Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив суд: зобовязати виконати останню волю спадкодавця за заповідальним відказом купити однокімнатну квартиру у м. Львові з усіма вигодами та оформити право власності на дану квартиру на його імя. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просив суд позов задовольнити. В позові посилається на те, що 30 квітня 2012 року померла мати сторін по справі, [PERSON]. Вказує про те, що був одружений з [PERSON] в шлюбі з якою має двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проживав з сімєю в Києві у квартирі яка була приватною власністю його дружини. Так як на той час не бачили перспектив на майбутнє в Києві дружина продала дану квартиру та в 1997 році придбали квартиру у [ADDRESS], щоб бути ближче до батьків позивача, яку в 2007 році по сімейних обставинах змушені були продати та переїхали на орендовану ними квартиру, яку в подальшому мали намір викупити, однак нічого не вийшло в них так як значно зросли ціни на житло, а заробітки були невисокі. Тому в 2007 році переїхав проживати до своїх батьків в квартиру по вул. Окружній б. 33 квартира 16 у місті Львові де і був зареєстрований. В грудні 2013 року розірвав шлюб з дружиною по сімейних обставинах. У приватній власності мати сторін мала трикімнатну квартиру №16, по вул. Окружній у м. Львові, яка первинно належала їй та її чоловікові [PERSON] в рівних частка. Після смерті батька [PERSON] сторони по справі відмовились від прийняття спадщини в користь матері, яка і стала єдиним власником даної квартири. Позивач в позові вказує, що батько сторін [PERSON], при житті заповідав 50% даної квартири своїй дружині [PERSON], а своїм дітям - сторонам по справі по 25% . Вказує, що мати однаково їх любила, як своїх дітей тому не могла залишити його без житла. Про існування заповіту в користь сестри [PERSON] довідався тільки після смерті матері коли звернення в Пяту Львівську держнотконтору. Вважає, що мати в заповіті мала на увазі придбати йому у власність житло, а не в користування. На старість років не планує залишитись на вулиці без житла та хоче залишити житло і своїм дітям після себе. В судовому засіданні представник відповідача позов заперечила в повному обсязі та пояснила суду, що [PERSON] безпідставно вимагає придбати йому у власність однокімнатну квартиру. Відповідно до п. 1 ст.1256 Цивільного кодексу України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. Спадкоємцем по Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2698 у даній справі є [PERSON], яка тлумачить ?придбання? квартири, вказане у Заповіті, для користування, а не у власність. Вказане тлумачення обставини даного заповіту з умовою спадкоємцю щодо надання даної однокімнатної квартири саме в користування, а не у власність [PERSON], здійснене Заповідачем з метою забезпечення житлом [PERSON] для його проживання, оскільки він неодноразово втрачав житло разом із своєю сімєю, через зловживання алкогольними напоями та певний спосіб життя. Виконуючи Заповіт, [PERSON] вказує, що придбала для користування однокімнатну квартиру [PERSON] за адресою м. Львів, вул. Шевченка, буд. № 366-6/ кв. № 85, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 19.03.2014 року посвідчений реєстровий номер 3-47, однак [PERSON] з невідомих їй причин у дану квартиру не вселяється. Додатково пояснила суду, що у 2005 році відповідач зі своєю сім'єю в черговий раз залишився без житла, коштів на проживання та всією сім'єю прийшли до неї та сина у двох кімнатну квартиру з прохідними кімнатами, щоб вона їх прийняла. Оскільки квартира [ADDRESS], де проживали батьки мала бути її (вона прожила в ній 35 років), так-як я не отримала через батьків квартиру, як молодий спеціаліст у 1983р. про що свідчить оригінал направлення - з забезпеченням житла та роботи (батьки хотіли жити з нею, а відповідач отримав 3-х кімнатну квартиру в м. Київ) Відповідно вона пішла до батьків просити, щоб вони дали можливість тимчасово пожити відповідачу, поки молодший син відповідача закінчить навчання. Батьки прийняли тільки відповідача з старшим сином - [PERSON]І.( без реєстрації), молодший син - [PERSON] перебував на утриманні у відповідачки (прожив сім років - про що свідчать записи у будинковій книзі). Коли старший син Відповідача був осуджений умовно, їх батьки відправили онука до другої бабусі в Чернівецьку область. Дружина відповідача, ошукала людей, взяла в них гроші та втекла в Росію. З того часу, як Відповідач переїхав на проживання до м. Львова, він не працював, його виганяли з роботи, через зловживання алкогольними напоями, [PERSON]був на утриманні батьків. Постійно скандалив з батьками, вдарив батька, який за два дні помер. Влаштував скандал батькам її чоловіка, який від серцевого нападу помер через два тижні. Довів матір до смерті. Ніякої участі в захороненні батьків [PERSON] не приймав, пропив всі батьківські збереження, майно в квартирі знищив та продав, нічого в квартирі не нагадує, що там жили його батьки 60 років і я з сім'єю, пам'ятник для батьків не поставив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], чоловік якої є рідним братом їхнього батька. Ствердила суду, що на похороні батька сторін не була був її чоловік та дочка, ствердила суду, що спілкувалась з мамою сторін по телефону, про заповіт їй нічого невідомо, тому що про заповіт не говорили, однак знала, що [PERSON] казала, що квартира має бути двом дітям [PERSON] та Мірі, а якщо Міра хоче то нехай купить [PERSON] 1-кімнатну квартиру. Про те, де проживав [PERSON] їй невідомо, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями їй невідомо, про те хто ставив памятник, чому [PERSON] продав квартиру у Києві та про те, що проживав в орендованій квартирі теж невідомо, на золотому весіллі батьків сторін не була, на запитання позивачки про те скільки часу мати сторін лежала хвора не могла надати суду відповідь. Допитаний у судовому засіданні свідок, [PERSON], який є двоюрідним братом сторонам по справі, ствердив, що матір сторін знав з дитинства у них були хороші родинні стосунки. Відомо йому про те, що [PERSON] мав у власності квартиру у місті Києві він був у нього вдома в тій квартирі, коли зупинявся при поступлення своєї доньки. Також був у квартирі на вул. Шпитальній у місті Львові цю квартиру [PERSON] теж мав у власності. З квартири по вул. Мазепи у м. Львові він з [PERSON] забирав речі [PERSON] сина [PERSON], який пішов жити до [PERSON]. Мирослава фактично викупляла майно, яке було в квартирі по вул. Мазепи у м. Львові, так як [PERSON] не платив на протязі пів року за оренду квартири. Заповіту не бачив, не читав його, але чув, що мати на [PERSON] надії не мала і заповіла квартиру дочці. [PERSON] та Мирослава для нього є однаковими родичами, але правда така, що мати майно заповіла все доньці [PERSON] і зобовязала її забезпечити [PERSON] житлом - щоб він мав де жити, а не передавати йому у власність будь-яке майно, так як [PERSON] зловживав алкогольним и напоями. Допитана в судовому засіданні нотаріус [PERSON] ствердила той факт, що [PERSON] особисто була присутня при посвідчуванні заповіту, сама його підписувала, хотіла щоб квартира була у власності її доньки після її смерті та щоб донька [PERSON] забезпечила житлом, не придбала йому квартиру у власність, а забезпечила житлом для проживання. Матір сторін [PERSON] знала більше 20 років з дітьми її не була знайома до часу оформлення спадщини після смерті [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, свідків будучи приведених до присяги, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, суд в позові відмовляє з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти: 30 серпня 2011 року, [PERSON], на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Заповітом, на відповідача було покладено обов'язок придбання [PERSON] однокімнатної квартири з усіма вигодами у місті Львові. 30 квітня 2012 року померла мати сторін по справі, [PERSON], що засвідчується свідоцтвом про смерть . 05 листопада 2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], згідно якого [PERSON] є спадкоємцем по заповіту до майна: квартири №16 в будинку 333 по вулиці окружній у місті Львові. 19 березня 2014 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Заявою через нотаріальну контору запропонувала [PERSON] переселитися для проживання у квартиру [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.03.2014 року та технічного паспорта на дану квартиру вбачається, що квартира розташована та третьому поверсі пяти поверхового житлового будинку складається з однієї кімнати житловою площею 11.6 кв. м., кухні площею 5.1 кв. м. ванної кімнати, вбиральні (поєднаної) площею 2.3 кв. м., коридору площею 1. 7 кв. м. вбудованої шафи 0.3 кв. м. загальна площа квартири 21 кв. м. Матеріал зовнішніх стін - цегла, матеріал перекриття залізобетон. Квартиру обладнано водопроводом (холодним. гарячим). Каналізацією, газопостачанням, опаленням центральним, електроосвітленням, радіо станційною мережею. 20 червня 2014 року позивач звернулись з позовом до відповідачки з вимогою щодо виконання заповідального відказу, тобто щодо придбання йому у власність однокімнатної квартири з усіма вигодами у місті Львові. Відповідач, в свою чергу запевнила, що придбала квартиру [ADDRESS], провела в даній квартирі ремонт, обладнала квартиру необхідними меблями та побутовою технікою виключно з метою виконання умови заповіту. Надала суду будинкову книгу з якої вбачається, що в квартирі ніхто не зареєстрований. Отже, зважаючи на перелічені документи та факти, можна дійти висновку, що відповідач виконала покладений на неї обовязок, придбала однокімнатну квартиру з усіма вигодами у місті Львові для проживання для позивача по справі її рідного брата [PERSON], згідно умов заповіту. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1237 ЦК України, заповідач має право зробити в заповіті заповідальний відказ. Відповідно до ст.1238 ЦК України спадкоємець, на якого заповідачем покладено заповідальний відказ, зобов'язаний виконати його лише у межах реальної вартості майна, яке перейшло до нього, з вирахуванням частки боргів спадкодавця, що припадають на це майно. Відказоодержувач має право вимоги до спадкоємця з часу відкриття спадщини. За своїм призначенням заповідальний відказ як розпорядження заповідача відповідно до ст. 1238 ЦК України, що має назву «Предмет заповідального відказу», полягає в покладенні обовязку на спадкоємця виконати певні дії майнового характеру (передати майнове право або передати у власність чи за іншим речовим правом річ, що входить або не входить до складу спадщини), у межах реальної вартості майна, яке перейшло до нього, з вирахуванням частки боргів спадкодавця, що припадають на це майно, на користь відказоодержувача, який, в свою чергу, має право вимоги до спадкоємця. Так, відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Outcome: dismissed