Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив, Позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та передати неповнолітніх службі у справах дітей виконавчого комітету Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області для подальшого влаштування. У обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] є багатодітною матір`ю вищевказаних неповнолітніх дітей. Батько дітей - [PERSON] , помер у 2019 році. На даний час, [PERSON] не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, навчанням та вихованням дітей не займається, дитячу соціальну допомогу витрачала не за призначенням, не намагається створити належні житлово - побутові умови для проживання дітей, у зв`язку з чим виникла загроза життю та здоров`ю дітей. З 2018 року сім`єю [PERSON] проводилась постійна робота з фахівцями із соціальної роботи, з 27.05.20019 року сім`ю взято під соціальний супровід із наданням необхідних послуг. В подальшому 09.07.2020 до служби у справах дітей надійшов телефонний дзвінок від бабусі, про те, що її донька - [PERSON] знов пиячить, а роздягнена дитини залишена на дорозі в одному памперсі. Вважають, що відповідач не стала на шлях виправлення продовжує нехтувати батьківськими обов`язками, у зв`язку з чим з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, вони вимушені звернутись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні представники позивача Паршикова Т.В. та Бойко К.О. позов підтримали та просили його задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Представник Лиманського відділу поліції ГУНП в Одеській області Пастернак А.Ф., у судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду, що з відповідачкою неодноразово проводилась виховна робота, але вона знехтувала допомогою. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , народились у батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у віці 36 років. [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із своїми дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з характеристик від 13.05.2019 та 09.07.2020 року, [PERSON] не зважаючи на профілактичні бесіди, продовжує вести аморальний спосіб життя та не виконує обов`язки щодо виховання дітей, аналогічне також підтверджується актами обстеження житлово - побутових умов від 16.04.2019 року, 27.05.2019 року, 08.07.2020 року та 09.07.2020 року. 10.07.2020 року на підставі рішення №126, виконавчим комітетом Красносільської сільської ради, вирішено вилучити малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у їх матері - [PERSON] . Відповідно до наказів служби у справах дітей Красносільської сільської ради №47-50 від 14.07.2020 року, малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передано в сім`ю [PERSON] . Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач позов визнала, в ході судового розгляду було встановлено, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи. Ухвалюючи рішення суд зазначає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей відповідає інтересам дітей та є захистом їх прав у майбутньому Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На основі вищевикладеного,

Outcome: approved