Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ [PERSON] під час виконання своїх службових обов»язків 30.05.2014 року, 30.07.2014 року, 13.08.2014 року відвідував його будинок по вул.Щаслива, 9 у с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області по виконавчому провадженні щодо його сина [PERSON] Даний державний виконавець поводив себе всупереч ЗУ «Про виконавче провадження», які виражалися у проникнення до інших приміщень його будинку поза межами приміщення, яке у будинку займає боржник, включення до акту опису й арешту майна боржника окремих речей, які перебувають поза межами приміщення, яке займає боржник та які не є власністю боржника, та відсутність при проведенні опису й арешту майна понятих. На його неодноразові прохання не чинити беззаконня в його будинку та заклики до дотримання Закону, відповідач не реагував та зазіхав на майно, яке нажито ним та його дружиною важкою працею протягом багатьох років перебування у шлюбі. Незаконність дій останнього встановлено постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 року, яка набрала законної сили16.03.2015 року. Моральну шкоду оцінює у розмірі 6200 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити. Представник відповідача ВДВС Тисменицького РУЮ в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що відповідно до цивільного позивач зобов»язаний довести у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами він підтверджується. Проте, останнім не надано жодних доказів на підтвердження того, в чому проявилася моральна шкода. Крім того, позивачем не доведено причинного зв»язку між діями державного виконавця та результатом у вигляді моральної шкоди. Таким чином, останній обґрунтував моральну шкоду виключно словами, при цьому не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідний розмір компенсації. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що відповідач ВДВС Тисменицького РУЮ не обслуговується та не має відкритих рахунків у головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. Крім того, зазначив, що позивачем не надано належного належного та допустимого доказу, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідний розмір компенсації. Просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 року, яка залишена без змін згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2015 року, визнано неправомірними дії відповідача, які вчинені ним 13.08.2014 року у час його присутності у будинку позивача. Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відовідач спричинив позивачу моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в тому, що він переніс психічне потрясіння, яке виразилася у тому, що у його власному будинку відповідач вривався у майно, яке не належало боржнику, а є власністю позивача та його дружини. Крім того, в моральних стражданнях суд враховує і ті обставини, що позивач повинен був за захистом своїх прав звертатися до суду. Однак беручи до уваги тяжкість, глибину та тривалість моральних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позов слід задоволити частково. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України та

Outcome: approved