Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просять зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні житлом квартирою [ADDRESS] шляхом зняття навісних замків та ланцюга з хвіртки, яка веде до будинку. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно рішення Жидачівської міської ради від 04.01.1997 року йому було виділено однокімнатну квартиру [ADDRESS] , як працівнику Жидачівського райвідділу міліції. У цьому ж будинку у кв. [ADDRESS] проживає [PERSON] . [PERSON] , яка проживає у сусідньому будинку під [ADDRESS] , вважає себе опікуном [PERSON] , закрила хвіртку з вулиці, яка веде до його з [PERSON] будинку на ланцюг і на два навісні замки, чим порушила вільний доступ до квартири, оскільки вхід до їх будинку з [ADDRESS] один як для нього так і для [PERSON] . Позивач просив відповідача відкрити хвіртку, але остання категорично відмовляється. Він змушений перелазити через огорожу щоб зайти у свою квартиру. Крім того зазначає, що він є квартиронаймачем вищевказаної квартири. Оскільки поселився на підставі договору найму, укладеного 30.01.1997 року між ним та Жидачівським управлінням будинками і проживає у ній по даний час. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.11.2012 року відмовлено в позові Жидачівського міського виробничого управління комунального господарства до нього про виселення. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 17.11.2017 року відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №338 від 06 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 13 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 26.08.2020 року [PERSON] подала письмові заперечення на позов, згідно яких просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач не користування квартирою в будинку [ADDRESS] для постійного проживання. Позивач поводив себе неадекватно, між ними виникали сутички через його поведінку. У 2015 році нею було зроблено огорожу щоб убезпечити себе, а також сусідку. На її прохання до дружини позивача закривати за собою вхідні двері та хвіртку, в її адресу звучали лайка та погрози. Своїми діями позивач та його родина порушували її право вільного користування приватною власністю та її спокій. 04.09.2020 року позивач подав відповідь на відзив, згідно якого вказує, що проживає у згаданій квартирі на законних підставах, а відповідач порушує його право на проживання у даній квартирі. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 28.09.2020 року витребувано докази. 06.11.2020 року представник третьої особи подала відзив на позов (письмові пояснення), згідно яких повідомляє, що у 2012 році Жидачівське виробниче управління комунального господарства в 2012 році звернулося з позовом до суду про виселення позивача із займаної квартири [ADDRESS] . В позові було відмовлено. [PERSON] проживає у сусідньому житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою від 25.11.2020 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечила, з мотивів, викладених у запереченнях на позов. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої\~особи у\~судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у письмових. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цимКодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України). Згідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] на підставі договору найму від 30.01.1997 року, строком до 30.01.2000 року, та ордеру №24 вселився у квартиру [ADDRESS] , яка надана наймодавцю та його сім`ї у безстрокове користування /а.с.7/. Пунктом 10 вказаного договору передбачено, що договір може бути розірвано на вимогу наймодавця лише на підставах, встановлених Законом, і тільки в судовому порядку. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.11.2012 року відмовлено в позові Жидачівського МВУКГ до [PERSON] , [PERSON] про виселення з кв. [ADDRESS] без надання іншого житла та зустрічному позові [PERSON] до Жидачівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно /а.с.3/. Даним рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на протязі 15 років проживають у квартирі [ADDRESS] . Як видно з листа начальника Жидачівського МВУКГ від 12.01.2016р., адресованого Начальнику Жидачівського ВП Стрийського ВП /а.с.4/, в такому просять Жидачівське відділенні поліції вжити заходів для усунення перешкод в користуванні комунальною власністю та доступ сім`ї [PERSON] до житлового приміщення по [ADDRESS] . Згідно акту від 04.01.2016 року /а.с.5/, проведено відкриття працівниками МВУКГ шляхом відкриття (розірвання ланцюга на воротах по [ADDRESS] для забезпечення вільного доступу заявниці [PERSON] до житла). Така дія проведена через незгоду громадянки [PERSON] добровільно відкрити ворота. Згідно акту від 22.01.2016 року /а.с.6/, проведено спробу зайти на подвір`я будинку по [ADDRESS] . При намаганні зайти на подвір`я вказаного будинку, мешканка сусіднього будинку [PERSON] чинила перешкоди, не допускала до входу, зачинивши хвіртку ланцюгом та навісними колодками. Проникнути на подвір`я комунального будинку [ADDRESS] комісії не вдалося через перешкоди, які чинила [PERSON] . З матеріалів перевірки за зверненням [PERSON] від 09.06.2020 року вбачається, що останній звертався до Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області з приводу чинення перешкод [PERSON] у користуванні житлом по [ADDRESS] , за результатами якої встановлено відсутність в діях [PERSON] ознак кримінального чи адміністративного правопорушення. Одночасно, [PERSON] роз`яснено та рекомендовано для вирішення порушеного питання звернутися в порядку цивільного судочинства в Жидачівський районний суд /а.с.61-68/. [PERSON] було встановлено огорожу з вулиці на подвір`я будинку [ADDRESS] за погодженням з Жидачівським МВУКГ /а.с.45/. Факт встановлення [PERSON] вказаної огорожі визнається сторонами та підтверджується наданими фотоматеріалами /а.с.49/ Крім того, відповідач в судовому засіданні визнала той факт, що вона дійсно закрила хвіртку, яка веде до будинку [ADDRESS] на ланцюг і на два навісні замки. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не\~може бути\~виселений із\~займаного жилого\~приміщення або\~обмежений у\~праві користування\~жилим приміщенням\~інакше як\~з підстав\~і в\~порядку,\~передбачених законом. (абз.4 ст.9 ЖК України). Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29\~цього Кодексу (ст.396 ЦК України). Речовими правами\~на чуже\~майно є: 1)\~право володіння; 2)\~право користування\~(сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій) (ст.395 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст.397 ЦК України, володільцем чужого\~майна є\~особа,\~яка фактично\~тримає його\~у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла (постанова Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц). Відтак, з врахуванням вищенаведеного [PERSON] , як законний володілець квартири [ADDRESS] , має право на користування вказаним житлом та відповідно вправі вимагати усунення перешкод, які йому чиняться. Одночасно, як встановлено судом, [PERSON] протиправно, без жодних правових підстав на те, закрила хвіртку з вулиці, яка веде до вищезгаданого будинку [ADDRESS] , на ланцюг і на два навісні замки, чим порушила вільний доступ до квартири [ADDRESS] вказаного будинку, та тим самим чинить перешкоди [PERSON] у користуванні житлом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved