Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить визнати недійсною угоду від 23.01.2006 року про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою по вул. Набережній, 54 в м. Житомирі, укладену від імені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вказана угода не завірена нотаріально, не затверджена печаткою, на ній відсутній підпис [PERSON] Вказана угода зачіпає інтереси позивача, оскільки може бути врахована судом при розгляді іншої справи за позовом позивача про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та не заперечувала щодо задоволення позову. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON], яка також є представником третьої особи [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є співвласником 24/100 частини жилого будинку по вул. Набережній, 54 в м. Житомирі. Також співвласниками вказаного будинку є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказані обставини визнані в судовому засіданні особами, які беруть участь у справі. 23.01.2006 року між співвласниками вищезазначеного жилого будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою по вул. Набережній, 54 в м. Житомирі загальною площею 0,0927 га по фактичному користуванню. [PERSON] помер 15.11.2011 року. Відповідно до ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення угоди у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Згідно ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа №295/225/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Набережній, 54 в м. Житомирі. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Доводи позивача про те, що вищевказана угода не була підписана [PERSON] та [PERSON], не нашли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами. Позивачем не зазначено в позовній заяві недодержання яких саме вимог, встановлених ст.203 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою по вул. Набережній, 54 в м. Житомирі від 23.01.2006 року не відповідає вимогам статті 88 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, оскільки не посвідчена нотаріально, а тому така угода є нікчемним правочином та не потребує визнання її недійсною судом. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року із змінами, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов»язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи нас час виникнення останньої. Посилання позивача в обґрунтування позову на те, що оскаржувана угода зачіпає його інтереси, оскільки може бути врахована судом при розгляді справи за його позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, не відповідає вимогам закону з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, оскаржувана угода була складена 23.01.2006 року і на той час, а ні позивач, а ні треті особи [PERSON] та [PERSON] не були співвласниками жилого будинку. Крім того, відповідно до оскаржуваної угоди було встановлено порядок по фактичному користуванню земельною ділянкою, а не у відповідності до розміру часток співвласників у спільній власності на будинок, як це передбачено законом, а тому така угода не має правового значення при встановленні судом порядку користування земельною ділянкою за участю нових співвласників жилого будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з врахуванням належних їм часток у праві спільної власності на будинок. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають до задоволення судом.

Outcome: dismissed