Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої суму боргу за договором позики в розмірі 271 100 грн. Позов мотивує тим, що відповідачем було одержано від нього у борг 10000 доларів США, що підтверджується договором позики від 27.08.2015 року, в якому остання зобов'язується повернути борг до 27.08.2017 року. Однак свого зобов'язання досі не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 271 100 грн. (що є еквівалентом 10 000 доларів США станом на 08 лютого 2018 року. А також просив стягнути понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та дав аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що позивач є її сином, і вона дійсно позичила в нього 10 000 доларів США, однак 5 000 тисяч повернула йому, розписки про повернення частини боргу не брала, просто залишила кошти в квартирі сина. Зазначила, що даний договір укладала з сином, щоб спонукати свою подругу, якій позичала гроші швидше повернути борг, щоб подруга розуміла, що це не її особисті кошти.Позов визнає частково в межах 5 000 тисяч доларів США. Представник відповідача - [PERSON] відносно задоволення позову в повному об'ємі заперечив, підтримав пояснення відповідача та просив задовольнити позов частково. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з копії договору позики грошових коштів від 27.08.2015 р., відповідачем було одержано в борг від позивача 10 000 доларів США, які остання зобов'язувалась повернути до 27.08.2017 року, однак свого зобов'язання, як випливає із пояснень позивача - досі не виконала. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з договору позики борг відповідачем мав бути повернутий до 27.08.2017 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, одна відповідачем він так повернутий і не був. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про часткове погашення боргу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та дослідження матеріалів справи. Враховуючи, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повертає, однак зобов'язаний повернути, а саме грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов'язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку, оскільки спірні правовідносини між сторонами тривають. Згідноч.1 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно доч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України гривня. Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. А отже, відповідач як боржник по зобов'язанню за договором позики від 27.08.2015 р., повинен сплатити суму позики на користь позивача у розмірі 271 100 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 2711 грн. судового збору. .

Outcome: approved