Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про захист прав споживача та стягнення коштів. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що 04 лютого 2015 року у м. Ужгород між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ним було укладено договір фінансового лізингу № 002181. Предметом договору є транспортний засіб марки МТЗ - 82.1.26, потужність двигуна - 81 к.с., механічна коробка перемикання передач, привід 4х4, і в цей же день я сплатив адміністративний платіж в розмірі 49 000 грн., що становить 10 % від вартості предмету лізингу згідно додатку №1 до договору лізингу, що підтверджується квитанцією №0.0.500242557.1 від 04.02.2015р. 15 лютого 2015р. на адресу відповідача ним надіслано заяву про відкликання згоди на укладення договору і повернення перерахованих коштів. Вважає, що представник відповідача під час укладання договору ввів її в оману щодо умов виконання договірних зобов»язань. Після підписання і вивчення змісту договору їй стало зрозуміло, що сплачені нею кошти не повернуть та можливості авансового платежу немає, оскільки це не передбачено у договорі, що в свою чергу є порушенням її прав, які передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів»та ЗУ «Про фінансовий лізинг». Позивач в судове засідання не з»явився, . Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, у зв»язку з чим було ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 лютого 2015 року у м. Ужгород між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ним було укладено договір фінансового лізингу № 002181. Предметом договору є транспортний засіб марки МТЗ - 82.1.26, потужність двигуна - 81 к.с., механічна коробка перемикання передач, привід 4х4, і в цей же день я сплатив адміністративний платіж в розмірі 49 000 грн., що становить 10 % від вартості предмету лізингу згідно додатку №1 до договору лізингу, що підтверджується квитанцією №0.0.500242557.1 від 04.02.2015р. 15 лютого 2015р. на адресу відповідача ним надіслано заяву про відкликання згоди на укладення договору і повернення перерахованих коштів. Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1, ч.2 п.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1.3 вищевказаного договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Як вбачається з п. 1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу у разі наявності. На виконання вказаного договору позивач 04.02.2016р. сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №002181 від 04.02.2016 року в сумі 49000 грн. Як зазначив позивач, жодних дій на виконання даного договору, після внесення ним вищевкзаних коштів, відповідач не вчинив, автомобіль він так і не отримав. Даний факт відповідачем не спростовано. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Статтею 807 ЦК України встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Водночас, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 7 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину Таким чином судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 002181 від 04.02.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально не посвідчений, хоч за його умовами у лізинг фізичній особі передається транспортний засіб, що суперечить вимогам ст. 799 ЦК України, а отже вказаний правочин є нікчемним. Вказаний висновок грунтується на правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-2766цс15. Оскільки укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним, то він не породжує ніяких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на користь позивача сплачені ним відповідачу на виконання вказаного договору грошові кошти в сумі 49000,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 203, 215, 216, 220, 230, 628, 799, 806 ЦК України,

Outcome: approved