Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживача в якому посилався на те, що відповідач, як туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Вказував, що у травні 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір на туристичне обслуговування, оформленого у формі ваучеру. Після повернення з відпочинку на територію України, у відділі отримання багажу міжнародного аеропорту «Бориспіль» виявив, що його валіза пошкоджена і не придатна до подальшого використання. У зв'язку із вказаним, в приміщенні аеропорту, звернувся до представника відповідача та представника перевізника - ТОВ «Янеір» ЛТД, який зафіксував пошкодження багажу відповідача. Враховуючи пошкодження багажу, позивач вимушений був скористатися послугами таксі для того, щоб потрапити додому на що витратив 250 грн.. У зв'язку із невідшкодуванням відповідачем вартості пошкодженої валізи (1500 грн.) та відсутності можливості придбати нову, позивач був вимушений відкласти свою чергову відпустку, що призвело до душевних страждань та погіршення стану його здоров'я, тобто завдало позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Окрім того, у зв'язку із невідшкодуванням відповідачем завданих позивачу збитків за пошкоджену валізу, в межах Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 5670 грн.. Таким чином, вважаючи відповідача відповідальним за пошкодження валізи, невідшкодування відповідачем завданої шкоди у встановлені строки, завдання такими неправомірними діями моральної шкоди, позивач просив стягнути з відповідача за неналежне виконання своїх зобов'язань як туроператора, з урахуванням уточненої позовної заяви 1500 грн. завданих збитків, 250 грн. витрат на послуги таксі, 10 000 грн. моральної шкоди та 5670 грн. пені. Також просив стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Вказував, що саме відповідач має нести відповідальність за завдану шкоду у зв'язку із тим, що він узяв на себе зобов'язання надати ряд туристичних послуг, які на його думку, були надані неналежним чином. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та вказували на те, що ТОВ «ДЖОІН АП!» є неналежним відповідачем та не повинен нести відповідальність за завдані позивачу збитки. Зазначили, що за пошкодження багажу несе відповідальність перевізник або страхова компанія, яка в межах договору на туристичне обслуговування надавала страхові послуги. Відмітили, що відповідач не надає послуг з перевезення пасажирів та багажу і його вини у заподіянні шкоди немає. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір на туристичне обслуговування від 21.05.2018 року, який був оформлений у формі ваучеру №1139393, що відповідає вимогам ч.1 ст. 23 Закону України «Про туризм» (а.с.8). Дану обставину відповідач не заперечує. Після повернення на територію України із туристичної подорожі, у відділі отримання багажу міжнародного аеропорту «Бориспіль», позивач виявив факт пошкодження його валізи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем. У зв'язку із виявленими пошкодженнями, 30.05.2018 року позивач звернувся із відповідною заявою до уповноваженого представника перевізника - ТОВ «Янеір» ЛТД в якій просив компенсувати вартість пошкодженого багажу (а.с.12). Оскільки в позивача не збереглося документів на підтвердження вартості пошкодженої валізи, її вартість була визначена за вартістю аналогічного товару, яка становить 1500 грн.. У зв'язку із пошкодженням валізи та відсутності можливості доїхати додому громадським транспортом, позивач був вимушений скористатися послугами таксі, за що сплатив 250 грн.. Позивач стверджує, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов'язань, позивач був позбавлений можливості поїхати у заздалегідь заплановану відпустку, по причині відсутності валізи, що призвело до погіршення його стосунків із родиною, моральних страждань та душевних хвилювань, тобто завдало моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., які повинні бути стягнуті з відповідача. Окрім того, у зв'язку із простроченням виконання відповідачем своїх зобов'язань, посилаючись на положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 5670 грн.. На момент звернення позивача до суду із позовною заявою, завдана позивачу шкода так і не була відшкодована. Як на правову підставу своїх вимог посилався на положення ст. ст. 23, 629, 901, 1166 ЦК України, Закону України «Про туризм» та положення Закону України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося усіма учасниками процесу, що безпосередньо відповідач не надавав послуг позивачу з перевезення його, як пасажира та його багажу. Такий вид послуг надавався ТОВ «Янеір» ЛТД до якого позивач в приміщенні міжнародного аеропорту «Бориспіль» і звернувся із відповідною претензією про компенсацію вартості пошкодженого багажу. Отже, судом встановлено, що підставою для звернення позивача до суду є неналежне виконання зобов'язань по перевезенню багажу позивача (його пошкодження при перевезенні). Позивач вказував на те, що оскільки він має договірні зобов'язання саме із відповідачем, тому він і повинен відповідати за пошкодження його майна, а в подальшому, відповідач матиме змогу стягнути кошти із винної за пошкодження майна позивача особи. Главою 64 ЦК України «Перевезення» врегульовані загальні норми щодо перевезення пасажирів та вантажу. Приписами ст. 908 ЦК України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Частиною 1 ст. 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Статтею 910 ЦК України передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Договір перевезення був наданий позивачем та міститься в чартерному пасажирському квитку та багажній квитанції (а.с. 70), з яким позивач був ознайомлений. У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України). Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 ЦК України). Судом встановлено, що у відповідності із умовами договору перевезення та приписами цивільного законодавства, позивач пред'явив претензію до перевізника (ТОВ «Янеір» ЛТД), однак до участі у справі його не залучив та позовної вимоги до нього не заявив. Відповідно до п.1 договору перевезення, перевезення пасажирів та багажу за цим договором виконується згідно з «Умовами договору чартеру», «Правилами виконання чартерних рейсів» - 2001, «Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу» - 2010, «Правилами перевізника»», «Загальними умовами перевезення пасажирів і багажу» - ІАТА та за нормами, що обмежують відповідальність перевізника за вимогами Варшавської конвенції - 1929 або Монреальської конвенції - 1999, у залежності від того, який міжнародний договір підлягає застосуванню. Зі змісту умов договору перевезення, положень законодавства та матеріалів справи убачається, що відповідач не набув статусу перевізника. Суд звертав увагу на те, що порушення прав позивача можливо сталося внаслідок неналежного виконання саме перевізником своїх зобов'язань і роз'яснювалися процесуальні права учасників, які позивачу були зрозумілі. Незважаючи на вказані роз'яснення суду, позивач наполягав на правових підставах заявлених ним позовних вимог та вказував, що саме відповідач є належним відповідачем. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень частин 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Доказів про те, що саме визначений позивачем відповідач узяв на себе зобов'язання по перевезенню багажу позивача та відповідного його збереження, матеріали справи не містять, разом із цим сам позивач вказує на особу, до якої звертався із заявою про компенсацію вартості пошкодженої валізи і яка є перевізником. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1 ст. 51 ЦПК України). Частиною 2 ст. 51 ЦПК України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, чинне законодавство наділяє суд правом залучити співвідповідача та/або замінити первісного відповідача належним, лише за умови наявного клопотання позивача. Користуючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач із вказаним клопотанням до суду не звертався. За таких обставин, враховуючи те, що позивач звернувся до суду із вимогами до особи, яка не є належним відповідачем за шкоду, заподіяну позивачу, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed