Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій з уточненням просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплове енергію за період з 01.12.2006 по 30.06.2014 у розмірі 5165,24 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що на їх обслуговуванні знаходиться будинок на [ADDRESS] та зареєстрована у такій відповідач, яка за користування житлово-комунальними послугами (спожиту теплову енергію) неналежним чином здійснювала плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі. Просить позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представники позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі; дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просять позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач заперечила проти позовних вимог повність. Надала пояснення аналогічні змісту письмових, згідно з яких доводами заперечень проти позову є наступні: відсутність між відповідним ЛКП та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договору про постачання останніми теплової енергії, яку ЛКП отримує та оплачує, а відтак відсутні докази, що такий є постачальником вказаних послуг; відсутні договірні відносини між сторонами; відсутність належних і допустимих доказів розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги; здійснює оплату за фактично отримані послуги централізованого опалення. Просить застосувати строк позовної давності у відповідності до ст.267 ЦК України. У судове засідання третя особа голова ЖБК №235 Михайлів В.В. не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час, місце слухання справи; подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, а тому суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст..ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] у якій зареєстрована, що підтверджено довідкою ЛКП «Під Зуброю» від 27.12.2014 №4187. Відповідний будинок перебуває на обслуговуванні ЛПК «Під Зуброю» (балансоутримувач), яке у визначений будинок та квартиру надає послуги з постачання теплової енергії. У відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувачем будинку - є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавцем - є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником - є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем - фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач є особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який, залежно від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником таких послуг. У відповідності до ст.7 цього Закону, орган місцевого самоврядування має право визначити виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з «Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді», затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 року №60, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно (п.1.4). Відтак, як вбачається із матеріалів справи 08.08.2002 ЛКП «Під Зуброю» укладало з ЛМКП «Львівтеплоенерго» договір №2814/А про постачання теплової енергії в гарячій воді до будинку [ADDRESS], строк дії якого пролонгований на кожний наступний рік, якщо про його припинення не буде письмової заяви однієї із сторін /а.с.22-25 т.1/. У відповідності до умов цього договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго», як теплопостачальна організація, забезпечує постачання теплової енергії для опалення в потрібних обсягах в період опалювального сезону, а ЛКП «Під Зуброю», як споживач, зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Таким чином, в силу наведених вище норм закону та укладеного впродовж спірного періоду між ЛПК «Під Зуброю» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договору на постачання теплової енергії до вказаного будинку, саме ЛКП «Під Зуброю» був виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії до квартир вказаного будинку (обслуговування внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання), а ЛМКП «Львівтеплоенерго» - виробником послуг з постачання теплової енергії та, одночасно, виконавцем цих послуг, але лише в частині постачання теплової енергії до будинку, який знаходиться на балансі ЛКП «Під Зуброю», що відповідає положенню п.9 ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу, а також відповідає наведеній вище нормі ст.19 цього Закону щодо правового статусу балансоутримувача у такому виді правовідносин, а тому доводи відповідача щодо відсутності договору між вищевказаними суб'єктами спростовуються встановленими обставинами справи. Разом із тим, відповідач не виконуючи обов'язки по оплаті наданих послуг за період з 01.12.2006 по 30.06.2014 допустив заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 5165,24 грн. (опалення та приєднане теплове навантаження), що підтверджується представленим позивачем суду розрахунком - відомість про нарахування та оплату послуги, який відповідачами не оспорено. Відповідно до ст.ст.67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 р. №45), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Що стосується двоставкового тарифу на постачання теплової енергії, то згідно з Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою КМУ №955 від 10.07.2006 р., який визначає механізм формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води; двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплопостачання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу, та вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу. Нарахування плати за послуги з централізованого опалення у м.Львові здійснюється на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Львівської міської ради, які були опубліковані. Так, рішення виконавчого комітету ЛМР №107 від 13.02.2009р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.12.2008р. №1433» оприлюднене у газеті «Високий Замок» від 16.02.2009р. №25 (3919). Рішення виконавчого комітету ЛМР №930 від 02.09.2008р. «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання» опубліковано 03.09.2008р. у газеті «Високий Замок» №163 (3812); рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.11.2008р. №1255 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.09.2008р. №930» опубліковано 15.11.2008р. в газеті «Високий Замок» №215 (3864); рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.12.2008р. №1433 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008р. №930» опубліковано в газеті «Львівська газета» №1 (493). При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20.10.2006 р. «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» оскаржувалось в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. в позові про визнання протиправним цього ж рішення відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким визнано протиправним згадане рішення. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 р. скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 р., а постанову Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 р. залишено в силі. Таким чином, тарифи на послуги з централізованого опалення були встановлені рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради, станом на день розгляду справи дані рішення є чинними, у встановленому порядку не скасовані, а згідно ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування є обов'язковими до виконання на відповідній території. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що доводи відповідача щодо неправомірного нарахування оплати за послуги з централізованого опалення є безпідставними. При цьому, відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків ,а тому, відсутність письмового договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг з постачання теплової енергії. Таким чином, ЛКП «Під Зуброю» надавало відповідачу послуги з централізованого опалення, остання її споживала, від її отримання не відмовлялась, тобто між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надається ця послуга, тому вимога про стягнення із відповідачів заборгованості за цю послугу є обґрунтованою. Щодо строку позовної давності, на пропущення якого покликаються відповідачі, то суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). У відповідності до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату послуг з централізованого опалення, відповідач періодично сплачувала за дані послуги, чим визнавала борг, а тому в силу ст.264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним. Відтак, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.57-60 ЦПК України розрахунок позивача не спростовано, а тому з нього на користь позивача підлягає до стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2006 по 30.06.2014 у розмірі 5165,24 грн.. Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.205, 256, 257, 261, 264 ЦК України, ст.67, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: approved