Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третіх осіб про заборону використання квартири [ADDRESS] під магазин для здійснення торгівлі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач будучи власником квартири [ADDRESS], на сьогоднішній день використовуючи її без переведення в нежитловий фонд під торгівлю товарами ритуальної атрибутики, порушує його права, як органу місцевого самоврядування, до компетенції якого входить контроль за діяльністю на території міста об'єктів торговельного і іншого обслуговування, повноваження з видачі дозволів на ведення відповідної діяльності. Так зазначив, що дійсно раніше наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури від 19.10.2007 року №612 було надано відповідачу дозвіл на використання квартири в нежитлових цілях, а розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.12.2008 року №1257 надано дозвіл на реконструкцію вказаної квартири під магазин-салон з влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору. Однак такі дозволи надавалися з умовою не використання [PERSON] квартири під ритуальні послуги. А тому після виявлення факту недотримання відповідачем зазначених умов, беручи до уваги численні скарги мешканців будинку [ADDRESS], виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийнято рішення від 23.12.2011 року №1073 про скасування п.1.10 наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури від 19.10.2007 року №612, а іншим рішенням від 10.01.2014 року скасовано розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.12.2008 року №1257. Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15.10.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.12.2012 року, [PERSON] зобов'язано використовувати квартиру за її призначенням, як житлове приміщення. Однак, на сьогоднішній день відповідач не виконує рішення суду, без відповідних дозволів, в порушення прав інших співвласників будинку, надалі в квартирі здійснює торгівлю товарами ритуальної атрибутики, а саме трунами, вінками, хрестами тощо, що мають специфічний запах. Розміщає на вхідних дверях вивіску «Ритуальні послуги». Продовжуючи вчиняти такі незаконні дії, вона завдає шкоди правам інших співвласників будинку, порушує законні інтереси позивача, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача Піскун А.Й. позовні вимоги підтримала з аналогічних підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 18.12.2014 року та 21.01.2015 року відносно позову заперечив, суду пояснив, що позивач Департамент економічної політики Львівської міської ради є неналежним позивачем у справі, оскільки відповідно до наданих йому повноважень не наділений компетенцією щодо перевірки законності експлуатації громадянами житлового фонду чи звертатися із позовами про заборону господарської діяльності. Уповноважений на це орган - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, уже зверталася із аналогічними позовними вимогами до суду, зокрема вимагала у відвідача використовувати належну їй на праві власності квартиру, як житло, і в цій частині є рішення суду про задоволення позову, яке набрало законної сили. В той же час відносно іншої позовної вимоги про заборону здійснення відповідачем підприємницької діяльності в сфері торгівлі ритуальними послугами, адміністрація від позовних вимог відмовилася. Таким чином вважає, що позов є безпідставним, і ставлячи питання про заборону використання квартири для торгівлі позивач фактично у незаконний спосіб намагається заборонити відповідачу здійснювати підприємницьку діяльність, порушуючи її право на підприємництво. Більш того вважає, що позовні вимоги заявлені поза межами цивільно-правових відносин, і підпадають під характеристику адміністративно-правових або господарських відносин. Стосовно отримання дозволу на здійснення торгівлі в межах житлової квартири його довірителькою, то вважає, що жодними нормами чинного законодавства України не передбачено обов'язку відповідача отримувати такі дозволи, чи їх погодження із позивачем. В той же час переконаний, що ст. 6 ЖК України передбачено обмеження лише на ведення промислової діяльності в об'ємі житлового фонду, такі обмеження не поширюються на ведення торгівлі в межах житлових приміщень, а відтак діями відповідача жодні права інших осіб та законні інтереси органів влади не могли бути порушені. У зв'язку із наведеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В останнє судове засідання 22.01.2015 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку при оголошенні перерви в судових дебатах 21.01.2015 року, оскільки він виступив у судових дебатах і про розгляд справи повідомлений, суд завершив розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Сачала І.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, підтримала позицію позивача, суду доповнила, що при зверненні до районної адміністрації про надання дозволу на переобладнання квартири під магазин, [PERSON] надавала письмове зобов'язання, що не буде використовувати приміщення квартири під торгівлю ритуальними послугами. Однак взятого на себе зобов'язання не дотрималася, у зв'язку із чим, а також тим, що інші мешканці в будинку [ADDRESS] постійно скаржаться про порушення їхніх прав такою торгівлею, згодом наданий розпорядженням адміністрації дозвіл був скасований виконавчим комітетом Львівської міської ради. Крім цього був скасований наказ Департаменту житлового господарства про надання відповідачу дозволу на використання квартири під не житло. Також рішенням суду, а також ухвалою про роз'яснення рішення суду відповідача зобов'язувалося відповідача використовувати належну їй квартиру, як житлове приміщення. Оскільки на сьогоднішній день відповідач використовує своє майно не за цільовим призначенням, порушує права та законні інтереси позивача та третіх осіб, вважає, що позов підлягає до задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 21.01.2015 року підтримав позовні вимоги, пояснив, що являється мешканцем квартири [ADDRESS]. Зазначив, що діями відповідача, що полягають у здійсненні торгівлі ритуальними послугами в приміщенні квартири цього ж будинку порушуються його права та інших мешканців, оскільки товари, які реалізовуються відповідачем мають специфічний запах. Крім цього здійснення торгівлі предметами для похорону здійснюється за часту до пізньої ночі та по святах. Громадяни часто приходять за товаром вночі, загружають продукцію, гримають, порушується спокій всіх мешканців. Оскільки вказані обставини негативно впливає на самопочуття мешканців будинку, а також на усталений режим побуту, просить позовні вимоги задоволити. В останнє судове засідання 22.01.2015 року третя особа не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку при оголошенні перерви в судових дебатах 21.01.2015 року. Інші треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.01.2014 року №05 (а.с.6) скасовано розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 26.12.2008 року №1257 про надання дозволу на реконструкцію квартири [ADDRESS] під магазин-сало з влаштування дверного прорізу на місці віконного отвору та встановлення котла опалення. Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15.10.2012 року (а.с.9-10), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.12.2012 року (а.с.11-12), задоволено позови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], зобов'язано [PERSON] використовувати квартиру [ADDRESS] за призначенням, як житлове приміщення. Ухвалою суду від 07.06.2013 року відповідачу роз'яснено рішення суду від 15.10.2012 року, що квартира [ADDRESS] відноситься до житлового фонду, яку слід використовувати для забезпечення житлових потреб власника. Використання житла є цільовим. Тому власник житлової квартири має право іі використовувати для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати для промислового виробництва ст. 383 ЦК України. Надання приміщення у житловому будинку для потреб промислового характеру забороняється - ст.6 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач [PERSON] використовує належну їй на праві власності житлову квартиру [ADDRESS] для торгівлі предметами ритуальних послуг: трунами, вінками, хрестами тощо. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім цього, ст.6 ЖК України визначає, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Таким чином, вказаними нормами закону закріплено найважливіше право власника будинку, квартири - використовувати квартиру або будинок для власного проживання або проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Даному праву кореспондує обов'язок власника використовувати житло лише за цільовим призначенням, тобто неможливість використання житла для промислового виробництва та інших цілей, не пов'язаних із проживанням у ньому. Виходячи з наведеного суд вважає, що у випадку недотримання положень ч.1 ст.383 ЦК України і не виконання обов'язку власника використовувати житло лише за цільовим призначенням, що веде до порушення прав інших власників, у відповідності до положень ст.16 ЦК України суд вправі припинити такі дії. В судовому засіданні представник відповідача заперечуючи позовні вимоги посилався на одну із обставин, що нормами чинного законодавства чітко передбачено заборону використання житлових приміщень виключно для промислового виробництва, а оскільки торгівля предметами ритуальних послуг до такого виду діяльності не належить, вважає, що в діях його довірителя відсутні порушення норм закону. Проте з такими доводами сторони відповідача суд не може погодитися. Так у відповідності до основних принципів здійснення права власності, закріплених статтею 319 ЦК України, зокрема визначених частинами 4 та 5 названої статті, власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. З наведених правових норм вбачається, що відповідач [PERSON], як власник квартири в будинку [ADDRESS], хоча і будучи наділеною у відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України правом володіння, користування та розпоряджання майном на власний розсуд, проте здійснювати своє право зобов'язана у такий спосіб, щоб це не завдавало шкоди правам, свободам та гідності іншим громадянам, в тому числі мешканцям та співвласникам будинку [ADDRESS], а також інтересам суспільства, в даному випадку територіальної громади м. Львова, а в силу положень ч.1 ст.383 ЦК України вона має право лише для використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Як пояснив в судовому засіданні третя особа [PERSON], розташуванням в приміщенні квартири [ADDRESS] магазину з якого здійснюється торгівля предметами ритуальних послуг порушуються його та інших мешканців житлові права не забезпечуються нормальні умови проживання, оскільки предмети ритуальних послуг мають специфічний запах, їх вільне рекламування перед будинком, загрузка розгрузка, придбання громадянами, створює незручності мешканцям інших квартир, негативно впливає на їх настрій, самопочуття, викликає пригнічення та нервозність. Крім цього переконаний, що щоденне споглядання предметів ритуальних послуг, зокрема трун та надмогильних вінків впливає на психологічний стан мешканців будинку, зокрема його, у зв'язку із чим вони категорично заперечують щодо можливості здійснення такого виду торгівлі відповідачем з приміщення вказаної квартири. Факт відсутності згоди мешканців будинку на здійснення торгівлі предметами ритуальних послуг відповідачем із приміщення квартири [ADDRESS] і оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №/1312/2352/2012 в межах провадження якого третіми особами [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявлявся самостійний позов про зобов'язання [PERSON] використовувати належну їй квартиру, як житло, який задоволений рішенням суду від 15.10.2012 року. За таких обставин суд приходить до переконання про те, що відповідач [PERSON] не дотримується положень ст. 383 ч.1 ЦК України, яка визначає цільове призначення квартири - забезпечення житлових потреб її власника та членів його сім'ї, використовуючи житло для торгівельної діяльності предметами ритуальних послуг - не забезпечує таких цілей, створює перешкоди для належних умов проживання інших мешканців житлового будинку [ADDRESS], чим завдає шкоди охоронюваним законом правам цих осіб, морально-етичним засадам суспільства, а тому позовні вимоги є підставними і їх слід задоволити шляхом заборони використовувати приміщення квартири під магазин для здійснення торгівлі. Судові витрати покласти на відповідача. При цьому суд не погоджується із позицією представника відповідача, що у такий спосіб порушуються права відповідача на підприємництво та фактично накладається заборона на зайняття нею підприємницькою діяльністю, оскільки така заборона стосується лише здійснення торгівлі із конкретного приміщення, що перебуває у власності відповідача, а не здійснення відповідачем підприємницької діяльності в цілому. Також суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача і в тому, що позовні вимоги заявлені не належним позивачем виходячи з такого. Відповідно до п.п. 2 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв'язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства. У відповідності до п.26,27,28 Розділу VIII Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2010 року №3704 до повноважень Департаменту економічної політики Львівської міської ради віднесено оформлення і надання, призупинення та анулювання дозволів на розміщення об'єктів стаціонарної (у тому числі малих архітектурних форм) і пересувної мережі з надання торговельних та побутових послуг населенню, об'єктів ресторанного і ринкового господарства. Координація діяльності на території міста підприємств та об'єктів торговельного і побутового обслуговування, ресторанного та ринкового господарства всіх форм власності, здійснення заходів щодо оптимізації їх мережі. Контроль за технічним станом, використанням та утриманням об'єктів нерухомого майна всіх форм власності, що належать до компетенції департаменту, підготовка проектів рішень виконавчого комітету та ухвал міської ради про скасування виданих дозволів на експлуатацію об'єктів у разі виявлення порушень встановлених правил інших вимог законодавства України. За таких обставин суд вважає, що Департамент економічної політики як виконавчий орган Львівської міської ради, є наділений повноваженнями ведення контролю за розміщенням та діяльністю закладів торгівлі розташованих на території м. Львова, і у випадку виявлення внаслідок такої діяльності порушень прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, вправі реагувати на ці порушення у передбачений Законом спосіб, в тому числі і шляхом пред'явлення позовів про припинення цих порушень.

Outcome: approved