Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та після уточнення своїх позовних вимог просить: визнати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №007518 від 25 січня 2002 року, що розташована на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №19, ділянка №18 площею 3,67 га, виданий на ім'я [PERSON] втраченим; встановити факт прийняття спадщини позивачем, яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер 07.03.2005 року, у вигляді вказаної земельної ділянки та визнати за позивачем на неї право власності. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до наданої суду письмової заяви просить суд розглянути справу без його участі, уточнений позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився, відповідно до наданої суду письмової заяви просить суд розглянути справу без його участі з позовом погодився заперечень не має. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що померлому [PERSON] за життя, на праві власності належала земельна ділянка, розташована на території [PERSON] сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив №19, ділянка №18 площею 3,67 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала останньму на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №007518 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 345. Відповідно до Заповіту від 31.01.2005 року, посвідченого секретарем Новоцаричанської сільської ради, зареєстрованого у реєстрі за № 4, все своє майно на випадок своєї смерті [PERSON] заповів [PERSON]. 07.03.2005 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить вказана вище земельна ділянка. Судом встановлено, що позивач являється спадкоємцем майна померлого за заповітом. Окрім позивача інших спадкоємція, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає, що підтверджується копією спадкової справи від 22.10.2016 року вих. №2155/01-16. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.10.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку. З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом, однак позбвавлений можливості отримати свідоцтво про право власності за заповітом на спірну земельну ділянку, оскільки оригінал Державного акту про право власності на земельну ділянку було втрачено. Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту, шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved