Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду у липні 2013 року із позовом про визнання права власності на будинок [ADDRESS] та надвірні споруди: вбиральню, гараж, сараї, огорожу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірний будинок з надвірними будівлями належать його матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. [INFO] мати померла. Звернутися до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових справ у встановленому законом порядку він не має можливості, оскільки під час збору необхідної документації, він випадково втратив усі правовстановлюючі документи на спірний будинок, в тому числі і технічну документацію. Фактично позивач прийняв спадщину, оскільки проживав і проживає у спірному будинку, користується ним. 26 грудня 2013 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на жилий будинок загальною площею 64,10 кв.м., в тому числі житловою 31,10 кв.м., надворні споруди: вбиральню, гараж, сараї, огорожу № 1-3 по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. У судове засідання позивач не з'явився, проте надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте раніше через канцелярію суду надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що право власності у померлої особи [PERSON] на будинок за адресою [ADDRESS], не виникло, тому для позивача зазначений будинок не є спадщиною і тому підстав для визнання за ним права власності в судовому порядку та порядку спадкування на будинок для позивача немає. Також просять розглядати справу у відсутність представника. Представник 3-ї особи у судове засідання не з'явився, але також раніше надав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ТОВ «Міське БТІ» не порушувало прав позивача та не оспорювало його прав власності, оскільки відповідно до чинного законодавства України визнання права власності та інших речових прав на нерухоме майно не входить до компетенції підприємства. Також просить розглянути справу за відсутності представника, покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно представленій копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 серпня 1996 року встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] є спадкоємцем першої черги, як син померлої, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Чоловік померлої та батько позивача [PERSON] помер [INFO], що підтверджено наданою у справі копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 31 грудня 1987 року. Як вбачається з акту жильців будинків [NUMBER], [NUMBER] по [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] проживали у спірному будинку до моменту їхньої смерті. Їх син [PERSON] проживає у спірному будинку з моменту народження і до дійсного часу. Позивач як спадкоємець майна, що залишилося після смерті його матері [PERSON], звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, була заведена спадкова справа № 469/1197, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади 11.09.1997 року за реєстровим № 1542, що підтверджено відповіддю державного нотаріуса Другої Макіївської нотаріальної контори. Щодо отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, то така інформація відсутня. Згідно відповіді КП «БТІ м.Макіївки» від 27.08.2012 року за № 1/35-07-1417 на звернення позивача щодо отримання інформації про право власності на спірний будинок, йому було відмовлено у наданні такої інформації. На виконання ухвали суду про витребування доказів було проведено інвентаризацію спірного будинку. Згідно акту ТОВ «Міське БТІ» від 26.11.2013 року встановлено, що загальна площа будинку змінилася з 63,40 кв.м на 64,10 кв.м, житлова змінилася з 29,10 кв.м на 31,10 кв.м, проведено перерахунок площі з урахуванням площі кухонного очагу та груби, дані зміни не є самовільними згідно пункту 6 «Інструкції про прорядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна». Згідно архівних інвентаризаційних даних (акт прийомки від 25.07.1988 року, свідоцтва про право на спадкування за законом від 04.01.1989 р. № 15) внесені службові споруди: вбиральня, літера Г, гараж літера Д, сарай літера Е, сарай літера Ж, сарай літера З, тимчасові споруди сарай літера И без фундаменту - не відноситься до самовільного. Літня кухня літера Б, сарай літера В - знесені. З відповіді директора КУ «Макіївський міський архів» встановлено, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], станом на 31.12.2012 року було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.1989 року № 15. Таким чином, судом встановлено з достатньою повнотою, що будинок [ADDRESS], дійсно належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.1989 року за № 15. Спадкоємцем спірного будинку є позивач [PERSON], його спадкове право виникло ще у 1996 році, тобто в момент дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. В силу ст. 549 ч 1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державні нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач до і після смерті батьків проживає у спірному будинку, підтримує його технічний стан, оплачує комунальні послуги, що підтверджує той факт, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Також у справі є докази того, що він звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що позивача знає, вони сусіди. Підтвердила, що позивач завжди мешкав з батьками. Похорони батьків здійснював саме він, після їх смерті він продовжує жити у будинку зі своєю родиною. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Проте, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, передбачено, що при зверненні спадкоємця в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини він повинен надати оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують законні права власності спадкодавця, а також відповідність заповідальних документів з правовстановлюючими. Позивач не має можливості надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на будинок у зв'язку з їхньою втратою, і таким чином відповідно до ст. 3 ЦПК України у нього виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і тому суд вважає за можливе визнати за ним право власності на нерухоме майно у складі спадкового майна за законом.

Outcome: approved