Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. В період з 15.08.1996 р. по 06.11.2015 р. він проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 р. по 27.01.2016 р. - в Національній поліції. 24.03.2016 р. за результатами відповідного огляду позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, ступінь втрати працездатності - 70%, причина - захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Відповідачем було відмовлено у виплаті грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 р. таку відмову визнано протиправною та зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 р. При цьому судом було встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а відповідач мав обов`язок виплатити одноразову грошову допомогу в порядку та строки, передбачені законом. З огляду на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату одноразової грошової допомоги 06.05.2016 р., відповідно до Порядку № 4 висновок про призначення такої допомоги мав бути підготовлений - 06.06.2016 р. та наказ про виплату мав бути винесений - 21.06.2016 р. Фактично грошове зобов`язання було виконано 01.11.2018 р. - виплачено суму у розмірі 158 580,00 грн., а тому має місце прострочка виконання грошового зобов`язання з 22.08.2016 р. по 01.11.2018 р. Зважаючи на наведене, позивач просить суд з урахуванням положень ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі10 453,25 грн. та інфляційні втрати у розмірі 49 159,80 грн. 23.01.2019 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву де зазначено наступне. Головне управління Національної поліції в Київській області вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані. Виплата одноразової грошової допомоги була здійснена. Проте, така виплата здійснюється відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС № 4 від 11.01.2016 р., отже станом на 05.05.2016 р. позивач не мав права на отримання такої допомоги. Про неможливість вказаної виплати позивача було повідомлено листом від 01.06.2016 р. за № 29/ч-290, листом № 99/ч-553 від 07.06.2017 р. . Фактично право на отримання одноразової грошової допомоги виникло 08.06.2017 р. в результаті внесення змін до ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», де було змінено та доповнено причинно - наслідковий звв`язок отримання інвалідності, а саме зміни у п. - слова «служби в поліції» замінено словами «служби в органах внутрішніх справ або поліції». На виконання постанови Київського адміністративного суду від 05.07.2018 року позивачу було перераховано грошові кошти у розмірі 158 580,00 грн. Від позивача надійшли додаткові пояснення. [PERSON] зазначив, що доводи відповідача спростовуються позицією Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16.05.29018 р. у справі № 686/21962/15-ц, у постанові від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17. Крім того позивач вказав, що навіть після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції Головне управління виконало своє зобов`язання лише 02.11.2018 р. Також від позивача [PERSON] в адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції у Київській області просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши доводи представника відповідача дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується представником відповідача, що 27.01.2016 року наказом № 22 о/с від 26.01.2016 р. [PERSON] був звільнений з Національної поліції у запас з посади інспектора Рокитнянського відділу ГУНП в Київській області у зв`язку із хворобою. Як свідчать матеріали справ, 06.05.2016 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. 01.06.2016 р. Головним управлінням було відмовлено позивачу у задоволенні заяви у зв`язку із відсутністю підстав для виплати одноразової грошової допомоги на час звернення. Не погоджуючись з таким рішенням [PERSON] звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з відповідним позовом, який було задоволено 07.02.2017 року та зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про міліцію» та постанови КМУ № 850 від 21.10.2015 року. Рішенням Київського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління щодо розгляду заяви позивача та зобов`язано відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги [PERSON] як інваліду ІІ групи захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та прийняти відповідне рішення за його заявою від 06.05.2016 року. Як свідчать матеріали справи 07.06.2017 р. відповідач відмовив у задоволенні прохання позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що було оскаржено [PERSON] в судовому порядку. Так, 05.07.2018 року Київським апеляційним судом за результатами розгляду апеляційних скарг [PERSON] , Головного управління Національної поліції в Київський області на рішення Таращанського районного суду Київської області від 23.03.2018 р. у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області про, третя особа. яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, апеляційні скарги було задоволено частково. Рішення Таращанського районного суду Київської області від 23.03.2018 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності а розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 4 від 11 січня 2016 року. Так, колегією суддів зазначено, що остання погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Також колегією суддів казано на те, що аналіз норм чинного законодавства України, що регулюють спірні відносини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону № 580-VІІІ та у зв`язку із цим позивачу підлягає нарахуванню та виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом № 580- VІІІ, а не Законом № 565-ХІІ, оскільки підстави для її виплати виникли у позивача під час проходження служби поліцейського. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, що [PERSON] мав право на отримання одноразової грошової допомоги, а відповідно Головне управління Національної поліції в Київській області зобов`язаний був її виплатити в порядку та строки, передбачені законодавством. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В свою чергу ч. 3 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду висловлені у постанові від 11.04.2018 р. у справі № 758/1003/15-ц, у постанові від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що представником відповідача не доведена та обставина, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло 08.06.2017 року, як це зазначено у відзиві. Так, в судовому засіданні встановлено, що заяву про виплату одноразової грошової допомоги позивачем подано 06.05.2016 року, виплата відбулась 02.11.2018 р. Не заперечувалась в судовому засіданні представником відповідача та обставина, що враховуючи положення Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 р., останнім днем виплати допомоги, а отже виконання грошового зобов`язання є 21.08.2016 р. Таким чином, і даний період не спорювався представником Головного управління Національної поліції в Київській області, прострочення виконання грошового зобов`язання є 22.08.2016 р. по 01.11.2018 року. Приймаючи рішення щодо суми стягнення відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за можливе покласти в основу рішення розрахунок наданий [PERSON] , правильність якого було перевірено під час розгляду справи. Зважаючи на викладене, на користь [PERSON] з віподвідача підлягає стягненню сума у розмірі 10 453,25 грн. - 3% річних тв. 49 159,80 грн. - інфляційні втрати. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved