Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на їх користь надмірно виплачені кошти матеріальної допомоги на соціально-побутові цілі у вересні 2012 року в сумі 12574 грн. 47 коп., мотивуючи тим, що у вересні 2012 року відповідачу, який працював у позивача у період з 21.06.2005 по 27.03.2014 та був звільнений з займаної посади за власним бажанням на пільгових умовах, було нараховано матеріальну допомогу на соціально-побутові цілі на підставі заяви останнього від 19.09.2012 та наказу Овруцької МДПІ Житомирської області від 21.09.2012 «Про виплату матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби». Нарахована сума склала 18444 грн. 15 коп.. Одержана сума за мінусом податків склала 14536 грн. 76 коп.. Однак, головним бухгалтером позивача було допущено грубу арифметичну помилку при нарахуванні даної виплати, яка полягала в невірному обрахунку середньої заробітної плати, в звязку з чим наказом ОДПІ №132 від 11.06.2014 вказано на притягнення до дисциплінарної відповідальності в.о. головного спеціаліста-бухгалтера [PERSON] та в.о. головного спеціаліста-бухгалтера [PERSON]М, але враховуючи, що їх звільнено із займаних посад, цим обмежились. Так, при проведенні правильного розрахунку і за мінусом податків сума матеріальної допомоги на соціально-побутові цілі становить 1962 грн.20 коп. Різниця і становить суму, яка підлягає стягненню - 12574 грн. 47 коп.. Вказане порушення було виявлено під час проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності з питань оцінки діяльності щодо законності та достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур, стану збереження активів та управління державним майном за період з 01.01.2012 по 30.04.2014 та описане в Рекомендаціях по усуненню недоліків і порушень та недопущення їх в подальшій роботі Овруцької ОДПІ №1488/8 від 06.06.2014.. Під час судового розгляду справи позивач неодноразово уточнював суму, яка підлягає стягненню з позивача, і згідно останнього розрахунку сума переплаченої допомоги склала 11222 грн. 98 коп.. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. Однак, зазначила, що вказана сума, навіть більша 14536 грн. 76 коп., яка була отримана відповідачем, утримана з останнього при виконанні судового рішення по справі відповідача до Овруцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській про донарахування та виплату коштів. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив. Просить застосувати строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України, положення ст. 1215 ЦК України та відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін та перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідач, працював у позивача у період з 21.06.2005 по 27.03.2014 та був звільнений з займаної посади за власним бажанням на пільгових умовах, що підтверджується копіями наказів Овруцької МДПІ Житомирської області №31-о від 21.06.2005 та правонаступника - Овруцької ОДПІ Головного управління Міндоходів в Житомирській області №20-о від 27.03.2014 (а.с.4-5). Копія наказу Овруцької ОДПІ Головного управління Міндоходів в Житомирській області №132 від 11.06.2014 «Про результати проведення фінансового аудиту» (а.с.6) підтверджує факт виявлення недоліків та порушень з питань фінансово-господарської діяльності під час проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності з питань оцінки діяльності щодо законності та достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур, стану збереження активів та управління державним майном за період з 01.01.2012 по 30.04.2014. Вказаним документом наказано головному державному інспектору з питань фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку [PERSON] вказати на наявність суттєвих недоліків та зобовязати утримати зайво виплачені кошти згідно Рекомендацій по усуненню недоліків і порушень та недопущення їх в подальшій роботі Овруцької ОДПІ №1488/8 від 06.06.2014 для перерахування їх у бюджет, провести відповідні перерахунки ЄСВ та податку з доходів фізичних осіб та забезпечити дотримання вимог п.2.3 Постанови КМУ від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо надання матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки з дотриманням п.4 Постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Наказано головному державному інспектору юридичного сектору [PERSON] підготувати позов до суду щодо стягнення з [PERSON] зайво виплачених коштів у бюджет. З вказаним позовом позивач і звернувся до суду, посилаючись на допущення головним бухгалтером грубої арифметичної помилки, яка полягала у включенні при проведенні обчислення середнього заробітку для нарахування допомоги на соціально-побутові цілі матеріальної допомоги на оздоровлення, що є порушенням Постанови КМУ від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та п.4 Постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при нарахуванні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом /розпорядженням/ власника або уповноваженого ним органу: 1/ для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно неповерненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ /розпорядження/ про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку,встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2/ при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; З/ при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації /стаття 136./ В п. 24 постанови №13 від 24.12.1999 Пленум Верховного Суду України розяснив, що суди, при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору; 2) не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах 1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв'язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч. 2 ст. 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Суд звертає увагу на визначення Пленумом Верховного Суду України поняття лічильної помилки. Так, до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними, тобто лічильними помилками, саме не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Однак, в даному випадку помилка в застосуванні Постанови КМУ від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та п.4 Постанови КМУ від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» повязана якраз з обчисленнями при нарахуванні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. За таких обставин, не має правової підстави для застосування ст. 1215 ЦК України, згідно якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Враховуючи вказані розяснення Пленуму Верховного Суду в частині строків, а саме, що роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч. 2 ст. 233 КЗпП протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум, та зважаючи, що ч.2 ст. 233 КзпП України повязує обчислення строку на право на звернення до суду роботодавця з днем виявлення заподіяної працівником шкоди, та враховуючи, що факт невірного нарахування допомоги відповідачу було виявлено при проведенні фінансового аудиту та аудиту відповідності з питань оцінки діяльності щодо законності та достовірності фінансової звітності, правильності ведення бухгалтерського обліку, дотримання актів законодавства, планів, процедур, стану збереження активів та управління державним майном 06.06.2014, суд приходить до висновку, що саме з вказаної дати обліковується строк та відповідно про дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом ( дата звернення до суду позивача - 20.08.2014). Аналізуючи розрахунки надані позивачем обґрунтування арифметичної помилки при нарахуванні виплати матеріальної допомоги на соціально-побутові цілі (а.с.7-8, 95-96, 116-118, 179-180), слід зазначити, що сума зайво виплачених відповідачеві коштів неодноразово змінювалася, в результаті чого зменшилася з 12574 грн. 47 коп. до 11222 грн. 98 коп.. Клопотання про проведення економічної експертизи сторонами не заявлялося, хоча судом неодноразово на виконання вимог ст. 10 ЦПК України розяснювалися їх права та наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій. Крім того, суд також звертає увагу, що як зазначив відповідач в судовому засіданні і вказану обставину підтвердила представник позивача, спірну суму на даний час утримано з відповідача, навіть в більшому розмірі, при виконанні постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 по справі №806/1682/15 за позовом [PERSON] до Овруцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку було залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій (а.с.138-145). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищезазначені правові норми, які регулюють спірні правовідносини, встановлені обставини справи, враховуючи, що представником позивача підтверджено факт утримання на даний час з відповідача зайво виплачених коштів в більшій сумі, ніж та, яка є ціною позову, зважаючи на суперечності в проведених розрахунках спірної суми, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed