Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогами звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із приведенням її у придатний для використання стан. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в Приморському районі м. Маріуполя. Так 28 липня 2014 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України відповідачем, про що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за яким встановлено, що відповідач самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 0,00068 га під розміщення торгівельного обєкту за адресою: вул. Лавицького, 18, що є порушенням ст. ст.\~125,\~126,\~211,\~212 Земельного кодексу. На підставі наведеного відповідачу було направлено попередження про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства протягом 10 днів. 05 серпня 2014 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради було проведено додаткову перевірку та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за яким встановлено, що вимоги попередження від 28 липня 2014 року відповідач не виконав, а самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. 13.04.2016 року було проведено додатково перевірку та втретє складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність або надання у користування її відповідачу не приймалось, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні, а добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не бажає звільняти, чим порушує права позивача. Таким чином просив суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 0,00068 га під розміщення торгівельного обєкту по вул. Лавицького, 18 в Приморському районі м. Маріуполя, із приведенням її у придатний для використання стан шляхом демонтажу перелічених споруд, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Представник Маріупольської міської ради, який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з викладених в позові підстав, розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявились, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до\~ст. 142 Конституції України\~до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім іншого, належить земля, що є у власності територіальних громад, управління якою вона здійснює. За п. п. «Б» та «В» ч. 1\~ст. 12 ЗК України\~до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Згідно із ч. 1\~ст. 83 ЗК України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. На підставі ч. 2\~ст. 83 ЗК України\~в комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно із\~ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. За\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельної ділянки є будь-якими діями, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. На підставі\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За\~ст. 387 ЦК України\~власник має право на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п. «Б» ч. 1\~ст. 211 ЗК України\~громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до\~ст. 212 ЗК України\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно із актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28 липня 2014 року відділом землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови по вул. Лавицького 18 площею 0,00068 га під розміщення торгівельного обєкту у порушення земельного законодавства України, що також підтверджується схемою, наведеною в акті (а. с. 6) На підставі виявленого порушення відповідачем норм земельного законодавства було винесено вказівку (попередження) від 28 липня 2014 року про необхідність усунення відповідачем виявлених за актом від 28 липня 2014 року порушень у 10-денний строк (а. с. 5). Натомість перевіркою від 05 серпня 2014 року дотримання вимог земельного законодавства відділом землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було виявлено, що [PERSON] вимоги вказівки (попередження) від 28 липня 2014 року не виконала, оскільки земельна ділянка по вул. Лавицького 18, площею 0,00068 га, яка самовільно була зайнята відповідачем та використовується під розміщення торгівельного обєкту, не була звільнена та до придатного для використання стану не приведена (а. с. 7). Аналогічний стан земельної ділянки був виявлений також під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства відділом землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради 13 квітня 2016 року (а. с. 8) За інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ані за іншими матеріалами справи не мається жодних доказів на підтвердження наявності на законних підставах у користуванні або у власності [PERSON] земельної ділянки по вул. Лавицького 18, площею 0,00068 га, яка використовується під розміщення торгівельного обєкту. Крім цього відповідач не надав суду доказів належності йому на праві власності споруди, яку розміщено на самовільно зайнятій земельній ділянці по вул. Лавицького, 18. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду справи відповідачем не було надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану по вул. Лавицького, 18, щодо якої виник спір. Враховуючи вище викладене, оскільки виявлення порушення норм земельного законодавства відбулось 28 серпня 2014 року та має триваючий характер, а відповідач, який був належним чином обізнаний про складений акт щодо виявленого порушення та про необхідність усунути таке порушення шляхом отримання копії позову та доданих до нього документів, то суд дійшов висновку, що при вирішенні справи було доведено наявність відповідальності [PERSON] щодо необхідності усунення ним порушення земельного законодавства відносно земельної ділянки, розташованої по вул. Лавицького, 18. Таким чином позовні вимоги Маріупольської міської ради підлягають задоволенню шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,00068 га, яка розташована по вул. Лавицького, 18, з приведенням такої земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом демонтажу на ній розміщених споруд. Згідно із\~ст. 88 ЦПК України\~з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені Маріупольською міською радою при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 1378 грн.

Outcome: approved