Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на квартиру під будівельним номером 51, загальною площею 104,03 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6 а також на стояночне місце під будівельним номером 47, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6. При цьому посилався на те, що 27.12.2005р. між ним та ТОВ «ТСВ» були укладені договори комісії №25 та №25П, відповідно до умов яких відповідач ТОВ «ТСВ» зобовязувалось здійснити\~будівництво 12-ти поверхового будинку з метою передачі у власність квартири під будівельним номером 51 у вказаному будинку за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6 та стояночного місця під буд. № 47 у цьому ж будинку. Між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України та ТОВ «ТСВ» було укладено інвестиційний договір № 3 від 27 листопада 2002 р., яким передбачалось здійснення будівництва обєкта нерухомості і передачу його на праві власності позивачу, та в свою чергу, позивач зобовязався сплатити грошові кошти у визначеному договором розмірі. З тексту з п.п. 1.1., 1.2 договорів комісії вбачається, що метою укладених договорів комісії є передача у власність [PERSON] обєктів нерухомості. При цьому позивач повністю виконав прийняті на себе зобовязання та виплатив за договорами комісії № 25 та № 25П вартість квартири у розмірі 733 308 гривень та вартість стояночного місця № 47 у розмірі 132 611 гривень. Відповідно до п. 2.3. договорів комісії № 25 та № 25П від 27.12.2005 р., ТОВ «ТСВ» (комісіонер) зобовязалось передати у власність позивача (комітент) передбачені п. 1.4 цих договорів, квартиру і стояночне місце протягом 45 днів з моменту введення в експлуатацію обєкта нерухомості на підставі акту приймання-передачі, а також підготувати всі необхідні документи для оформлення права власності Комітента на обєкти нерухомості. Проте, передбачений п. 2.3. договорів комісії 45-денний строк для передачі обєктів нерухомості у власність позивача сплинув 14 грудня 2015 р., жодних повідомлень від ТОВ «ТСВ» щодо підписання актів приймання-передачі у власність обєктів нерухомості та іншої документації передбаченої п. 2.3. досі не надходило.\~ Представник позивача до судового засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди позивачів, провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2005р. між позивачем [PERSON] і ТОВ «ТСВ» було укладено договори комісії №25 та №25П, відповідно до умов яких відповідач ТОВ «ТСВ» зобовязувалось здійснити\~будівництво 12-ти поверхового будинку з метою передачі у власність квартири під будівельним номером 51 у вказаному будинку за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, буд. 6 та стояночного місця під буд. № 47 у цьому ж будинку. Розпорядженням Президії НАН України № 705 від 22.11.2002 р. Південному науковому центру НАН України і МОН України було надано дозвіл на залучення ТОВ «ТСВ» для будівництва адміністративно-житлової будівлі в м. Одесі, пров. Удільний, буд. 6. Між Південним Науковим Центром НАН України та МОН України та ТОВ «ТСВ» було укладено інвестиційний договір № 3 від 27 листопада 2002 р., яким передбачалось здійснення будівництва обєкта нерухомості і передачу його на праві власності [PERSON], та в свою чергу, [PERSON] зобовязався сплатити грошові кошти у визначеному договором розмірі. З тексту з п.п. 1.1., 1.2 договорів комісії, укладених між позивачем [PERSON] і ТОВ «ТСВ» вбачається, що метою укладених договорів комісії є передача у власність [PERSON] обєктів нерухомості. [PERSON] повністю виконав прийняті на себе зобовязання та виплатив за договорами комісії № 25 та № 25П вартість квартири у розмірі 733 308 гривень та вартість стояночного місця № 47 у розмірі 132 611 гривень. Згідно до п. 2.3. договорів комісії № 25 та № 25П від 27.12.2005 р., ТОВ «ТСВ» (комісіонер) зобовязалось передати у власність [PERSON] (комітент) передбачені п. 1.4 цих договорів, квартиру і стояночне місце протягом 45 днів з моменту введення в експлуатацію обєкта нерухомості на підставі акту приймання-передачі, а також підготувати всі необхідні документи для оформлення права власності Комітента на обєкти нерухомості. В той же час, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 30.10.2015 року № ОД 142153031679 було зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації щодо «будівництва 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою», що розташовано за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, 6. Між тим, передбачений п. 2.3. договорів комісії 45-денний строк для передачі обєктів нерухомості у власність [PERSON] сплинув 14 грудня 2015 р. Статтями\~526,\~527,\~530-532 ЦК України\~\~передбачено, що\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.\~Згідно з положеннями\~статті 392 ЦК України,\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша\~статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відтак, майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.\~ Згідно з ч.2\~ст. 331 ЦК України,\~\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).\~Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.\~Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Водночас, згідно до п.3\~\~Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до\~I-III\~категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі-декларація). Згідно з п. 11 цієї\~постанови,\~датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Як вбачається з тексту\~декларації про готовність обєкта - 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою, що розташовано за адресою: м. Одеса, пров. Удільний, 6, до експлуатації, вказана декларація зареєстрована в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 30.10.2015 року.\~Враховуючи викладене, новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації.\~Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є обєктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове\~право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.\~Така правова позиція викладена Верховним судом України у Постанові від 12 листопада 2014 року. (постанова № 6-129цс14). До того ж, при укладенні договорів\~комісії №\~25 та № 25П від 27.12.2005 р., між позивачем та\~ТОВ «ТСВ»\~фактично виникли договірні відносини щодо інвестування будівництва квартири та стояночного місця, тим самим позивач, будучи інвестором, вклав у будівництво об'єктів нерухомості власні кошти, а тому він до здавання об'єкту нерухомості в експлуатацію був власником майнових прав на об'єкти інвестування. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-50-2309 від 22.06.2007 року квартира є об'єктом інвестування в об'єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном.\~До завершення будівництва проінвестованого об'єкта нерухомого майна (Квартири) та прийняття його до експлуатації\~інвестору належать майнові права на нього. Згідно із\~ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність»\~інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 7 цього Закону\~встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. За змістом ст. ст. 3 ч.1\~п.2,\~6,\~15-16\~ЦК України,\~\~загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, справедливість,\~добросовісність і розумність. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування тощо. У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. До того ж, за переліком документів, на підставі яких проводиться реєстрація права згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав\~на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~зокрема,\~рішення суду\~є документом, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved