Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. На момент посвідчення договору купівлі-продажу та на даний момент у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] . Наявність реєстрації в квартирі осіб, які в ній не проживають, тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 18.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. До суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Петренко Анни Сергіївни відповідно до якої зазначила, що просить суд розглядати справу в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 29.09.2021 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Петренко А.С. 11.11.2021 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставити які викладені в позовній заяві. 17.12.2021 до суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Петренко Анни Сергіївни відповідно до якого просила суд розглядати справу за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлялась за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ), однак повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про отримання судової повістки, відповідач повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України». Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ), однак в матеріалах справи відсутнє повідомлення про отримання судової повістки. У зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про отримання судової повістки, відповідач повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України». Відповідачами не подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про день, місце та час судових засідань повідомлялась за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце проживання третьої особи ( [ADDRESS] ), однак повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про отримання судової повістки, третя особа повідомлялась через офіційний веб-портал «Судова влада України». Третьою особою не подано заяви про розгляд справи за її відсутності та не подано пояснень чи заперечень на позовну заяву. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів та третьої особи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про ухвалення заочного рішення та задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.07.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1391, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом установлено, що під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2021, [PERSON] та [PERSON] дійшли домовленості, що члени сім`ї [PERSON] , яка є продавцем квартири втратили право проживання. Відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1391, визначено, що продавець [PERSON] зніме з реєстрації всіх зареєстрованих осіб з займаної площі до 19 липня 2021 року. Квартира повністю звільнена та передана для безперешкодного володіння, користування та розпорядження з боку покупця [PERSON] 12.07.2021. Однак, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб Деснянської РДА, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] з 25.08.1988 по теперішній час та [PERSON] з 25.08.1988 по теперішній час. Отже, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані [ADDRESS] , однак не проживають, що підтверджується актом складеними 09.08.2021, за підписом сусідів. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідачі порушують право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідачів завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальної шкоди. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню. [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ №439629 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підлягає стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 908,00грн, а саме з кожного по 454,00грн, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved