Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], про що видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 12 травня 2001 року, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з належного останній житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. За життя померла заповіт не залишила та відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) вона та її брати, які є відповідачами по справі - [PERSON], [PERSON] є її єдиними спадкоємцями першої черги за законом, при цьому відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) вона є такою, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті матері [PERSON] фактично проживала разом з померлою та була зареєстрована за місцем її проживання, тим самим фактично вступила в управління та володіння спадковим майно - житловим будинком, при цьому відповідачі по справі не заперечують щодо визнання за нею права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Для оформлення свідоцтва на спадщину вона звернулась до нотаріальної контори, де їй письмово 26 березня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено право на звернення до суду, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивачки - адвокат [PERSON], що діє на підставі угоди про представництво клієнта адвокатом від 25 березня 2014 року (а.с. 4, 5), не з'явилась, до суду надано заяву (а.с. 25), згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явились, до суду надано заяви (а.с. 26, 28, 30), в яких просять суд справу розглянути без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення, при цьому відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовляються від прийняття спадщини на користь позивачки. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст. 174 ЦПК України, а також відповідно до ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 8) - [PERSON], [INFO], про що видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 12 травня 2001 року (а.с. 13), після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з належного останній житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 9, 11, 14, 15, 17-19). За життя померла заповіт не залишила (а.с. 10, 24) та відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) позивачка та її брати, які є відповідачами по справі - [PERSON], [INFO] (а.с. 27), [PERSON], [INFO] (а.с. 29) є її єдиними спадкоємцями першої черги за законом (а.с. 12), при цьому відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) позивачка є такою, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті матері [PERSON] фактично проживала разом з померлою та була зареєстрована за місцем її проживання, тим самим фактично вступила в управління та володіння спадковим майно - житловим будинком, при цьому відповідачі по справі не заперечують щодо визнання за позивачкою права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Для оформлення свідоцтва на спадщину позивачка звернулась до нотаріальної контори, де їй письмово 26 березня 2014 року (а.с. 7) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено право на звернення до суду, тому позивач звернувся до суду з даним позовом (а.с. 1, 2-3). Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року) щодо визнання за нею права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК України (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У відповідності до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Статтею 553 ЦК України (1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Право позивачки на спадщину в порядку спадкування за законом підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи в їх сукупності та які були приведене вище. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов і визнати за позивачем право власності на спадкове майно по праву спадкування за законом, оскільки згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачами, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах про належність житлового будинку спадкодавцю, суд вважає за необхідним постановити рішення про визнання за позивачем права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом, яке не успадковане та від частини якої відмовляються відповідачі по справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved