Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду у грудні 2013 року з вимогами, які в порядку ст.31 ЦПК України уточнював (а.с.6568), про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме просить в рахунок погашення заборгованості станом на 04 грудня 2013 року - в розмірі 35\~467,89 дол. США за кредитним договором № ZPDNGR00002249 від 25 квітня 2007 року, укладеного з відповідачем [PERSON], звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Також позивач просить виселити відповідачів та їх дітей, які проживають та зареєстровані у вказаній квартирі, покласти судові витрати на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з яким було укладено вказаний кредитний договір, не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором за яким він отримав кредит в розмірі 15 604 доларів США. Внаслідок невиконання зобовязань за кредитним договором за позичальником утворилася кредитна заборгованість, яка станом на 04 грудня 2013 року становила - 35 467, 89 доларів США. В рахунок погашення цієї заборгованості позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - вказану квартиру та виселити з неї відповідачів та їх дітей. Ухвалою суду (а.с.96) замінено неналежну третю особу по справі - на службу у справах дітей Василівської РДА Запорізької області. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти вимог позивача заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суду пояснив, що він дійсно укладав з банком вказаний вище кредитний договір, отримав кредит в іноземній валюті 15604 дол.США, на ці гроші купив квартиру, яка за договором іпотеки була передана банку в забезпечення виконання умов кредитного договору. До купівлі квартири на отримання кредиту, він продав батьківську квартиру, яка лишилася у спадок йому та брату, гроші поділив з братом. Раніше судом вже винесено рішення суду про стягнення з нього суми боргу за цим кредитним договором, у порядку виконавчого провадження з його пенсії на тепер стягується 20% від її розміру на погашення боргу, більше він платити не може, оскільки має двох дітей, дружина працює, але розмір її заробітку є замалим. Суму заборгованості, яка вказана у позові банком станом на 04 грудня 2013 року визнав. Крім того, свою неплатоспроможність пояснив інфляцією, яку він не міг передбачити, тим, що під час укладення кредитного договору його ввели в оману працівники банку, запевнивши про вигідність для нього в отриманні кредиту. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки він та його сім`я не має іншого житла , крім того, діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У справі є письмові заперечення відповідача [PERSON] (а.с.74-81, 89-90) проти вимог позивача, в яких він вказав, що банк знаючи про існування рішень суду, протиправно поставив собі на меті отримання в подвійному розмірі майнових прав. Крім того, просив застосувати позовну давність щодо заявлених позовних вимог та відмовити в задоволенні позову. До пояснень додав копії: документів про хворобу сина [INFO], свідоцтва про шлюб, зареєстрованого 24 листопада 2006 року; свідоцтв про народження дітей. Відповідач [PERSON], яка була належним чином та своєчасно повідомлена про розгляд справи у судове засідання не зявилася, заперечень проти позову суду не надавала. Причини неявки суду не повідомила. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.169 ЦПК України, у звязку з її неявкою суд не вбачає. Представник третьої особи служби у справах дітей у судове засідання також не зявився, суду надано заяву про розгляд справи без участі представника. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не зявилися. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані суду сторонами докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом . Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржн6иком зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається у первісному обсязі. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору . Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір , за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 15 604 дол. США зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, строком до 23 квітня 2027 року. Копія договору є у справі (а.с.14-16). Отримання вказаної суми підтверджено заявою на видачу готівки, квитанцією, ордером-розпорядженням (а.с.17-18). В цей же день, з метою забезпечення виконання вказаного договору між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого позичальник за кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві власності вказану вище квартиру, площею 46,50 кв.м., копія договору також є у справі (а.с.19-21). Квартира, що є предметом іпотеки була за договором купівлі-продажу куплена [PERSON] також в той же день - 25 квітня 2007 року , копія договору є у справі (а.с.22). При цьому вказані договори іпотеки та купівлі-продажу були укладені за згодою [PERSON] - дружини позичальника, іпотекодавця та покупця [PERSON], про що є вказівки у п.12.5 договору іпотеки та п.7 договору купівлі-продажу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей двох синів 2007 та [INFO], зареєстровані та проживають у квартирі, яка була куплена та передана в іпотеку, що підтверджено довідкою Дніпрорудненської міської ради (а.с.41), довідкою Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (а.с.43), довідкою про склад сім`ї (а.с.44). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08 вересня 2009 року у справі №2-820\\09 (а.с.51-52), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2009 року (а.с.53-55) в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на ту ж квартиру та виселення сім`ї [PERSON] з квартири, мотивованого наявною поточною заборгованістю по тому ж кредитному договору станом 04 лютого 2009 року в сумі 13,49 дол.США - було відмовлено. Це судове рішення було мотивовано тим, що обраний на той час спосіб порушеного права позивачем, не був еквівалентним обєму порушених прав, а задоволення позовних вимог, у тому випадку, було б несправедливим. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 червня 2010 року у справі № 2-1236/2010 (а.с.56) позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] були задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за тим же кредитним договором , яка станом на 19 квітня 2010 року становила 15989,10 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 19 квітня 2010 року становило - 133312 грн. 68 коп. Рішення набрало законної сили 25 червня 2010 року. У судовому засідання представник позивача та відповідач [PERSON] цю обставину не оспорювали та пояснили суду, що за цим судовим рішенням ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області проводиться примусове стягнення з пенсії боржника на погашення стягнутої судом суми боргу, проте ця сума не погашена. Стягнення з [PERSON] боргу за цим рішенням суду підтверджено наявними у справі відомостями про відрахування з пенсії відповідача (а.с.38). Розмір заборгованості за кредитним договором станом на 04 грудня 2013 року у розмірі 35 467,89 доларів США , яка складається з наступного : 12445,46 дол. США заборгованість за кредитом; 8118,88 дол.-США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1516,07 дол.США заборгованість по комісії; 11668,73 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання; штрафи відповідно до умов договору: 31,29 дол.США фіксована частина штрафу; 1687,46 дол.США процентова складова штрафу. Вказаний розмір заборгованості підтверджено розрахунком, наданим позивачем (а.с.115-122), який відповідачем не оспорювався. З розрахунку заборгованості вбачається, що прострочення платежів відповідач допускав з серпня 2008 року, потім сплачував платежі та погашав прострочену заборгованість, а з 27 січня 2009 року має прострочення платежів з наростанням заборгованості. Вказаний розмір заборгованості та факт порушення зобовязань за кредитним договором в частині сплати коштів на погашення кредиту, не в тих розмірах, які були передбачені кредитним договором - відповідач [PERSON] визнав у судовому засіданні. Таким чином, через неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором , відповідно до ч. 1 ст. , ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель позивач у цій справі, має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо застосування строків позовної давності, про що відповідач подавав суду заяву, з врахуванням того, що банк вже двічі звертався до суду з позовними заявами як про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і про стягнення заборгованості в грошовому вигляді, вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним боргу а саме часткова сплата заборгованості відповідачем і на теперішній час в розмірі, що не покриває прострочену заборгованість, про що сторони давали пояснення суду, відповідно до положень ст.264 ЦК України, суд не вбачає підстав стверджувати, що позивачем такий строк пропущений. Відповідно до положень п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на який посилався відповідач як на підставу для відмови в задоволенні вимог позивача, протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовуєтьсяяк місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», обов'язковою умовою застосування цього закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність у нього іншого нерухомого майна. Ст.3 цього ж Закону передбачено, що його дія обмежена в часі та він втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6 - 57 цс 15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. На теперішній час цей Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є діючим, інший закон, на підставі якого цей закон втратив би чинність - законодавцем не прийнятий. Крім того, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено припинення іпотеки, а передбачено лише заборону примусового стягнення нерухомого майна. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусове стягнення на майно має місце на стадії примусового виконання рішень суду в межах виконавчого провадження. Таким чином, посилання відповідача [PERSON] на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як на підставу відмови в задоволенні позову є помилковим, викликаним невірним трактуванням юридичних норм відповідачем. Наявність рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 червня 2010 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка станом на 19 квітня 2010 року становила 15989,10 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 19 квітня 2010 року становило - 133312 грн. 68 коп. та виконання цього рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» не позбавляє права позивача звертатися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідач продовжує порушувати свої зобовязання за кредитним договором, прострочену заборгованість не погасив. Ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, право іпотеко держателя, за рішенням суду, на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Ст. 39 цього ж закону встановлює порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду . Зокрема, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 8 цього Закону; … початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Ст.40 ч.1 цього ж Закону встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Оскільки розмір наявної станом на 04 грудня 2013 року заборгованості - становить 35467,87 дол.США, що більше ніж в два рази перевищує розмір отриманого відповідачем [PERSON] кредиту, тому допущене боржником за кредитним договором та одночасно іпотекодавцем, порушення основного зобов'язання, завдає збитків іпотекодержателю позивачу у цій справі та змінює обсяг його прав. Таким чином, позовні вимоги, заявлені у цій справі є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів в рівних частинах. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved