Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до суду та враховуючи змінені позовні вимоги просив встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме [PERSON] [INFO] з [PERSON] [INFO] в період часу з грудня 2004 року по березень 2015 року, стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію за ? частину квартири [ADDRESS], що була ними придбана за спільні кошти в розмірі 123000 грн., стягнути з [PERSON] на користь позивача компенсацію за на ? частину автомобіля марки Mitsubishi ASX 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що був ними придбаний за спільні кошти в розмірі 126000 грн., розділити між позивачем та відповідачем спільно придбане рухоме майно наступним чином: позивачу виділити: пральну машину «Самсунг» вартістю 4000 грн; холодильник «Атлант» вартістю 4300 грн; диван вартістю 2400 грн; світильник вартістю 800 грн; відповідачці виділити: плиту газову вартістю 3000 грн; люстру кришталеву вартістю 7200 грн; , стягнути з відповідачки на користь позивача ? частину грошових коштів в сумі 10000 доларів США, що є еквівалентом 240600 грн., стягнути на користь позивача понесені судові витрати. Свої вимоги позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили та просили їх задовольнити. Відповідач та її предствник просять відмовити в позові в повному обсязі. Третя особа заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог, [PERSON] пояснив суду, що з грудня 2004 року по березень 2015 року він проживав з відповідачкою цивільним шлюбом в квартирі відповідачки в м. Переяслав Хмельницький, [ADDRESS]. Речі про поділ яких просить вирішити питання позивач, з його слів придбані разом з відповідачкою на його кошти. Позивач пояснив суду, що він працює бурильником в ПП «[PERSON] Центр» в м. Бровари. Офіційно заробляє 2000 грн. в місяць, однак неофіційно заробляє набагато більше. Проживає з відповідачкою близько 10 років, та всі зароблені гроші приносить до неї додому. Вважає, що відносини, які між ними склались це відносини подружжя. Зазначив, що всі вказані в позові речі купувались на спільні кошти. [PERSON] пояснив суду, що пральну машину «Самсунг» він купував особисто за 4000 грн. в торгівельному центрі «Підсінний» на його кошти, там же купував холодильник «Атлант» вартістю 4300 грн. та диван вартістю 2400 грн. Світильник вартістю 800 грн; та плиту газову вартістю 3000 грн вони з відповідачкою купували разом та подарували [PERSON] Люстру кришталеву вартістю 7200 грн. позивач з відповідачем купували разом за спільні гроші. Крім того позивач вказав, що квартира та автомобіль також придбані за їх спільні кошти. Яку конкретно суму на купівлю автомобіля та квартири давав [PERSON] він не зміг вказати, тому що з його слів, гроші були спільні, він їх не рахував, і не вважав за потрібне це робити. Вартість квартири на момент придбання позивач зазначив приблизно 40000 доларів США, а автомобіля 21000 доларів США. Крім цього, позивач пояснив суду, що його надвисокі заробітки дали йому можливість заощадити 20000 доларів США, проте зазначив, що вказана сума була зібрана також і за участю відповідачки. Скільки конкретно зібрав [PERSON] він вказати не зміг з причин, що вказані вище. Таке ставлення до майна та відносин з [PERSON] позивач пояснив тим, що він вважав відносини з відповідачкою сімейними та довіряв останній. Підставою для цього став тривалий термін їх стосунків, що на його думку свідчило про їх стабільність та те, що вони обвінчались в Свято Успенському соборі. Однак, в 2015 році, їх стосунки зіпсувались через машину. При цьому, що конкретно мав на увазі позивач, він пояснити суду не зміг. Представник позивача підтримав вимоги свого довірителя. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення вимог позивача, пояснивши суду, що вона дійсно на початку 2004 року познайомилась з позивачем, який почав надавати їй знаки уваги. Вони періодично зустрічались, та іноді він у неї залишався на ніч. Вона ніколи серйозно не ставилась до відносин з позивачем, вважаючи їх стосунки тимчасовими, та заперечила щодо факту проживання однією сімєю. Відносно матеріальних вимог позивача, [PERSON] пояснила наступне. Вона є приватним підприємцем та має успішний бізнес. Займається торгівлею. Ніколи не брала у [PERSON] грошові кошти та на має з ним спільного майна. Окрім того, [PERSON] зазначила, що обвінчалась з [PERSON] на його прохання та не ставилась до цього серйозно, та в будь якому разі не планувала створювати з ним сімї. Спростовуючи доводи позивача, [PERSON] зазначила, що на документах, на придбання холодильника та пральної машини копії яких долучені позивачем до позовної заяви стоять її підписи в графі підпис покупця, а товарний чек та паспорт на холодильник позивач вкрав перебуваючи у неї вдома. Також всі інші речі, які вказані в позовній заяві вона купувала за власний кошт. Крім того, пояснила, що квартиру за адресою Чапаєва, 7, в місті Переяслав-Хмельницькому Київської області вона купувала своїй дитині, та частково брала на неї кредит, а саме 30000 грн., оскільки квартира коштувала 100000 грн., а 70000 у неї було. Також для доньки відповідачкою за особисті кошти був придбаний автомобільMitsubishi ASX 2014 року випуску, який вона при придбанні оформила на себе, але потім подарувала [PERSON] та на неї перереєструвала. Жодних коштів позивача у неї вдома немає і ніколи не було. Відносини з позивачем не підтримує тому, що останній вчиняв з нею сварки та піднімав на неї руку. До поліції не зверталась, тому, що не бажала розголошення конфліктів. Третя особа дала пояснення за своїм змістом ідентичні поясненням відповідача, просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та думку третьої особи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази судом встановлено наступне. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майном надане КП КОР «Лівобережне БТІ» квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі продажу № 4615 від 19.12.2007 р. та зареєстровано в реєстрі прав власності 24.12.2007 року за №21478227. Аналогічну інформацію містить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2015 року, наданий представником відповідача, та згідно якого вказана квартира 04.06.2015 року відповідно до договору дарування серії та № 794, належить [PERSON] Вказаному обєкту нерухомого майна присвоєно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №650884132110. Згідно інформації центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування місті Переяслав-Хмельницький та Переяслав-Хмельницького району при УДАІ ГУМВС України Київської області від 28.01.2016 року, № 31/44 автомобіль марки Mitsubishi ASX 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER], 16.07.2014 року був первинно зареєстрований на [PERSON], яка проживає за адресою м. Переяслав Хмельницький [ADDRESS] та 02.0.2015 року вказаний автомобіль був перереєстрований на [PERSON] [INFO], яка проживає за тією ж адресою. 11.12.2015 року автомобіль Mitsubishi ASX 2014 року випуску був перереєстрований на іншого власника в територіальному сервісному центрі 0741 регіонального сервісного центру МВС України у Волинській області. В судовому засіданні заявлені стороною позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали покази, що частково підтверджують пояснення позивача. Так, [PERSON] вказала суду, що вона є сестрою позивача, та останній проживав разом з [PERSON], разом придбавали побутову техніку та побутові речі. Також ними було за спільні гроші придбано квартиру та автомобіль. Також вказала, що її брат [PERSON] добре заробляє, та фактично ставився до цих відносин, як до відносин подружжя. Аналогічні покази суду дали свідки [PERSON], [PERSON], які також є родичами позивача. Натомість які конкретно суми грошей надавались позивачем для купівлі речей, яку конкретно суму отримував за свою роботу позивач та скільки віддавав відповідачці вказати не змогли, пояснивши, що особисто не були присутні при плануванні та здійсненні покупок, а про вказані факти їм відомо зі слів позивача. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює з позивачем на одному підприємстві та знає про його відносини з жінкою на імя [PERSON], та після роботи [PERSON] їхав до неї додому. Ставився до відносин серйозно, та спільно з відповідачкою купували побутові речі, квартиру та автомобіль. Про ці обставини йому відомо зі слів позивача. Відповідно до ст. 63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Отже, законом визначено недопустимість показань свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності. З цього можна зробити висновок, що обставини, про які він дає показання, повинні бути відомі йому особисто. З урахуванням того, що свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] є родичами позивача та дали в суді покази, про обставини відомі їм зі слів позивача, суд вважає ці показання недопустимим доказом. Покази свідка [PERSON] суд не може оцінити, як доказ, що підтверджує або спростовує доводи позивача. Свідки заявлені відповідачем [PERSON], [PERSON], [PERSON] допитані в ході судового розгляду пояснили суду наступне. [PERSON] пояснила, що знайома з відповідачкою багато років, декілька раз бачила [PERSON] та [PERSON] разом, наскільки у них були близькі відносини вона сказати не може, та чи купувались ними за спільні кошти речі не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що знає відповідачку багато років, та бачила декілька разів її разом з позивачем. Як чоловіка, чи людину з якою вона проживає спільно, сімєю, відповідач - [PERSON] їй не відрекомендовувала. Свідок [PERSON] пояснив, що він зустрічався з донькою відповідачки - [PERSON], в період 2012 2015 р.р., часто бував у них вдома та допомагав по дому. Бачив [PERSON] вдома у [PERSON] приблизно раз на місяць. З приводу спільно нажитого майна нічого сказати не може. Критично оцінюючи покази свідків сторони відповідача суд зазначає, що вказані пояснення свідків, а ні спростовують доводи позивача, а ні підтверджують заперечення відповідача. Допитана в якості свідка третя особа [PERSON] пояснила суду, що вона є дочкою [PERSON] та багато років працює разом із матірю. Вона знала про відносини між [PERSON] та [PERSON], як про тимчасові стосунки які мали своїм підґрунтям спілкування. [PERSON] декілька разів приїздив в гості до матері та залишався на ніч. На квартиру та автомобіль вони заробляли разом з матірю багато років, та на даний час і квартиру за адресою Чапаєва, 7, в місті Переяслав-Хмельницькому Київської області і автомобільMitsubishi ASX 2014 року випуску д.н.з. [NUMBER] належить їй особисто. Жодного відношення до придбання цих речей, як і речей вказаних в позовній заяві відповідач не має. Також вказала, що їй не відомо про те, що позивач тримав чи залишав які не будь грошові кошти в доларах США в квартирі за адресою Чапаєва, 7. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу здійснюється в порядку врегульованому ст.ст. 256-259 ЦПК України. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Так, 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Для встановлення факту проживання однією сімєю суд повинен встановити не тільки наявність відносин між чоловіком та жінкою, а й те, що вони спілкувалися як подружжя, планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру тощо. Оцінюючи докази надані позивачем та його представником, суд зазначає наступне. Письмові докази, а саме гарантійні талони на холодильник «Самсунг» та холодильник містять підписи відповідача. Свідоцтво про вінчання від 27.11.2011 року,з урахуванням позиції відповідача, не може само по собі підтверджувати факт проживання однією сімєю. Свідки з боку позивача так і з боку відповідача не спростували і не підтвердили в судовому засіданні даний факт, оскільки, як вказано вище, про всі зазначені ними обставини їм відомо зі слів сторін. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Відтак, суд визнає неналежними покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки єдиним посиланням на джерело їх обізнаності стосовно факту проживання однією сімєю позивача з відповідачем свідки вказують, позивача та відповідача, що відповідно до ст. 63 ЦПК України позбавляє суд права визнавати такі покази, як доказ. Особисто відомо про факт проживання однією сімєю та планування бюджету лише [PERSON], яка є третьою особою у справі, та фактично власником спірної квартири та автомобіля Mitsubishi ASX. Скориставшись своїм правом дати покази в якості свідка, [PERSON] категорично заперечила факт проживання однією сімєю позивача з відповідачкою, натомість не заперечила, що вони знайомі та періодично спілкувались. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу. Оскільки вимоги про стягнення компенсації за ? частину квартири [ADDRESS], в розмірі 123000 грн., та компенсації за на ? частину автомобіля марки Mitsubishi ASX 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER], в розмірі 126000 грн., та поділу майна, зокрема: пральну машину «Самсунг» вартістю 4000 грн; холодильник «Атлант» вартістю 4300 грн; диван вартістю 2400 грн; світильник вартістю 800 грн; плита газова вартістю 3000 грн; люстра кришталева вартістю 7200 грн;, а також стягнення з відповідачки на користь позивача ? частину грошових коштів в сумі 10000 доларів США, що є еквівалентом 240600 грн. є похідними від первинної вимоги, суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити. Крім того, щодо вимог стягнення компенсації за майно, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частина 2 ст. 74 СК України, поширює на майно, набуте під час спільного проживання, правовий режим спільної сумісної власності. Зокрема, майно, набуте під час спільного проживання, підлягає розподілу в рівних частках, якщо інше не передбачено договором між сторонами. Так відповідно до ст. 60, 61 ЦПК України, в ході судового розгляду справи позивачу необхідно довести не лише факт спільного проживання і ведення спільного господарства, а й довести конкретні строки перебування у таких відносинах. Зокрема, довести точний початковий момент спільного проживання та ведення спільного господарства чоловіка та жінки встановити конкретну дату, що дасть можливість суду визначити склад спільного сумісного майна подружжя, а також вирішити питання про його поділ. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, згідно статей 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Стосовно участі позивача у придбанні спірного майна, то всупереч ст. 61 ЦПК України, жодними належними та допустимими доказами ця вимога підтверджена не була, як нічим і не доведено факт залишення ним у квартирі відповідачки грошових коштів в сумі 20000 доларів США. Пунктом 25 вказаної Постанови закріплено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Натомість такі умови виконані не були. Враховуючи викладені обставини, та те, що суд розглядаючи даний спір не знайшов підстав для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу, у суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову. Позовну вимогу про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed