Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики. 14.06.2014 року [PERSON] передала в борг грошові кошти, а [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 10500 грн. Підтвердженням передачі в борг грошових коштів є розписка від 14.06.2014 року, яка написана власноручно [PERSON], та оригінал якої знаходиться у позивача. Також позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми та витрати від інфляції. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи тим, що відповідачка своїми діями порушила умови договору позики, строк повернення грошових коштів сплинув, однак [PERSON] від зустрічей з позивачем ухиляється, телефонних перемов уникає, позивач не має можливості вирішити спірне питання інакше, ніж в судовому порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з викладеним суд вважає можливим розглянути цивільну справу без участі відповідача, на підставі матеріалів та доказів, які є в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 14.06.2014 року отримала у борг грошові кошти у розмірі 10500 грн. Згідно ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір між позивачем та відповідачем є укладеним. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач від повернення позики ухиляється, зобовязання за договором позики не виконує, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, то вимога позивача про стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора,\~зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором,\~або законом. З урахуванням прострочення відповідачем основного грошового зобовязання, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення трьох відсотків річних за користування коштами у сумі 491,05 грн. та інфляційних витрат у розмірі 5292,53 грн. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Суд вважає, що позивачем надано до суду докази законності та обґрунтованості заявлених вимог. Судові витрати підлягають стягнення з урахуванням вимог ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу, згідно якої стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved