Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд, в якому просить визнати за ним право власності на ? частину квартири № 76, що по вул. Леніна 60 в м. Тетієві, Київської області, посилаючись на те, що дану квартиру вони купили перебуваючи в зареєстрованому шлюбі і вона є спільною частковою власністю подружжя. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково, просить не стягувати з відповідача понесені ним витрати на сплату судового збору, пояснивши, що він погасив заборгованість по аліментах та заплатив частково борг за комунальні послуги за дану квартиру. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просить визнати за відповідачем право власності на 1/3 частину спільної квартири, а їй залишити право власності на 2/3 частини, постільки з нею проживає неповнолітня дитина. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані. Так в суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 9 червня 2012 року, від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO], що проживає з відповідачем в с Кривець, Ставищанського району, Київської області. Позивач на утримання дитини сплачує аліменти. 26 жовтня 2013 року сторони придбали згідно договору купівлі продажу однокімнатну квартиру, житлова площа якої становить 11.3 кв.м., загальна площа 22,9 кв.м. розташовану в [ADDRESS]. Дану квартиру зареєстрували за відповідачем [PERSON] Вартість даної квартири станом на 06.08.2015 року становить 57284 гривні. В квартирі ніхто не зареєстрований і в даний час не проживає. В даний час шлюб між ними розірвано, тому позивач бажає поділити спільно нажите майно квартиру. Встановлені в суді докази, обєктивно підтверджуються зібраними по справі і дослідженими в суді письмовими доказами. Так із копії свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.06.2012 року ( а.с. 5 ), із копії свідоцтва про народження , встановлено, що від спільного проживання вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 6) , із копії договору купівлі продажу квартири від 26.10.2013 року, встановлено, що під час перебування в шлюбі вони придбали квартиру № 76, що по вул.. Леніна 60 в м. Тетієві, Київської області і дана квартира оформлена на відповідача ( а.с. 9-10 ),що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 11 ), Із копії технічного паспорту встановлено, що спірна квартира є однокімнатною, загальною площею 22.9 кв.м. та житловою площею 11.3 кв.м.( а.с. 14 ), із довідки КП «Тетіївське бюро технічної інвентаризації № 178 від 10.08.2015 року встановлено, що вартість квартири 57284 гривні ( а.с. 15 ). Із адресної довідки встановлено, що відповідач зареєстрована в [INFO] ( а.с. 21 ). Аналізуючи таким чином зібрані по справі та досліджені в суді докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до п. 1 ст.60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу ). В разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Постільки вартість квартири становить 57284 гривні, то вартість ? її частини становить ( 57248 грн. : 2 ) 28642 гривні. Ніякої домовленості чи шлюбного договору між сторонами не існує про зміну розміру долей в спільній сумісній власності. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох, чи більше осіб, із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю і співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. До тверджень відповідача про те, що вона вважає, що, постільки у неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина, то її частку необхідно збільшити до 2/3 частин квартири, суд відноситься критично, постільки відповідач не надала суду довідки про те, що дитина перебуває на її утриманні і потребує якихось додаткових витрат на лікування. Не наведено також відповідачем доказів того, що між ними існувала домовленість , чи шлюбний контракт, який передбачає зміну розміру часток. В судовому засіданні встановлено, що придбання квартири відбулось на праві спільної сумісної власності сторін . Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний об'єкт є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без їх поділу в натурі. При цьому суд виходив з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. За таких обставин суд повинен обмежитись лише визначенням ідеальних часток подружжя у праві спільної власності на квартиру. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved