обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що діти проживали після розірвання шлюбу з нею, потім під впливом батька син вирішив проживати у батька , а донька з нею. При цьому, донька з вечора п»ятниці по ранок понеділку за її згодою перебуває у батька. Зазначила, що згідно рішення суду отримує аліменти на утримання обох дітей , частина коштів на утримання сина нею не витрачається , а складається в копілку для потреб сина. На сина вона покупки не здійснює, хоча вирішила питання безоплатного харчування дітей у школі, оскільки її чоловік є учасником АТО. Стверджує, що батько психологічно впливає на неї та дітей, шантажує дітей покупками , на неї підроблялися протоколи про притягнення її до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп»яніння, які надалі судами були скасовані. Вважає, що діти повинні проживати з матір»ю, при цьому стверджує , що має бажання виїхати з чоловіком за кордон і в інтересах дітей бажає організувати дітям навчання за кордоном. Стверджується , що умови проживання для дітей за її місцем проживання належні, представники органу опіки за її адресою проживання не приходили , акти з місця її проживання не складалися. В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи підтримала висновок № 7196/490524 від 10.11.2016 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено наступні факти . З 21 серпня 1999 року по 28 березня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.03.2014 року (а. с. 18). Від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 9-10), які після розірвання шлюбу проживали то у позивача то у відповідача, але на час розгляду справи в суді та на час винесення рішення суду син проживає з батьком, а донька з матір»ю. З п»ятниці вечора до ранку понеділка донька перебуває у батька. Позивач сплачує відповідачу аліменти на утримання обох дітей. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 Сімейного кодексу України). Згідно частини другої статті 161 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тобто, для розлучення неповнолітніх дітей, якою є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені частиною другою статті 161 Сімейного кодексу України. До того ж, головним критерієм при визначені місця проживання дітей є інтереси цих дітей, які повинні привалювати над інтересами батьків. Про це йде мова в рішенні Європейського суду з прав людини «Гоффманн проти Німеччини» (2001 pоку), яким розкриваються принципи статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішення між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини залежить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до частини четвертої та п'ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 Сімейного кодексу України). За поданням служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, про що надано висновок № 7196/490524 від 10.11.2016 року, яким вирішено вважати за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-33). Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову . Відповідно до встановлених судом обставин, протягом тривалого часу діти вже проживають порізну, син з батьком , донька з матір»ю з понеділка по п»ятницю, а з батьком з п»ятниці вечора по ранок понеділка. Зазначені позивачем обставини , що мати не дає дітям можливість проживати з батьком , навідувати його, чим вчиняє йому перешкоди, як і неналежне виконання маті»ю своїх обов»язків, не знайшли свого підтвердження в суді. Навпаки, судом встановлено, що завдяки матері, задля належного спілкування дітей між собою, та спілкування доньки з батьком, нею не вчиняються перешкоди і донька з п»ятниці вечора перебуває у батька і разом з братом у понеділок відвозяться ним до школи . Де вже після школи донька повертається за місцем проживання матері. Вислухані в судовому засіданні діти фактично підтвердили зазначене, в тому числі і інформацію навну у висновку Центру психології та розвитку ( а.с. 117-119), психологічному обстеженні практичним психологом школи , де навчаються діти ( а.с. 114), відповідно до яких суд приходить до висновку , що діти стали заручниками конфлікту між батьками після розірвання шлюбу. При цьому, діти , на відміну від батьків, фактично самі вирішили питання щодо свого роз»єднання з метою уникнення зазначених конфліктів. Діти мають позитивне ставлення до обох батьків, з високим рівнем тривоги, оскільки ставали свідками сварок між батьками, при відсутності зовнішньої демонстрації прив»язаності до брата у [PERSON] , дружніх стосунків з ним, підсвідомий зв»язок бзизьнюків постійно знаходить своє вираження в малюнках, розповідях, тестах , про , що зазначено психологом. Діти за рахунок внутрішніх ресурсів при всій стресовості та несприятливості загальної ситуації адаптуються та розвиваються. При цьому , мати , враховуючи позицію батька , має можливість спілкування з сином лише на нейтральній території : в школі, магазині. Відповідно, хлопчик не має достатньої можливості спілкування з матір»ю тому авторитет батька , його вплив на сина є більшими, ніж матері. Заяви матері , щодо її бажання вивезення дітей за кордон , в їх інтересах , з метою їх там якіснішого навчання, не сприяють вирішенню конфлікту між батьками та не відповідають інтересам дітей, так як , не враховуються інтереси батька, бажання дітей, у зв»язку з чим, спір між батьками, в який втягнуті діти, лише загострюється. При цьому, в суді позивачем не доведено необхідність в інтересах дітей визначення місця проживання дітей саме з ним, оскільки за вищезазначених судом обставин, вбачається , що позивач буде вживати заходів до того, що діти не матимуть можливості спілкування з матір»ю, батьком не вживаються заходи до належного спілкування сина з матір»ю , а навпаки, батько намагається зменшити авторитет матері в очах дітей . Передача доньки на проживання з батьком всупереч волі дитини , при всьому авторитеті мами в її понятті, не може вважатися вчиненою в інтересах дитини . У зв»язку з цим, суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування, так як він суперечить інтересам мальолітної [PERSON], яка чітко, як особисто в суді, так і відповідно до висновків психологів більше схильна до матері і бажає проживати з нею. Для розлучення обох неповнолітніх дітей, якою є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені частиною другою статті 161 Сімейного кодексу України. Ці обставини в суді не встановлені, позивачем не доведені. А за наявності вищезазначених обставин , суд дійшов висновку , що в інтересах дітей фактично залишити їх проживати з тими з батьків, з ким їм комфортно, в кому шукають опору та підтримку. При цьому, за відсутності зустрічного позову відповідача про визначення місця проживання дітей чи дитини з нею, суд не може вирішити питання щодо місця проживання доньки з відповідачем, але підлягає задоволенню позов щодо визначення місця проживання сина з батьком. Судом звернено увагу батьків на навність у них обов»язку діяти не у власних інтересах , а в інтересах дітей. Батьки не взяли до уваги рекомендації психологів , щодо необхідності досягнення ними згоди у відносинах один з одним, демонстрації дітям моделі поведінки взаємоповаги, встановлення домовленостей з приводу єдиних правил щодо виховання дітей, припинення втягування дітей у конфлікти між дорослими, донесення до дітей рішень, що стосуються їхнього перебування у одного з батьків, забезпечення спілкування сина [PERSON] з мамою у безпечній для хлопчика атмосфері, сумісний відпочинок дітей з батьком та матір»ю. Суд погоджується з висновком психологів щодо необхідності проходження батьками курсу психологічної підтримки, необхідності корекційної роботи з дітьми з метою зняття рівня тривоги, страхів, сприяння емоційній та соціальній адаптації, формування внутрішніх орієнтирів, підтримка дітей у їхніх переживаннях, надання відчуття безпечного простору, місця для зняття емоційної напруги. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи викладене позов [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дітей підлягає задоволенню частково . Визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В частині вимог щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з батьком відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 275,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial