Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що з 29 вересня 1990 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. Сімя не склалася через різні сімейні та життєві цінності, мають різні погляди на життя та не розуміють один одного. Сторони не ведуть спільного господарства та разом не проживають з жовтня 2017 року. Позивач вважає, що сімя розпалась остаточно, майновий спір між сторонами відсутній. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 29 вересня 1990 року Виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 54. Стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір в розмірі 704,80 грн. Позивач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просив цивільну справу розглянути в підготовчому засіданні за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити (а.с. 13). Відповідач також надала суду заяву, в якій просила справу розглянути в підготовчому засіданні за її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 14). В звязку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~ Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши докази по справі, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 29 вересня 1990 року Виконавчим комітетом Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 54, дошлюбне прізвище відповідача «Полукарова», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Позивач стверджує, що спільно з відповідачем не проживають з жовтня 2017 року, про що не заперечувала відповідач, надавши заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у звязку із чим шлюб, зареєстрований між сторонами, повинен бути розірваний. З урахуванням думки відповідача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Нечит». Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним судового збору, в розмірі 352,40 гривень, а інша частина в розмірі 352,40 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved