Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визнати неправомірними дії відповідача, зобов`язавши останнього видати позивачу довідку про його захворювання до 18 років хворобами серця - хронічною ревматичною хворобою серця, неактивною фазою в сполученні з BBC (вродженою вадою серця), 2-х стулковим аортальним клапаном, недостатністю аортального клапана ІІ-ІІІ ступеня, пролапсом мітрального клапану ІІ ступеня з його недостатністю І ступеня, розширення висхідного відділу аорти, нечастою суправентрикулярною та шлуночковою екстасистолією, судинною недостатністю ІІА ступеня, легеневою гіпертензією І ступеня, ревматичним поліартритом без порушення функціонального стану. Позов мотивує тим, що він народився [INFO] з вродженою вадою серця. З народження і до сьогодні він постійно знаходиться під наглядом лікарів (терапевта, кардіолога, ревматолога). 26.10.1999 він був визнаний не придатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час за гр.1 ст. 38В. У травні 2015 року він звернувся до міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК № 2 з метою призначення йому групи інвалідності. За результатами обстеження йому було встановлено III групу інвалідності за загальним захворюванням терміном на 1 рік. 16.07.2015 обласна МСЕК № 2 на підставі поданих документів підтвердила рішення кардіологічної МСЕК щодо III групи інвалідності терміном на 1 рік, разом з тим змінили категорію інвалідності з «загального захворювання» на інвалідність «з дитинства», але довідки про його захворювання з дитинства видати відмовилась. Відповідно до п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку. Оскільки такі документи в нього відсутні, комісія відмовила у видачі довідки про настання інвалідності до 18-річного віку. Він не погодився з рішенням, прийнятим міжрайонною спеціалізованою МСЕК № 2, так як навіть тепер лікарі вказують на його захворювання у дитинстві, про що свідчать відповідні документи, які він долучив до позову. Тому його медико-експертна справа була скерована для заочної консультації у Науково-дослідний інститут реабілітації інвалідів Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. У заключенні № 1070 від 13.11.2015 комісія прийшла до висновку, що документів про наявність патології серця до 18-річного віку немає, виходячи із представлених Ехо-КГ за 1999 рік та заключення кардіоцентру у хворого діагностовано: ревматичну хворобу серця з недостатністю АК-І ст. HK 1, наявна патологія з функціональними порушеннями не є інвалідизуючою патологією на той момент. З цим висновком він також не погодився і звернувся з заявою про очне обстеження, відтак з 24.12.2015 до 29.12.2015 проходив обстеження і консультування в Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. За результатами обстеження комісія дійшла до висновку, що з представлених в медико-експертній справі даних встановити факт інвалідизуючої патології до 18-річного віку не представляється можливим. Також йому було рекомендовано отримати архівні довідки про його захворювання до 18-річного віку, на підставі яких комісія зможе переглянути своє рішення. На підставі адвокатських запитів головний лікар Глинянської районної лікарні надав копію амбулаторної карти хворого [PERSON] , яка ведеться з 25.02.2015, іншої медичної документації на хворого [PERSON] в архіві лікарні та реєстратурі немає. Золочівська центральна районна лікарня також повідомила, що медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] в установі немає, така на вимогу військового комісаріату могла бути скерована йому, у зв`язку з чим Золочівська ЦРЛ скерувала запит до [INFO] з метою з`ясування наявності медичної документації [PERSON] у військовому комісаріаті. Листом Золочівсько-Перемишлянського об`єднаного районного військового комісаріату Львівської області вих. № 1144 від 14.06.2016 повідомлено, що районною призовною комісією 26.10.1999 позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час за гр.1 ст. 38В розладу хвороб згідно наказу МОУ 1994 № 2 та наказу МОУ 1999 № 207, особова справа призовника у зв`язку зі закінченням строків зберігання знищена, амбулаторна картка та будь-яка інша медична документація на [PERSON] в Золочівському районному військовому комісаріаті не збереглась. Однак він представив відповідачу ряд документів, у яких вказано, що він хворіє з дитинства хворобами серця, зокрема, надано акт обстеження стану здоров`я № 193 від 22.10.1999, протокол ультразвукового обстеження серця від 03.03.2010 та від 05.12.2014, виписку з медичної карти амбулаторного хворого від 10.12.2014, огляд кардіохірурга 10.12.2014, виписний епікриз від 26.12.2014, виписний епікриз від 12.02.2015, виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 4722 від 29.12.2015 та інші документи, в яких вказано, що він хворіє з дитинства і у нього виявлено хронічну ревматичну хворобу серця, н/фаза в сполученні з BBC (вродженою вадою серця), 2-х стулковий аортальний клапан, недостатність аортального клапану ІІ - ІІІ ступеня, пролапс мітрального клапану ІІ ступеня з його недостатністю І ступеня, розширення висхідного відділу аорти, нечаста суправентрикулярна та шлуночкова екстрасистолія (ХМ 25.12.15р.), СН 11 ст. ФК 11-11, легенева гіпертензія І ст., ревматичний поліартрит без ПФС. Однак це позитивних результатів не дало, і 14.08.2017 йому було відмовлено у видачі запитуваного документа. З такою відмовою у видачі довідки він не погоджується, оскільки він хворів ще з дитинства, і це вказано у представлених міжрайонній спеціалізованій кардіологічній МСЕК №2 документах. Крім того, його не призвали в армію у 18 років через виявлені у нього захворювання. Але ці хвороби не могли виникнути в останній день чи місяць перед 18-річчям. Також можуть підтвердити його захворювання лікарі, які лікували його у дитинстві. Тому дії відповідача є неправомірними. У запереченнях на позов представник відповідача проти позову заперечив з підстав того, що вперше позивач проходив медико-соціальну експертизу 18.05-17.06.2015. Міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК №2 його визнано інвалідом III групи загального захворювання терміном на 1 рік. 16.07.15 року обласна МСЕК № 2 на підставі поданих документів (довідки № 63 від 25.02.2015, виданої Глинянською районною лікарнею, Ехо-КГ, та акту обстеження стану здоров`я № 193 за 1999 рік) підтвердила рішення кардіологічної МСЕК №2 щодо III групи інвалідності терміном на 1 рік та змінила категорію інвалідності з «загального захворювання» на інвалідність «з дитинства». Чергову експертизу [PERSON] проходив 11.05-01.06.2016, III група інвалідності йому продовжена Міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 2 на два роки (дата чергового переогляду - 11.05.2018). Причина інвалідності - інвалід з дитинства. Відповідно до п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку. Проте документи лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання [PERSON] до 18-річного віку у нього були відсутні, тому комісія відмовила йому у видачі довідки про настання інвалідності до 18-річного віку. У зв`язку з незгодою з рішенням обласної МСЕК № 2 медекспертна справа [PERSON] була скерована для заочної і консультації у Науково-дослідний інститут реабілітації інвалідів ВНМУ. Відповідно до заключення НДІ № 1070 від 13.11.2015 документів про наявність патології серця до 18-річного віку нема, виходячи із представлених Ехо-КГ за 1999 рік та заключення кардіоцентру у хворого діагностовано: ревматичну хворобу серця з недостатністю АК-І ст, НК І, наявна патологія з функціональними порушеннями не є інвалідизуючою патологією на той момент. [PERSON] не погодився з таким рішенням, і за його заявою з 24.12.2015 по 29.12.2015 проходив очне обстеження і консультацію в цьому ж інституті. У рішенні комісії № 1373 від 18.01.2016 року вказано, що на підставі представлених в медико-експертній справі даних встановити факт інвалідизуючої патології до 18-річного віку не представляється можливим. Медико-соціальна експертна комісія повідомляла неодноразово [PERSON] , що при представленні архівних документів, що свідчитимуть про його захворювання до 03.09.1999 (до 18-річного віку), комісія повернеться до розгляду питання про надання висновку про час настання інвалідності у [PERSON] до 18-річного віку. Окрім того, відповідно до абзацу 7 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, надала суду пояснення аналогічні викладеним у запереченнях на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Позовна заява надійшла до суду 24.10.2017. Ухвалою суду від 27.10.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06.12.2017 у справі призначено судово-медичну експертизу. Після отримання висновку комісійної судово-медичної експертизи від 18.06.2018 № 93 ухвалою суду від 26.06.2018 поновлено провадження у справі. Всі наявні у справі докази були надані сторонами та витребувані судом. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що підтверджується наданими позивачем документами, що він народився [INFO] , у зв`язку з чим повноліття досягнув 03.09.1999. 26.10.1999 позивач був визнаний не придатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час за гр.1 ст. 38В. Із медико-експертної справи № 56 вбачається, що вперше позивач проходив медико-соціальну експертизу 18.05-17.06.2015. Міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 2 його визнано інвалідом III групи загального захворювання терміном на 1 рік. 16.07.2015 року обласна МСЕК № 2 на підставі поданих документів (довідки № 63 від 25.02.2015, виданої Глинянською районною лікарнею, Ехо-КГ та акту обстеження стану здоров`я № 193 за 1999 рік) підтвердила рішення кардіологічної МСЕК № 2 щодо III групи інвалідності терміном на 1 рік та змінила категорію інвалідності з «загального захворювання» на інвалідність «з дитинства». Чергову експертизу [PERSON] проходив 11.05-01.06.2016, III група інвалідності йому продовжена Міжрайонною спеціалізованою кардіологічною МСЕК № 2 на два роки. Причина інвалідності - інвалід з дитинства. Відповідно до п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку. Документи лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання позивача до 18-річного віку у нього були відсутні, тому відповідач відмовив йому у видачі довідки про настання інвалідності до 18-річного віку. У зв`язку з незгодою з цим рішенням медико-експертна справа [PERSON] була скерована для заочної консультації у Науково-дослідний інститут реабілітації інвалідів ВНМУ. Відповідно до заключення зазначеного НДІ № 1070 від 13.11.2015 документів про наявність патології серця до 18-річного віку нема, виходячи із представлених Ехо-КГ за 1999 рік та заключення кардіоцентру у хворого діагностовано: ревматичну хворобу серця з недостатністю АК-І ст, НК І, наявна патологія з функціональними порушеннями не є інвалідизуючою патологією на той момент. [PERSON] не погодився з таким рішенням, і за його заявою з 24.12.2015 по 29.12.2015 проходив очне обстеження і консультацію в цьому ж інституті. У рішенні комісії № 1373 від 18.01.2016 року вказано, що на підставі представлених в медико-експертній справі даних встановити факт інвалідизуючої патології до 18-річного віку не представляється можливим. Під час судового розгляду позивачем також не було представлено жодних нових медичних архівних документів, які б свідчили про виникнення його захворювання до 03.09.1999 року (до 18-річного віку), та не були враховані відповідачем та іншими лікарськими комісіями. Із висновку комісійної судово-медичної експертизи від 18.06.2018 № 93 вбачається, що згідно записів представленої документації [PERSON] , 1981 р.н., неодноразово проходив амбулаторне і стаціонарне обстеження та лікування. Йому встановлено діагноз «Хронічна ревматична хвороба серця в поєднанні з вродженою вадою серця: двостулковий аортальний клапан, недостатність аортального клапана 2-З-го ступеня, пролапс мітрального клапана 2-го ступеня з його недостатністю І-го ступеня, розширення висхідного відділу аорти, серцева недостатність 2А ступеня, функціональна недостатність 2-3-го ступеня», що також підтверджується даними огляду членами комісії. Згідно з «Актом обстеження стану здоров`я» № 193 при обстеженні в 1-му кардіологічному відділенні Львівського обласного кардіологічного центру у Регети В.П. 06.10.1999 при проведенні ехокардіографії виявлено «Недостатність аортального клапана. Синдром дилятаційної кардіоміопатії.». При проведенні ехокардіографії 12.10.1999 виявлено ознаки збільшення лівого шлуночка, потовщення і ригідність стулок аортального клапана, аортальна регургітація 2+, на підставі чого зроблено заключення - «аортальна недостатність». Після цього 13.10.1999 кардіохірургом зазначено «аортальна вада серця, ймовірно ревматичного ґенезу» та виставлено діагноз «Ревматизм, активна фаза. Млявоперебігаючий ревмокардит. Недостатність аортального клапану. НК І ст.». Попри це, під час проходження обстеження в «Акті» не було вказано наявність у [PERSON] «Вродженої вади серця у вигляді двостулкового аортального клапану». Медична документація із даними про обстеження чи лікування [PERSON] до 03.09.1999 для проведення судово-медичної експертизи не представлена. Тому встановити, чи станом на 03.09.1999 [PERSON] хворів на « [PERSON] » не представляється можливим. Комісія вважає, що станом на 03.09.1999 року у [PERSON] була «недостатність аортального клапану», але оскільки при обстеженні у жовтні 1999 р. не вказано про наявність «Вродженої вади серця у вигляді двостулкового аортального клапана», а будь яка медична документація за період до жовтня 1999 року відсутня, встановити внаслідок «вродженої вади серця», чи іншого захворювання у [PERSON] розвинулась «недостатність аортального клапану» не представляється можливим. Судом були допитані судові експерти [PERSON] , [PERSON] зі складу комісії експертів, яка надала висновок судово-медичної експертизи, з показань яких вбачається, що останні підтвердили обґрунтованість наданого ними висновку, роз`яснивши, що двостулковий аортальний клапан є вродженою патологією, однак інвалідизуючою патологією є лише важка аортальна недостатність, встановлена позивачу у 2015 році, яка може бути набутим наслідком відповідної патології або інфекційних захворювань, однак станом на 18-річчя позивача аортальна недостатність не досягала важкого ступеня. Зазначені висновки не спростовуються поясненнями позивача та показаннями свідка [PERSON] , сімейного лікаря за місцем проживання позивача, оскільки останні лише підтвердили наявність вродженої патології позивача у виді двостулкового аортального клапану, однак жодних медичних документів на підтвердження ступеня важкості проявів наслідків цієї патології суду не надали. З огляду на вищенаведене, оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено існування обставин, зазначених ним у позовній заяві, як фактична підстава позову, а тому в задоволенні його суд відмовляє. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: dismissed