Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій вказує, що 14.05.2012 року він уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 47214-289 «Класичний USD», згідно умов якого ним були внесені готівкою в касу Банку грошові кошти в сумі 3000 доларів США. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 14.05.2012 року по 19.05.2013 року. В свою чергу відповідач зобов'язався щомісяця, починаючи з 14 числа, виплачувати йому відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 9,50 % річних. Додатковою угодою до вказаного договору банківського вкладу, сторони збільшили розмір відсотків, які повинен сплатити банк позивачу з 19.05.2013 року до 10 % річних та продовжили термін зберігання внеску до 24.05.2014 року. 21.03.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому суми банківського вкладу після закінчення терміну зберігання внеску. Також, 21.05.2014 року позивач повторно надіслав на адресу відповідача аналогічну заяву. Але до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу у розмірі 3000 доларів США. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу у розмірі 3000 доларів США, суму відсотків нарахованих на період зберігання внеску за договором у розмірі 123,29 доларів США, відповідно до ст. 625 ЦК України три відсотки річних за період з 25.05.2014 року по 03.07.2014 року у розмірі 10,27 доларів США, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2487,60 грн. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, неодноразово надавав суду заяви з проханням відкласти розгляд справи, але доказів підтверджуючих поважність причин неявки в судове засідання суду не надав, заперечень проти позову також суду не надав. При таких обставинах, зі згоди представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. Стаття 1060 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Так, у судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2012 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «КБ «Промекономбанк» був укладений договір банківського вкладу № 47214-289 «Класичний USD», сума вкладу становить 3000 доларів США. Термін зберігання внеску становить 370 днів, тобто з 14.05.2012 року по 19.05.2013 року (а.с.4). За умовами договору (п.3.1.3) банк зобов'язується щомісяця, починаючи з « 14» числа виплачувати вкладнику відсотки, нараховані на поточний залишок внеску, у розмірі 9,50 % річних. Додатковою угодою до вказаного договору банківського вкладу, сторони збільшили розмір відсотків, які повинен сплатити банк позивачу з 19.05.2013 року до 10 % річних та продовжили термін зберігання внеску до 24.05.2014 року. На виконання умов договору позивач передав готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 3000 доларів США, що підтверджується копією квитанції № 19545 від 14.05.2012 року (а.с.5). Відповідно до п. 3.1.4 Договору відповідач зобов'язався виплатити позивачу суму внеску і відсотки, нараховані на внесок на першу вимогу позивача на умовах даного Договору. 21.03.2014 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про повернення йому суми банківського вкладу після закінчення терміну зберігання внеску. Також, 21.05.2014 року позивач повторно надіслав на адресу відповідача аналогічну заяву. Однак, всупереч умовам договору банківського вкладу та вимогам чинного законодавства України, відповідач умови кредитного договору не виконує, суму банківського вкладу позивачу не повернув та не сплатив відсотки за вказаним договором. Згідно розрахунку наданого позивачем, сума відсотків за вказаним договором банківського вкладу складає 123,29 доларів США, 3 відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання - 10,27 доларів США. При таких обставинах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму банківського вкладу у розмірі 3000 доларів США, суму відсотків за вказаним договором банківського вкладу у розмірі 123,29 доларів США, 3 відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 10,27 доларів США. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, розмір витрат на правову допомогу у розмірі 2487,60 грн., які позивач просить стягнути суд вважає завищеними, оскільки як вбачається з матеріалів справи представник позивача [PERSON] була присутня у судовому засіданні лише 5 хвилин, а витрати пов'язані із оформленням повноважень представника позивача (посвідчення у приватного нотаріусу довіреності на ведення справ в суді та сплата комісії банку за її посвідчення) не відпостяться до витрат на правову допомогу. Тому суд вважає можливим, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі ст.ст. 525, 526, 536, 1058, 1060 ЦК України,

Outcome: partial