Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, що завдана скоєнням ДТП та просив стягнути з останнього 99947 гривень 57 копійок матеріальної шкоди, заподіяних внаслідок вчення ДТП та пошкодження його транспортного засобу; 20000 гривень 00 копійок моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 26.07.2019 року о 17:05, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAN, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Суворовського районного суду міста Одеси від 27.08.2019 року по справі № 523/12630/19, винним у вказаній ДТП визнаний [PERSON] , постанова суду набрала законної сили та сторонами не оскаржувалась. Власником автомобіля марки MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , є [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01.09.2016 року. Відповідно до Висновку експерта № 6523 від 14.09.2019 р. про оцінку автомобіля MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , виконаного судовим експертом Федотовим Ф.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 09.01.2019 р. становить 199947 гривень 57 копійок. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СК «Київ-Ре», поліс AM 4894325, на момент ДТП діючий, відповідно закону, ліміт відповідальності складає 100 000 гривень. Позивач розрахував матеріальну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням ліміту відповідальності страховика: 199 947,57 - 100\~000, 00 = 99 947,57 гривень. Окрім того просив стягнути моральну шкоду, котру він оцінив в 20000 гривень. На адресу суду 13 квітня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що завдані вчиненням дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04 травня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 40,41). Позивач в судове засідання не прибув, його представником за довіреністю [PERSON] надано клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені позові. (а.с. 92). Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся за встановленим місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с. 85,86). Окрім того [PERSON] ознайомлювався з матеріалами справи, про що власноруч розписався 03 лютого 2021 року. (а.с. 89). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. 26.07.2019 року о 17:05, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAN, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Суворовського районного суду міста Одеси від 27.08.2019 року по справі № 523/12630/19, винним у вказаній ДТП визнаний [PERSON] , постанова суду набрала законної сили та сторонами не оскаржувалась. (а.с. 32). Відповідно ж до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 26.07.2019 року о 17:05, є встановленим і доказуванню не підлягає. Власником автомобіля марки MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , є [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01.09.2016 року. (а.с. 30). Відповідно до Висновку експерта № 6523 від 14.09.2019 р. про оцінку автомобіля MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , виконаного судовим експертом Федотовим Ф.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля MERCEDES - BENZ С200К, державний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 09.01.2019 р. становить 199947 гривень 57 копійок. (а.с. 8-26). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СК «Київ-Ре», поліс AM 4894325, на момент ДТП діючий, відповідно закону, ліміт відповідальності складає 100 000 гривень. (а.с. 31). У суду немає підстав ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок завданих збитків. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.8 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 3 ст.22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пленум Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зокрема, зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України\~від 1\~липня 2004\~року №\~1961-IV\~ «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №\~1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6\~Закону №\~1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №\~1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином не відшкодовано позивачу матеріальної шкоди, що завдана ДТП у розмірі 99 947,57 гривень, котру повинно бути стягнено з винуватця дорожньо-транспортної пригоди. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено спричинення йому моральних страждань [PERSON] , тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди за недоведеністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд стягує з відповідача на користь позивача частину сплаченого судового збору у розмірі 1200 гривень 00 копійок.

Outcome: partial