Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення посилаючись на те, що 29.10.2019 року на сайті ДП «Сетам» було оприлюднено лот № 384885 - квартира [ADDRESS] . 18.11.2019 року його (позивача) було визнано переможцем електронних торгів даного лоту, та 11.12.2019 року видано Акт державного виконавця про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна, затверджений начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва. 19.12.2019 року приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. йому видано Свідоцтво, яким за ним визнано право власності на спірну квартиру, яка раніше належала [PERSON] . 20.12.2019 року він отримав Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб в даній квартирі, де було зазначено, що в квартирі зареєстрована [PERSON] . З 11.12.2019 року він неодноразово намагався поспілкуватися з відповідачем, однак двері квартири ніхто не відчиняв. Він є добросовісним набувачем квартири, однак позбавлений можливості нею володіти, користуватися та розпоряджатися. 27.04.2012 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 2604/5198/2012) [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4. Ст. 358 КК України, та призначено покарання у вигляді п`яти років без конфіскації майна, та звільнено від призначення покарання, з іспитовим стром на 3 роки. 26.07.2012 року Апеляційний суд м. Києва вирок першої інстанції скасував, та виніс вирок, яким призначив остаточне покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке їй належить. 20.11.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вирок Апеляційного суду м. Києва від 26.07.2012 року щодо [PERSON] та [PERSON] змінено, зменшено стягнення судових витрат. В судовому засіданні позивач обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково зазначив про те, що в спірній квартирі проживає відповідач. Як зазначили свідки, сім`ї у неї немає. Шлюб давно розірваний. Поділу майна не було. 11.12.2019 року хотів потрапити до квартири, однак не змін, викликав поліцію. До квартири потрапити не може. Відповідач знала про конфіскацію майна. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними, безпідставними, та суперечать одна одній, не надано доказів. Відсутні і правові підстави. Вважав, що виконавче провадження здійснювалось з грубим порушенням законодавства. Спірна квартира була придбана в 2007 році, в період шлюбу відповідача. В 2009 році шлюб розірвано. Про звернення стягнення на квартиру їй не було відомо. Крім того, відповідачу не надано іншого житла. Вона проживає в квартирі, оплачує комунальні послуги. Вважав, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту. В суді були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка сусідкою відповідача, зазначила, що в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] , прізвище не пам`ятає. Живе [PERSON] давно, був час коли не проживала. В квартирі відповідача була один раз, як свідок, коли був обшук, другий раз коли порізали. Хто є власником квартири їй невідомо. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, зазначила, що знає її дуже давно, зараз зустрічаються не часто, більше зізвонюються. З 2012 року по 2014 рік відповідач в квартирі не проживала, була в СІЗО. Останній раз була у відповідача в квартирі в лютому, на її день народження. Квартира є її власністю. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, зазначила, знає її 27-30 років. Батьківська квартира була продана, і відповідач з чоловіком придбали спірну квартиру. Про конфіскацію майна відповідача їй нічого невідомо. В 2020 році бувала у відповідача десь раз на місяць. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 23.01.2020 року. 23.01.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 27.01.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідачів. 05.02.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали суду від 05.02.2020 року у даній справі відкрито провадження в загальному позовному провадженні. 14.07.2020 року надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою від 28.09.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В суді встановлено наступне. 20.11.2007 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Льовушкіною С.А., зареєстровано в реєстрі за № 830. 27.04.2012 року Дніпровський районний суд м. Києва виніс вирок (справа № 2604/5198/2012), яким [PERSON] визнав винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 384, ч. 4 ст. 358 КК України та призначив покарання у виді 5 років позбавлення від без конфіскації майна, звільнивши від покарання, якщо протягом 3 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. 26.07.2012 року Апеляційний суд м. Києва виніс вирок, яким вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2012 року скасував, призначив [PERSON] покарання - шість років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є її власністю. 20.11.2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Апеляційного суду м. Києва від 26.07.2012 року щодо [PERSON] та [PERSON] змінив частині зменшення розміру стягнення судових витрат на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві. В суді встановлено, що 24.12.2012 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист на конфіскацію всього майна, яке є власністю [PERSON] , відкрито виконавче провадження. З протоколу ДП «Сетам» № 446069 слідує, що квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , була виставлена на електронні торги, переможцем яких став [PERSON] . 11.12.2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано Акт про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна. 19.12.2019 року приватний нотаріус КМНО Рогач В.В. на підставі ст.ст. 62, 63 Закону України «Про виконавче провадження» видав [PERSON] . Свідоцтво про належність на праві власності квартири [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 2337. 19.12.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису - 34756388. Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно статті 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. По даній справі було установлено, що вироком апеляційного суду відповідача визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень та засуджено до позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є її власністю. В процесі виконання вироку суду, було відкрито виконавче провадження, в рамках якого спірна квартира, яка була власністю [PERSON] , реалізована з прилюдних торгів, переможцем яких став [PERSON] . Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до частини 1 статі 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З наданих документів судом установлено, що позивач набув право власності на спірну квартиру, та з 19.12.2019 року є її власником. Жодних документів, що прилюдні торги здійснено неправомірно, що свідоцтво від 19.12.2019 року визнано незаконним, до матеріалів справи не надано. Дане свідчить про те, що [PERSON] являється правомірним власником спірної квартири. Однак, позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися майном, оскільки в квартирі зареєстрована та проживає до цього часу [PERSON] . Згідно частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Верховний Суд зазначає, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. По даній справі було установлено, що спірна квартира була реалізована з прилюдних торгів на підставі судового рішення про конфіскацію майна відповідача. Квартира була придбана позивачем. Однак, до цього часу відповідач продовжує проживати в квартирі. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки вони суперечать нормам діючого законодавства. Жодного доказу на підтвердження заперечень не було надано. Позивач являється власником спірної квартири, та має право на захист порушеного права, на усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Відповідач втратила право на квартиру на підставі судового рішення, яким конфісковано все її майно, яке виконаного в рамках виконавчого провадження. Посилання на невідповідність вимоги про виселення законодавству (можливе лише при наданні іншого житла) є безпідставне, враховуючи встановлені в суді обставини, а саме: право власності та право користування спірною квартирою було припинено в результаті конфіскації даного майна, проведеного в рамках кримінальної справи. Не приймається до уваги і посилання відповідача на те, що спірна квартира придбана в період шлюбу, а тому позивач має право лише на 1/2 частину, оскільки не надано жодного належного підтверджуючого документу. Укладення договору купівлі-продажу в період перебування в шлюбу, не є безспірним доказом. Таким чином, враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами, надані документи, докази, та діюче законодавство, суд вважає за можливе захистити права позивача в спосіб визначений законодавством, виходячи зі змісту порушеного права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved