Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання його спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON], який помер 25 січня 2004 року. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 1998 року він проживав однією сімєю з бабою [PERSON], яка померла 14.12.2002 року та її чоловіком [PERSON]. За життя [PERSON] залишив заповіт, в якому належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що по вул.Кірова в с.Виноградівка Любарського району, всі предмети домашньої обстановки та присадибну земельну ділянку площею 1,02 га. він заповів йому та його брату в рівних частинах. Однак, серед спадкового майна [PERSON], є майно, яке не увійшло до заповіту, а саме земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Меленецької сільської ради. Він є таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно протягом понад пять років і на час його смерті проживав з покійним однією сімєю. Проте, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оформити свої права на нього він не може, оскільки їх з спадкодавцем не поєднують родинні стосунки, а тому просить суд визнати йому спадкоємцем четвертої черги за законом по смерті [PERSON]. Інших спадкоємців не має В підготовчому судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю та пояснив, що спадкоємцем за заповітом крім нього є ще його брат. Брат з ними не проживав, а проживав в гуртожитку у м.Вишневе Київської області, приїжджав на вихідні. На даний час брат проживає у Чехії і на спадщину не претендує. Представник Любарської селищної ради у підготовче судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявному в матеріалах справи листі зазначив, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З свідоцтва про смерть серії І-ИД №149888 вбачається, що [PERSON] помер 25.01.2004 року у м.Бердичів Житомирської області. Згідно з волею покійного, вираженою у заповіті, посвідченому 18.07.2002 року секретарем Меленецької сільської ради Любарського району, належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, які розміщені по вул.Кірова в с.Виноградівка Любарського району, всі предмети домашньої обстановки та присадибну земельну ділянку площею 1,02 га. він заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Судом встановлено, що серед спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] є дві земельні ділянки площею 3,1794 га. кадастровий номер 1823184300:06:000:0083 та 0,4927 га. кадастровий номер 1823184300:04:000:0279 цільове призначення яких ведення товарного сільського господарства, які знаходяться на території Меленецької сільської ради, право на які посвідчується державними актами серії ЖТ №021304 та ЖТ №021303. Вказані земельні ділянки не війшли до складу спадщини за заповітом. Листом приватного нотаріуса Любарського нотаріального округу №736/01-16 від 26.10.2017 року [PERSON] відмовлено у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки ним не підтверджено факт проживання однією сімєю. Довідка №330 від 25.09.2017 року, видана виконавчим комітетом Меленецької сільської ради вказує на те, що [PERSON], [INFO], до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав в [INFO], а до складу його сімї входив онук [PERSON], [INFO]. У довідці №341 від 13.10.2017 року, виданій виконкомом Меленецької сільської ради зазначено, що [PERSON] проживав разом із [PERSON] до дня смерті останнього більше пяти років як одна сімя та вів з ним спільне господарство. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив відмови від неї. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до дня смерті [PERSON], яка настала 25.01.2014 року, проживав з останнім однією сімєю більше пяти років на час відкриття спадщини, внаслідок чого, за відсутності його заяви про відмову від спадщини, він має бути визнаний спадкоємцем четвертої черги за законом. За таких обставин суд приходить до висновку, зо заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved