Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, просив: - визнати протиправними дії голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна Андрія Миколайовича щодо підписання наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 27 лютого 2015 року №67-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно якого [PERSON] звільнено з посади начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин; - визнати незаконним наказ державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 27 лютого 2015 року №67-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно якого [PERSON] звільнено з посади начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин; - визнати незаконним наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 27 лютого 2015 року №68-к 3-1 «Про припинення трудового договору»; - визнати незаконним наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 10 березня 2015 року №78-к 6-1 «З особового складу»; - поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 10 березня 2015 року; - визнати недійсним записи №20 від 27 лютого 2015 року та №21 від 10 березня 2015 року в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин; - стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 10 березня 2015 року по 24 грудня 2015 року, в сумі 288 465 (двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят п'ять) гривень 35 коп.; - стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 15000 (три тисячі) гривень. В обґрунтування посилається на те, що він працював на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів». Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів» Амеліна А.М. від 27 лютого 2015 року №67-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» його було звільнено з вказаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, у зв'язку з відсутністю на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин. 27 лютого 2015 року ДП «Адміністрація морських портів» видано наказ №68-к 3-1 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що його звільнено з посади начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 27 лютого 2015 року; причина звільнення: п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, підстава звільнення: наказ №67-к від 27 лютого 2015 року. 10 березня 2015 року ДП «Адміністрація морських портів» видано наказ №78-к 6-1 «З особового складу», яким внесено зміни до наказу про припинення трудового договору №68-к 3-1 від 27 лютого 2015 року за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, а саме вважати його звільненим з 10 березня 2015 року, у зв'язку з хворобою. Вважає, що звільнення відбулося без законних підстав, з порушенням трудового законодавства та без отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої він є, а тому він підлягає поновленню на роботі. У зв'язку з його незаконним звільненням, записи у трудовій книжці від 27 лютого 2015 року №20 та від 10 березня 2015 року №21 мають бути визнані недійсними. Оскільки його звільнення з роботи було незаконним, то відповідно до вимог чинного законодавства з відповідачів підлягає до стягнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У зв'язку з незаконним звільненням та вимушеністю доводити це в суді, він зазнав моральної шкоди, яку оцінює в 15000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ДП «Адміністрація морських портів» позов не визнав, посилаючись на те, що позивач без дозволу керівництва ДП «АМПУ», самовільно, без будь-яких поважних причин, був відсутнім на робочому місці 26 січня 2015 року. Крім того, будь-яких доказів заподіяння моральної шкоди позивач не надав. Відповідач - Голова державного підприємства «Адміністрація морських портів України»Амелін А.М. - до судового засідання не з'явився, сповіщений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Представник 3-ї особи - Первинна профспілкова організація «Адміністрація морських портів України - до судового засідання не з'явився. До суду надійшли пояснення, з яких вбачається, що ППО ДП «АМПУ» повністю підтримує позовні вимоги позивача, вважає їх обґрунтованими. Представник 3-ї особи - Міністерства інфраструктури України - до судового засідання не з'явився. До суду надійшли пояснення, з яких слідує, що Міністерство інфраструктури України заперечує проти позову, оскільки Голова ДП «АМПУ» діяв на підставі та в межах повноважень, передбачених законодавством та Статутом ДП «АМПУ», а позовні вимоги є необґрунтованими. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] працював на посаді начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів» Амеліна А.М. від 27 лютого 2015 року №67-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» його було звільнено з вказаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, у зв'язку з відсутністю на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин. 27 лютого 2015 року ДП «Адміністрація морських портів» видано наказ №68-к 3-1 «Про припинення трудового договору», в якому зазначено, що його звільнено з посади начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 27 лютого 2015 року; причина звільнення: п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, підстава звільнення: наказ №67-к від 27 лютого 2015 року. З 27 лютого 2015 року по 6 березня 2015 року включно [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні. 10 березня 2015 року ДП «Адміністрація морських портів» видано наказ №78-к 6-1 «З особового складу», яким внесено зміни до наказу про припинення трудового договору №68-к 3-1 від 27 лютого 2015 року за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, а саме зазначено на те, що необхідно вважати його звільненим з 10 березня 2015 року, у зв'язку з хворобою. Проте, суд вважає, що позивача було звільнено за прогул без поважних причин, за п.4 ст.40 КЗпП України, за відсутності для цього законних підстав, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 139 КЗпПУ працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом ст. 40 КЗпП України прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого часу без поважних причин. Відповідно до ст.201 КЗпП України для професійної підготовки та підвищення кваліфікації працівників власник або уповноважений ним орган організовує індивідуальне, бригадне, курсове та інше виробниче навчання за рахунок підприємства, організації, установи. Згідно з п.5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ДП «АМПУ», затверджених зборами трудового колективу 23 вересня 2013 року, на підприємстві встановлено режим роботи за яким з понеділка по четвер - з 08.30 год. до 17.30 год., п'ятниця - з 8.30 год. по 16.15 год., перерва для відпочинку і харчування - з 13.00 год. до 13.45 год., субота і неділя вихідні дні. Відповідно до рапорту начальника служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи адресованого Голові ДП «АМПУ» від 23 січня 2015 року, вбачається, що відповідно до рапортів з обґрунтуванням виробничої потреби та вибору контрагента за спрощеною формою від 24 листопада 2014 року та від 05 грудня 2014 року, який був погоджений головою ДП «АМПУ», працівники відділу організації процедур закупівель згідно переліку, зокрема, [PERSON] проходить навчання з питань державних закупівель в Державному підприємстві «Зовнішторгвидав України», яке буде тривати з 26 по 30 січня 2015 року протягом робочого часу. За результатами проходження курсу навчання [PERSON] видано сертифікат. Крім того, факт того, що [PERSON], як член Комітету з конкурсних торгів ДП АМПУ», у вищевказаний період, у робочий час, проходив навчання з питань державних закупівель в Державному підприємстві «Зовнішторгвидав України» в м. Києві, що відомо було ДП «АМПУ», встановлено рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 9 червня 2015 року. За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки обставини щодо причин відсутності позивача на робочому місці 26 січня 2015 року встановлені вказаним вище рішенням суду, що набрало законної сили, то зазначені обставини не підлягають доказуванню в зазначеній справі, в якій бере участь та ж сама особа - [PERSON], щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що в період часу з 26 по 30 січня 2015 року [PERSON] перебував на навчанні, оплата за яке здійснена підприємством, що підтверджується платіжним дорученням № 711 від 12 грудня 2014 року, а отже, [PERSON] був відсутній на роботі з поважних причин, тому в даному разі не мав місце прогул. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути здійснено тільки за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідачем при звільненні було допущено порушення ч.ч. 2, 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» №1045-ХІV від 15 вересня 1999 року з внесеними змінами, ч.3 ст. 252 КЗпП України, оскільки [PERSON] на день звільнення входив до складу профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», що підтверджується листом за вих. №2 від 23 січня 2015 року Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», а тому його звільнення допускалося за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого він був на той час, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Разом з тим, 3 березня 2015 року відбулося засідання Профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «АМПУ», на якому було прийнято рішення про ненадання згоди на звільнення начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи [PERSON] Отже, звільнення [PERSON] відбулося без погодження з Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є незаконним, а відтак є незаконними накази щодо звільнення останнього, а дії голови державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна Андрія Миколайовича щодо підписання наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 27 лютого 2015 року №67-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» є протиправними. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу аборізниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника,орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За таких обставин позивач підлягає поновленню на роботі в ДП «АМПУ» та у відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з дня звільнення останнього до ухвалення рішення судом, з урахуванням вимог ст. 73 КЗпП України, а саме 196 днів, розрахований згідно з п.8 ІV розділу Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 з внесеними змінами, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 998 грн. 15 коп. (а.с 21, т.2), що становить 195637 грн. 40 коп. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. При ухваленні судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника видається наказ про поновлення на роботі та відповідно до п. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, вносяться відповідні зміни до трудової книжки працівника, зокрема, визначається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним. Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати недійсним записи №20 від 27 лютого 2015 року та №21 від 10 березня 2015 року в трудовій книжці [PERSON] про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок її відшкодування у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Окрім того, в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено в судовому засіданні, позивачеві, у зв'язку зі звільненням, було завдано моральної школи, оскільки, було порушено його нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми, наслідки неодноразового звільнення відобразилися на здоров'ї позивача, що потребувало проведення відповідного лікування. Однак, з урахуванням ступеню та глибини моральних страждань позивача, характеру протиправних дій роботодавця,

Outcome: partial