Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, Запорізького міського Управління Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що на квартиру яка належить йому на праві власності за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт постановою слідчого СВ ПМ СДПІ Петровим Д.В. по кримінальній справі № 30902 від 26.01.2009 р. номер запису 8460872 та постановою ст. слідчого ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій обл. Кириченко П.О. по кримінальній справі № 5030804 від 11.02.2009 р. номер запису 8477416. Зазначає, що постанови про те, що вище вказана квартира визнана речовим доказом або може бути засобом забезпечення цивільного позову в кримінальних провадженнях слідчими не виносились і йому не надавались. На підставі чого вважає, що на даний час на належне йому майно безпідставно накладено арешт, чим порушено його майнові права щодо розпорядження власністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2020 року відкрито провадження у зазначеній справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2021 року клопотання представника відповідача про заміну належної сторони у справі - задоволено та замінено відповідача Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області на належного відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Представник відповідач Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що слідчим підрозділом податкової міліції у Запорізькій області, проводилося досудове розслідування у кримінальній справі № 30902 за обвинуваченням директора ПП «РСУ «Техбуд» - [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. З ст. 212 КК України. У ході досудового розслідування у кримінальній справі № 30902 з метою забезпечення заявленого ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, цивільного позову та можливого виконання вироку в частині конфіскації майна, накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON] , зокрема, на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2009 року у справі № 1-323/2009, за результатами розгляду обвинувального висновку і матеріалів кримінальної справи № 30902, [PERSON] визнано винним та до нього застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації особистого майна. Відповідач Запорізьке міське Управління Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, представник в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] згідно з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 212979305 від 18.06.2020 р. стало відомо про існування накладеного арешту на квартиру яка належить йому на праві власності за адресою [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] ). Згідно з реєстраційним посвідченням на об`єкт нерухомого майна №36111 від 04.02.2002 року квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладено арешт постановою слідчого СВ ПМ СДПІ Петровим Д.В. по кримінальній справі № 30902 від 26.01.2009 р. номер обтяження 8460872, постановою ст. слідчого ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій обл. Кириченко П.О. по кримінальній справі № 5030804 від 11.02.2009 р. номер обтяження 8477416 та постановою про накладення арешту на майно, б/н,01.04.2010, ст.. слідчим СВ ПМ ДПІ у Жовтневому р-ні м. Запоріжжя Безкровною О.І., номер обтяження 9692454. Судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.03.2009 року у справі №1-323/2009 [PERSON] було визнано винним і засуджено по ст.212 ч.3,69 КК України з конфіскацією особистого належного майна. Вирок набрав законної сили 13.04.2009 року. Відповідно до відповіді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2021 року за № 01-29/447/2021 Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя позбавлений можливості надати будь-яку інформацію по справі №1-323/2009 через знищення її матеріалів під час аварійних ситуацій (підтоплення). Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 316, 317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч. 1,2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1 ст.76, ч. ч. 1, 2 ст.77, ст.79,80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні даної справи суд враховує роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 №5, де зазначено, що при підготовці справи до судового розгляду, суд має визначити факти, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясувати, які докази подані чи подаються кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень, а також з яких правовідносин виник спір, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав накладення арешту на квартиру та не доведено, що вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по кримінальній справі №1-323/2009 виконано чи знаходиться на виконанні в органах виконавчої служби. Разом з тим, суд зазначає, що п.1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», вказано, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №643/3614/17, відповідно до якої, питання про звільнення майна з-під арешту вирішується в порядку визначеному ЦПК України, якщо такий арешт оспорюють не особи, притягнуті до кримінальної відповідальності (за КПК 1960). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог не ґрунтуються на вимогах закону, не підтверджено належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed