Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивують тим, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстрована відповідач - дочка [PERSON], проте з липня 2012 року відповідачка у спірній квартирі не проживає, оскільки є громадянкою Російської Федерації та постійно там проживає. Зазначає, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі порушує його право, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися власністю. Враховуючи, що відповідач відсутня у спірній квартирі понад встановлені законодавством строки просить визнати її такою, що втратила право користування житлом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з липня 2012 року, а проживає в Російській Федерації, будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою їй ніхто і ніколи не чинив. Просить позов задовольнити. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву не подала. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Залізничний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області не забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подав, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачам [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 13.11.2008 року, виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (а.с. 7) та копією технічного паспорту на вказану квартиру (а.с.5-6). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП «Граніт» №3645 від 13.11.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] - власник та [PERSON] - дочка (а.с.8). Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з липня 2012 року, що підтверджується актом ЛКП «Граніт» від 23.11.2017р. (а.с. 22) та показаннями свідків [PERSON], [PERSON] - сусідів, які в судовому засіданні показали, що відповідачку [PERSON] у спірній квартирі ніколи не бачили і що вона у такій протягом останніх 5-7 років не проживала, ніхто їй не чинив перешкод у проживанні у вказаній квартирі. Крім того, з копії паспорта серії [NUMBER], виданого 22.10.2001 року вбачається, що [PERSON] є уродженкою м. Усурійськ Приморського краю Російської Федерації (а.с. 9). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з липня 2012 року, добровільно залишила таку, крім того є уродженкою Російської Федерації. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації на [ADDRESS] у м. Львові і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування квартирою, а тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 640,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: approved