Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначив, що, 16.02.2009 між ТОВ «КУА «Фінансовий капітал» та відповідачем укладено договір купівлі продажу цінних паперів № Б-51 у кількості 19\~126 облігацій з метою укладення договору про пайову участь у будівництві з ТОВ «Добробуд», який є емітентом цих паперів. Також, 16.02.2009 між позивачем та відповідачем укладено договір про пайову участь у будівництві обєкта нерухомості, згідно якого після введення в експлуатацію обєкту будівництва відповідач зобовязаний укласти акт приймання-передачі цільових облігацій згідно з проспектом емісії. Станом на 01.04.2013 відповідач цільові облігації по квартирі № 69 не предявляв до погашення та акт приймання-передачі не складався, отже права власності на цю квартиру не набув, а власником є ТОВ «Добробуд», як особа, яка її збудувала. Згідно свідоцтва 04.11.2014 [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру № 69 в будинку № 28, секція 2 по вул. Рогальова у м. Дніпропетровську. Позивач вважає вказані дії неправомірними та такими, що порушують його права, що стало приводом звернення до суду з вказаним позов. Просив визнати відповідача таким що втратив право користування житлом та витребувати у відповідача вказану квартиру. Також, до участі у справі залучено третю особу ПАТ «КБ «ПриватБанк» з самостійними вимогами на предмет спору, згідно яких ПАТ «КБ «ПриватБанк» є власником квартири № 69 в будинку № 28, секція 2 по вул. Рогальова у м. Дніпропетровську, оскільки придбало її на аукціоні Придніпровської товарної біржі згідно з договором купівлі-продажу між позивачем та ПАТ «КБ «ПриватБанк», у звязку з чим, згідно з уточненнями просять суд визнати відповідача таким що втратив право користування житлом, скасувати свідоцтво про право власності 28958323 видане 04.11.2014 та витребувати у відповідача вказану квартиру. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав у ньому викладених, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не зявляється в судові засідання, що неправомірно затягує розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, \~про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, що є підставою для розгляду справи без його участі у заочному порядку. \~ Представник ПАТ «КБ Приватбанк» позов підтримав з підстав у ньому викладених, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи посилаючись на те, що відповідач без поважних причин не зявляється в судові засідання, що неправомірно затягує розгляд справи. Представник третьої особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.\~\~ Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності суд приходить до наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами справи врегульовані нормами діючого ЦК України. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України передбачено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на національні, культурні та історичні цінності встановлюються законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором в силу положень п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 від 868, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно видається на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до інформаційної довідки про реєстрацію права власності за [PERSON] зазначено, що підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, яке було видане на підставі рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2015, яке було залишено у відповідній частині без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015, було скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 153-157, 218-220). Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «КБ «ПриватБанк» є власником квартири № 69 в будинку № 28, секція 2 по вул. Рогальова у м. Дніпропетровську, оскільки придбало її на аукціоні Придніпровської товарної біржі згідно з договором купівлі-продажу між позивачем та ПАТ «КБ «ПриватБанк» ( а.с.123-131). В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначається, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Друга позовна вимога про витребування у відповідача квартири № 69 в будинку № 28, секція 2 по вул. Рогальова у м. Дніпропетровську є похідною від першої позовної вимоги, тому її необхідно задовольнити з вище перелічених підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування Оцінивши надані докази в їх взаємозвязку суд приходить до висновку про те, що позивачем та третьою особою надано належні та достатні доказів наявності таких порушень діючого законодавства з боку відповідача, які б могли бути підставою для задоволення позову по суті. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону проти якої постановлено рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved