Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі - 1998 грн. 22 коп. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 10.11.2015 року по 04.04.2016 року в Київському міському центрі зайнятості перебував на обліку [PERSON], який звернувшись з заявою від 17.12.2015 року, просив надати статус безробітного, оскільки не мав постійного або тимчасового заробітку, в тому числі за договорами цивільно-правового характеру, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно. Наказом Київського міського центру зайнятості від 18.12.2015 року йому було надано статус безробітного з 17.12.2015 року та призначено матеріальну допомогу. 11.04.2016 року наказом Київського міського центру зайнятості №НТ160411 відповідачу припинено реєстрацію як безробітного у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів. В подальшому, в результаті обміну інформацією було виявлено перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Укрпромфінанс-безпека» з 20.01.2016 року. Позивач зазначає, що відповідач, не повідомляючи Київський міський центр зайнятості, що на момент звернення із заявою про надання статусу безробітного, він перебував у трудових відносинах та отримував дохід, безпідставно отримав соціальну допомогу по безробіттю у розмірі 2649,81 грн. Посилаючись на ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з відповідача виплачене забезпечення та вартість наданих соціальних послуг, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим. Представник позивача - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зі змісту якої убачається, що позивач підтримує позовні вимоги повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у розумінні ст.ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності або заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою, в якій просив зареєструвати його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років він не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 3). Як убачається із Витягу з наказів про прийняття рішення по особі: [PERSON], ПК №026615111000027, наказом Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві від 18 грудня 2015 року №НТ151218 [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 24.12.2015 року по 17.12.2016 року (а.с. 4). Наказом від 11.04.2016 року №НТ160411, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю з 19.02.2016 року у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 календарних днів (а.с. 4 зворот). Відповідно до Акту №169 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що [PERSON] працював та отримував винагороду в ТОВ «Укрпромфінанс-безпека» з 20 січня 2016 року по 19 лютого 2016 року та звільнений у зв'язку з закінченням строку договору (а.с. 5). Згідно із ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 11.04.2016 року №118 доручено визначити суму незаконно отриманих коштів та направити листа [PERSON] для добровільного повернення коштів, виплачених в якості допомоги по безробіттю (а.с. 8). Згідно довідки-розрахунку від 14.04.2016 року №1471-01 Дніпровського районного центру зайнятості, сума коштів яка підлягає поверненню [PERSON], отриманих в якості допомоги по безробіттю, складає 1998,22 грн. (а.с. 9). 14.04.2016 року на адресу [PERSON] Дніпровським районним центром зайнятості направлено листа №1478-07 з вимогою про повернення вказаної суми коштів, однак вказаний лист адресований [PERSON] повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 10-11). Позивач в обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач в період отримання допомоги по безробіттю був у трудових відносинах з ТОВ «Укрпромфінанс-бізнес», однак приховав дану обставину, що призвело до неправомірного нарахування допомоги по безробіттю у сумі 1998,22 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За даними наказу ТОВ «Укрпромфінанс-бізнес» від 20.01.2016 року №35-К [PERSON] пребував на посаді охоронника з окладом 1850,00 грн. та за січень-лютий 2016 року отримав заробітну плату у розмірі 2275,94 грн. (а.с. 6-7). За положенням ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки з 20 січня 2016 року, тобто станом на момент отримання допомоги по безробіттю, відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Укрпромфінанс-бізнес» та отримував дохід, приховав дану обставину, не спростовував доводів позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що [PERSON] безпідставно отримав допомогу по безробіттю за період з 20.01.2016 року по 17.02.2016 року у сумі 1998,22 грн. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved