Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання підстав викладених у заявах такими, що не відповідають дійсності посилаючись на те, що йому та відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] . 18.11.2019 року йому стало відомо про те, що 23.01.2018 року [PERSON] , в тайні він нього (позивача), отримав в Органі приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації згідно розпорядження № 43-1/Д від 15.01.2017 року дублікат 2 свідоцтва про право власності на вказану квартиру, який за змістом до раніше виданого дублікату ним не являється. Дублікат [PERSON] видано без погодження з ним (позивачем), та в ньому протиправно не конкретно визначено, що вказана квартира належить їм на праві приватної (сумісної або часткової власності) в рівних долях. Вказані дії відповідачів привели до грубого порушення його майнових прав співвласника у спільній сумісній власності на квартиру. 07.11.2019 року він звернувся зі скаргою на дії посадових осіб та необхідність вжиття необхідних заходів реагування до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням виправити цей неправовірний запис, проте отримав відмову. Однак, правовий режим спільної сумісної і спільної часткової власності не є ідентичним і суттєво різниться між собою. Частки в цій квартирі не були виділені ними в натурі, у зв`язку з чим в дублікаті 2 не можна було зазначати, що квартира належить їм на праві спільної часткової власності. Крім того, об`єктивних підстав для видачі другого дубліката на квартиру, за викладених у заяві [PERSON] підстав на видачу дубліката, у нього ніколи не було. На час видачі оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру відповідач був малолітнім, та ніколи його не мав, що свідчить про безпідставність видачі дубліката у зв`язку із втратою оригіналу, що свідчить про навмисне надання завідомо неправдивої інформації. Крім того, був підроблений його підпис, та невірно заначено прізвище - « [PERSON] ». До заяви не було надано довіреності від його імені, та надано стару копію паспорта, де відсутнє його фото після виповнення 45 років. Змінився і його підпис. Однак, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація не звернула увагу на вказані обставини, та видала дублікат свідоцтва. Дані обставини свідчать про наявність підстав для визнання дублікату недійсним. При ознайомленні з приватизаційною справою ним виявлено, що [PERSON] звернувся до Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві із неправдивою письмовою заявою від 12.12.2017 року про «утерю» дубліката свідоцтва про право власності на житло від 24.04.2007 року. Викладені обставини працівниками поліції не були перевірені, а його (позивача) пояснення про наявність вказаного дубліката у нього, не були враховані. В висновку від 22.12.2017 року зазначено про те, що дублікат знаходиться у [PERSON] , який надавати його для копіювання та завірення у нотаріуса відмовляється, та рекомендовано звернутись для відновлення відповідних документів за місцем їх видачі, що вважати незаконним. В зв`язку з викладеними обставинами просив постановити рішення, яким визнати підстави, викладені в заяві [PERSON] від 12.12.2017 року на ім`я Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві, та в заяві від 11.01.2018 року на ім`я Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації такими, що не відповідають дійсності. До суду позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його присутності, та прийняття судового рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. В матеріалах справи міститься його відзив на позовну заяву. Представник Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. В матеріалах справи міститься його відзив на позовну заяву. До суду представник Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Відзив на позовну заяву не подавав. Третя особа - [PERSON] до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності та відмову в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Дана позовна заява зареєстрована в Дніпровському районному суді м. Києва 10.12.2019 року. 10.12.2019 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. Ухвалою від 20.12.2019 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 29.01.2020 року від представника Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву. 03.02.2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 05.02.2020 року надійшла відповідь на відзив Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві. Ухвалою від 12.02.2020 року постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадження. 19.02.2020 року надійшла відповідь на відзив [PERSON] 10.03.2020 року позивач подав заяву про нормативне обґрунтування зміни підстав з позовного на окреме та заява про встановлення юридичного факту, в прийнятті якої відмовлено та залишено без розгляду. 26.08.2020 року позивач подав письмові пояснення. 16.09.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В суді встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] , що підтверджено дублікатом свідоцтва про право власності на житло, виданим Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 25.12.2003 року. Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.01.2018 року, [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року, яке залишено без змін апеляційною інстанцією, встановлено порядок користування вказаною квартирою [PERSON] та [PERSON] . По даній справі позивач просить суд визнати підстави викладені у письмовій заяві [PERSON] від 12.12.2017 року на ім`я Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві, щодо втрати ним 08.12.2017 року дубліката свідоцтва про право власності від 25.12.2003 року, такими, що не відповідають дійсності, а тому викладена поліцією у рекомендації від 26.12.2017 року інформація, за наслідками розгляду [PERSON] від 12.12.2017 року про втрату ним 08.12.2017 року дублікату свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, в частині його втрати - не мали місця. З цих підстав вказана рекомендація про необхідність звернутись [PERSON] за отриманням дублікату цього свідоцтва за місцем його видачі є недійною. Позивач просить суд визнати і підстави викладені у письмовій заяві [PERSON] від 11.01.2018 року на ім`я Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Органу приватизації житла щодо видачі йому у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, такими, що не відповідають дійсності, а тому виданий Органом приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням № 43-1/Д від 15.01.2017 року Дублікат свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2013 року на вказану квартиру є недійсним. Позивач обґрунтовує свої вимоги ст.ст. 16 та 215 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). По даній справі позивач просить визнати обставини, які викладені в заявах [PERSON] , на підставі яких Дніпровське управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві та Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла відповідні рішення, такими, що не відповідають дійсності. Однак, жодна норма діючого законодавства України цього не передбачає. Натомість, законодавством передбачено оскарження рішення, дії та бездіяльність посадових осіб, та недійсність правочину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed