Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати його батьком [PERSON] , [INFO] . Просить внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши у відомостях про батька дитини батька [PERSON] , [INFO] громадянин України, прізвище дитини змінити з [PERSON] на [PERSON] . Вказав, що з відповідачем по справі з літа 2015 року знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, шлюб не укладали, проживати разом однією сім`єю у її діда та баби, за адресою [ADDRESS] . За час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини, з пологового будинку відповідач повернулася до своїх батьків, які проживають за адресою [ADDRESS] , мотивуючи тим, що там кращі умови для проживання дитини. Відповідач без відома позивача зареєструвала дитину в органах державної реєстрації актів цивільного стану за прізвищем та громадянством матері, ім`я та по батькові дитини було записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України, реєстрацію проведено без обов`язкової згоди батька, з яким відповідач не перебуває у шлюбі, відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України. Поступово стосунки сторін погіршувалися і з осені 2017 року вони припинили спільне проживання, відповідач категорично відмовляє позивачу у спілкуванні з дитиною. Дитина проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні. Ухвалою підговчого судового засідання від 14.11.2019 року призначено судово-генетичну експертизу. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить розглядати справу без його участі, просив суд повернути без виконання Ухвалу про проведення експертизи.. В попередніх судових засіданнях надавав пояснення в яких зазначав, що з відповідачкою вини проживали деякий час у її діда та баби, потім вона завагітніла, але її мати сказала щоб дитину не реєстрували на нього, так як можна отримувати допомогу від держави. Він про те, що дитина зареєстрована не на нього дізнався згодом коли побачив свідоцтво про народження, але відповідач нічого не хотіла змінювати. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. В попередньому судовому засіданні неявка відповідача та представника відповідача визнана судом неповажною. З пояснень які представник відповідача надав суду в судовому засіданні зрозуміло. що він не визнає позов його довіритель також , так як позивач веде себе погано протягує руки і таке інше. Третя особа в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги не підтримує, просить про необхідність уточнення позовних вимог, які просить врахувати при винесення остаточного рішення, оскільки відповідно о зареєстрованого актового запису про народження прізвище дитини та матері зазначено як « [PERSON] » і « [PERSON] ». Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вивчивши пояснення сторін які надавались та врахувуючи, що представник постійно відкладає розгляд справи, відповідач взагалі не являється, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Судом встановлено, що відповідно до актового запису про народження від 28 жовтня 2015 року [PERSON] народився [INFO] в селі Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, про що зроблений актовий запис № 27. Батьками хлопчика записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20 листопада 2019 року, № витягу 00024622873, відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері дитини (а.с.34). Позивач являється громадянином України, про що свідчить паспорт [NUMBER] та проживає в селі Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Оскільки батьківство [PERSON] стосовно дитини [PERSON] не заперечується відповідачем (представником), але відповідач категорично відмовляє позивачу у спілкуванні з дитиною, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання позивача батьком малолітнього [PERSON] . Відповідачем до суду не надано достатніх доказів, а аткож не наведено заперечень, які б слугували підставою для відмови позивачу у визнанні його батьком дитини . Відповідно до ст.134 СК України, яка регламентує порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже аналізуючи зазначену статтю Цивільно-процесуального кодексу , суд важжає. що доводи позивача та пояснення представника відповідача в судовому засіданні являються достатніми для задоволення позову . Отже враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсягу . Відповідно до частини першої та другої ст.141 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved