Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, що завдана скоєнням ДТП та з урахуванням уточненої позовної заяви від 07 лютого 2020 року просив стягнути з останнього 236899 гривень 97 копійок та сплачений судовий збір у загальному розмірі 2368 гривень 99 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 09 березня 2018р. о 11 год. 15 хв. громадянин [PERSON] керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRI», д/н [NUMBER] , в м. Одесі по вул. Розкидайлівській, біля будинку 18 виїхав на перехрестя не надавши перевагу у русі автомобілю «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, здійснив зіткнення з останнім, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеса по справі № 522/5530/18 від 24.04.2018р. визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент скоєння дорожньо - транспортної пригоди, у [PERSON] не було полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим [PERSON] 10.03.2018р. подав до МСТБУ повідомлення про ДТП, та 15.05.2018р. заяву про здійснення регламентної виплати. Також, за заявою Позивача (представника за дорученням), було замовлено та проведено незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, що було причинено власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] . За результатами проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, що було причинено власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] , був складений Звіт №03-071 від 19.04.2018р. спеціаліста - оцінщика по визначенню вартості матеріального збитку, ФОП [PERSON] , відповідно до якого було встановлено, що власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» державний номерний знак [NUMBER] , було заподіяно матеріального збитку, в результаті аварійного пошкодження автомобіля, у розмірі 336 899,97 грн. (триста тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень, 97 копійок.). З 2016 року встановлено що у випадку заподіяння шкоди майну потерпілих, в межах яких МТСБУ здійснює регламентні виплати,розмір страхової суми не перевищує 100 000,00 грн. МСТБУ здійснило регламентовану виплату у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) на користь потерпілої особи [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 1153573. Таким чином, потерпілій особі [PERSON] відшкодовано лише частину завданих матеріальних збитків в розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень), а відповідно до Звіту №03-071 від 19.04.2018р. спеціаліста - оцінщика по визначенню вартості матеріального збитку, такі збитки складають 336 899, 97 грн. (триста тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень, 97 копійок.). Як зазначив позивач в своїй уточненій позовній заяві, частина збитків , що підлягає відшкодуванню складає 236 899,97 грн. (336 899,97 грн. - 100 000,00 грн. = 236 899,97 грн.) та він її просив стягнути з відповідача [PERSON] 27 серпня 2019 року позивач подав до суду позовну заяву. Ухвалою від 05 вересня 2019р. позов залишено без руху. Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Сувертак І.В. 01 грудня 2019р. надійшов відзив від відповідача МТСБУ л.с.35-37. 07 лютого 2020р. позивачем подано уточнений позов л.с.50-53. Ухвалою суду від 10 лютого 2020р. прийнято уточнений позов л.с.119. 04 лютого и 24 лютого 2020р. відповідачем [PERSON] подано відзиви на первісний і уточнений позов. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову. Представник позивача судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд спарви у її відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені уточненому позові. (а.с. 206). Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи обізнані належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Матеріали справи містять відзиви обох відповідачів. Відповідач МТСБУ просив відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно платіжного доручення №1153573 від 03.10.2019 року здійснило на користь потерпілої особи [PERSON] регламенту виплату на суму 100000 гривень, а отже виконало вимоги Закону у повному обсязі, тому просив відмовити у задоволенні позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову оскільки сума заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди не підтверджена належними та допустимими доказами та не відповідає вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу, що складає 112073 грн. 87 коп., яка визначена суб`єктами оціночної діяльності на замовлення МТСБУ. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З`ясував обставини справи, вислухав представника позивача та представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що уточнена позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 09 березня 2018р. о 11 год. 15 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRI», д/н [NUMBER] , в м. Одесі по вул. Розкидайлівській, біля будинку 18 виїхав на перехрестя не надавши перевагу у русі автомобілю «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, здійснив зіткнення з останнім, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеса по справі № 522/5530/18 від 24.04.2018р. визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с. 8). Відповідно ж до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 09 березня 2018р. о 11 год. 15 хв., є встановленим і доказуванню не підлягає. На момент скоєння дорожньо - транспортної пригоди, у [PERSON] не було полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим [PERSON] 10.03.2018р. подав до МСТБУ повідомлення про ДТП, та 15.05.2018р. заяву про здійснення регламентної виплати. [PERSON] за законом звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, як учасник бойових дій. (а.с. 184). Також, за заявою Позивача (представника за дорученням), було замовлено та проведено незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, що було причинено власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] . За результатами проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, що було причинено власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] , був складений Звіт №03-071 від 19.04.2018р. спеціаліста - оцінщика по визначенню вартості матеріального збитку, ФОП [PERSON] , відповідно до якого було встановлено, що власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» державний номерний знак [NUMBER] , було заподіяно матеріального збитку, в результаті аварійного пошкодження автомобіля, у розмірі 336 899,97 грн. (триста тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень, 97 копійок.). (а.с. 60-148). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку Страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом вказаної норми відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. А не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності. Суд не приймає посилання відповідача [PERSON] щодо того, що сума заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди не підтверджена належними та допустимими доказами та не відповідає вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» н/з [NUMBER] , з урахуванням фізичного зносу, що складає 112073 грн. 87 коп., яка визначена суб`єктами оціночної діяльності на замовлення МТСБУ, оскільки зазначене спростовується як матеріалами справи так і належними та допустимими доказами, що надані позивачем - Звітом №03-071 від 19.04.2018р. спеціаліста - оцінщика по визначенню вартості матеріального збитку, ФОП [PERSON] , відповідно до якого було встановлено, що власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» державний номерний знак [NUMBER] , було заподіяно матеріального збитку, в результаті аварійного пошкодження автомобіля, у розмірі 336 899,97 грн. В такому випадку, різниця між вартістю матеріальної шкоди та страховою виплатою, а саме, в сумі 236899 гривень 97 копійок, - повинна відшкодовуватись винуватцем ДТП, тобто [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак стягненню з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, що завдана вчиненим ДТП в розмірі 236899 гривень 97 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2368 гривень 99 копійок судового збору.

Outcome: approved