Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просив вселити її в кімнату № [ADDRESS] комунальній квартирі, житловою площею 12 кв.м. в будинку [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що 27 липня 2007 року розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №517, її чоловіку [PERSON] надано звільнену кімнату [ADDRESS] на склад сім,ї з 6 чоловік. Житлова площа надана у відповідності до вимог ст. 54 ЖК України після смерті колишнього мешканця [PERSON] [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2012 року [PERSON] , відповідача по зазначеній справі, виселено з займаної житлової кімнати [ADDRESS] , без надання іншого житла. Як зазначила позивачка, відповідач [PERSON] і досі користується спірною кімнатою [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити та вселити її в кімнату [ADDRESS] комунальній квартирі, житловою площею 12 кв.м. в будинку [ADDRESS] . На адресу суду зазначена цивільна справа надійшла 02 квітня 2018 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 02 квітня 2018 року, визначено головуючого суддю - Виноградову Н. В. Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року відкрито провадження по справі. У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Виноградової Н. В., цивільну справу за позовом [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) про вселення передано на повторний авторозподіл між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 30 листопада 2018 року, визначено головуючого суддю - Сувертак І. В. Справу передано судді Сувертак І. В. 03 грудня 2018 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 06 грудня 2018 року було прийнято до свого провадження цивільну справу за зазначеним позовом в порядку спрощеного позовного провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву. (а.с. 50). Відповідач надала відзив на позовну заяву та пояснення по справі. (а.с.30-32, 68-70). З позовними вимогами не погодилась в повному обсязі, зазначила про те, що в [ADDRESS] , вона не проживає, однак проживає інша особа - донька відповідачки, [PERSON] . Окрім того, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позов подано не до належного відповідача, за необґрунтованістю та недоведеністю. Також просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2800 гривень. Позивач та її представник, [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Відповідач та її представник в судовому засіданні просили залишити позовні вимоги без задоволення в повному обсязі з обґрунтувань, що висловлені в відзиві на позовну заяву та поясненні щодо позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухав позивача та його представника, відповідача та його представника, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому залишає його без задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] . (а.с. 7). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2012 року [PERSON] , відповідача по зазначеній справі, виселено з займаної житлової кімнати [ADDRESS] , без надання іншого житла. (а.с. 11-13). Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Договір найму на кімнату № [ADDRESS] у позивача [PERSON] відсутній, ордер їй також не видавався. Окрім того, в спірній кімнаті значний проміжок часу проживає [PERSON] , що не оспорюється сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Позивачем жодними належними та допустими доказами не доведено свої позовні вимоги, не залучено належного відповідача, тому її позовні вимоги не підлягають до задоволення, тому суд відмовляє у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю та необґрунтованістю. Окрім того, суд стягує понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2800 гривень з позивача на користь відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України, яка має назву «Витрати на професійну правничу допомогу», витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Зазначені норми є втіленням норми прямої дії статті 131'2 Конституції України, якою імперативно визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Наведеними положеннями чинного законодавства визначається, що професійна правнича допомога в Україні надається виключно адвокатами. Зважаючи на приписи статті 137 ЦПК України у взаємозв`язку із нормами статті 15 ЦПК України, розподілу між сторонами та відшкодуванню відповідно підлягають лише витрати на професійну правничу допомогу. В підтвердження витрат на правову допомогу, відповідач надала витяг з угоди №09/18-С та розрахунок надання послуг адвоката, ордер до прибуткового касового ордеру, що є належними доказами того, що відповідач понесла зазначені витрати. (а.с. 43, 46,47). Враховуючи те в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь позивача.

Outcome: approved