Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за депозитним договором, в якому просив стягнути з АТ «Банк Фінанси та Кредит» на його користь 2000,0 доларів США. В обґрунтування позову посилався на наступні обставини. Між сторонами - [PERSON] та відповідачем - 18 грудня 2014 року укладений договір банківського строкового вкладу (депозиту) № 328823/108148/5-14 «Класік» в іноземній валюті на суму 2000,0 доларів США до 18 травня 2015 року. Позивач 05 травня 2015 року звернувся до банку з метою повернення внесених коштів по закінченню строку дії договору, проте відповідач свої зобов'язання з повернення суми депозиту не виконав. До сьогоднішнього дня позивач не отримав своїх коштів, з огляду на що звернувся до суду за захистом своїх інтересів. В судове засідання з'явився представник відповідача, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їхньому задоволенні. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено шляхом підписання договору-заяви №328823/108148/5-14 договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в іноземній валюті. Згідно з пунктом 1 вказаного договору-заяви вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок 2630.1.069650.001 у сумі 2000,0 доларів США на строк з 18 грудня 2014 року до 18 травня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті (надалі - Основні умови). Відповідно до пункту 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,50 %. Нарахування відсотків здійснюється банком в порядку, визначеному п. 4.1.3. Основних умов. Капіталізація процентів нарахованих на вклад не проводиться. Крім того, в п.6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного в п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Відповідно до п.5.2. Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Вказану письмову вимогу вкладник зобов'язаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий - повертається вкладнику з відміткою банку про отримання письмової вимоги. У встановлений термін позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, про що свідчить відповідна копія, з якої вбачається, що спосіб отримання вкладу за волевиявленням позивача мав відбутися саме у готівковій формі. Відповідно до п.6.3.2. Основних умов, банк зобов'язаний при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок. Втім, відповідачем жодних дій по поверненню депозитного вкладу та відсотків не здійснено. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За правилом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст.ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи наведені вище положення закону, у відповідача виник обов'язок щодо повернення вкладу у зв'язку зі спливом встановленого договором-заявою №328823/108148/5-14 від 18 грудня 2014 року строку, проте відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Правилом частини 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). До змісту зобов'язання входить право вкладника на одержання вкладу на першу вимогу. Невиконання банком цього зобов'язання у терміновому та дієвому порядку свідчить про порушення банком взятого на себе зобов'язання в цілому. Позивач за будь-яких умов, вправі вимагати від банка виконання зобов'язання в натурі, у спосіб, що б мав забезпечити право отримати вкладені ним кошти та розпорядитися ними на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує зі змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, визначеній у договорі банківського вкладу - у доларах США. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із абз.3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором, не суперечить чинному законодавству України. Отже, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача щодо повернення суми вкладів у загальному розмірі 2000,0 доларів США. Враховуючи, що позивач визначив в якості підстави позову положення усього ЦК України, суд має задовольнити його частково, виклавши в цьому рішенні ті правові підстави, що надають позивачу право вимагати в суду задовольнити його вимоги. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 441,47 гривень (оскільки сума боргу на день ухвалення рішення в гривневому еквіваленті складає 44147,0 гривень).

Outcome: approved