Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 141218-134409 від 18 грудня 2014 року, посилаючись на те, що відповідач отримав кредит в сумі 600 грн. У відповідності до договору позичальник зобовязаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за договором, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 167,12 грн. у строк до 31 грудня 2014 року. 30 грудня 2014 року відповідач сплатив відсотки за користування в розмірі 156 грн, частково сплатив суму кредиту у розмірі 44 грн. та пролонгував договір строком до 13 січня 2015 року. 16 січня 2015 року сплатив відсотки за користування - 189, 04 грн., частково сплатив суму кредиту - 60,96 грн., пролонгував договір строком до 30 січня 2015 року. 30 січня 2015 року сплати за відсотки користування в сумі 138, 60 грн, суму кредиту в розмірі 11,40 грн., пролонгував договір строком до 13 лютого 2015 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 619,02 грн. Станом на 04 квітня 2017 року відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, не надає грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 8171,29 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 141218-134409 від 18 грудня 2014 року в розмірі 8171,29 грн та судові витрати. Відповідач згідно заяви просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі суд встановив, що між позивачем та відповідачем 18 грудня 2014 року був укладений кредитний договір №141218-134409 за якою відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 600 грн. з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2014 року. 30 грудня 2014 року відповідач сплатив відсотки за користування в розмірі 156 грн, частково сплатив суму кредиту у розмірі 44 грн. та пролонгував договір строком до 13 січня 2015 року. 16 січня 2015 року сплатив відсотки за користування - 189, 04 грн., частково сплатив суму кредиту - 60,96 грн., пролонгував договір строком до 30 січня 2015 року. 30 січня 2015 року сплати за відсотки користування в сумі 138, 60 грн, суму кредиту в розмірі 11,40 грн., пролонгував договір строком до 13 лютого 2015 року, зобовязавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 619,02 грн. Відповідно до п.4.4. договору у разі несвоєчасного повернення, позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2 % за кожен день прострочення платежу. Однак, отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 04 квітня 2017 р. виникла заборгованість за кредитом 483,64 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом 135,38 грн., а також пеня 7552,27 грн., всього загальна сума заборгованості склала 8171,29 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання». Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ч.1 ст.1054 ЦК України, передбачено, що «за кредитним договором фінансова установа(кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти». Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право кожного на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст. ст.\~2,\~8 ЦПК України. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період з дня надходження до суду позовної заяви до завершення виконання рішення суду. Право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. Європейський суд дотримується думки, що неможливість особи домогтися виконання рішення протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції. (рішення ЄСПП у справі «Шмалько проти України»). Обов'язок забезпечувати ефективну реалізацію прав, захищених цим документом, має бути результатом позитивних обов'язків держави (зокрема, рішення ЄСПП у справі «X і Y проти Нідерландів»), ці позитивні зобов'язання повинні встановлювати певні засоби, потрібні для захисту права на власність (рішення ЄСПП у справі «Лопез Остра проти Іспанії»). Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються (для позивача це стаття 1 Першого Протоколу), має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Задоволення позову згідно ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача обовязок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved