Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві спільної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі на даний час зареєстрований відповідач, який є колишнім власником квартири, однак на даний час за вказаною адресою не проживає. Як наслідок, позивач обмежений у вільному користуванні квартирою, несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб та обмежений в отриманні житлових соціальних пільг. У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2019 року по справі відкрито провадження та розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 15.01.2019 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Від третьої особи заяв, клопотань не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №7613 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно\~ за\~ №5895593 від 17.12.2004 року. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.02.2016 року у справі №667/9310/15-ц про поділ спільного майна подружжя, трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] поділено. Виділено у власність [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. Згідно довідки про склад сімї № 2753, виданої 12.07.2018 КП «Центр» виконавчого комітету ХМР, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], окрім нього у вказаній квартирі також значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], (донька) [INFO], [PERSON](син),[INFO], [PERSON], [INFO], який\~ не проживає, що також підтверджується актом, складеним 08.10.2018 ЖЕК №1 Суворовського району м. Херсона. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є співвласником вказаної вище квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved