Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Туіл Салуа про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачкою 06.02.2018 укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 26. Від шлюбу подружжя дітей не мають. Із відповідачкою шлюбні відносини фактично припинено в березні 2018 р. через неспівпадіння характерів, життєвих інтересів, відсутність взаємопорозуміння, стали виникати конфлікти. Між ними відсутнє почуття кохання та душевної привязаності один до одного, стали чужими людьми. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Просить суд шлюб розірвати. Ухвалою судді від 27.06.2018 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді від 18.10.2018 визнано обовязковою явку позивача у судове засідання. У судове засідання позивач не зявився, представник позивача [PERSON] подав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі позивача [PERSON] на підставі того, що останній знаходиться на стажуванні у Франції та не зможе зявитися у судові засідання, та без участі представника позивача, просять суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з цим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та Туіл Салуа перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.02.2018 Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 26, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 210117 від 06.02.2018. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено позов про розірвання шлюбу у звязку із різними поглядами на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства, постійними сварками, втратою почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. За положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом, є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання відповідно до ст. 105 СК України. Статтею 55 СК України закріплено обовязок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 24\~СК Українивизначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Статтею 111 СК України передбачено вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Водночас у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 зауважено, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи та надання сторонам строку на примирення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзив на позов не надала, отже проти розірвання шлюбу не заперечила, судом заходи до примирення подружжя не вживались. Також суд вважає, що за таких обставин відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, так як подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, фактично шлюбні відносини між подружжям припинені ще з березня 2018 року.

Outcome: approved