Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який є сином позивача. Відповідач при цьому не мешкає у вказаному будинку з 1998 року, не сплачуючи витрати на комунальні платежі. Натомість жодних перешкод відповідачу в частині проживання у вказаному будинку не чинилось. Внаслідок цього позивачу чиняться перешкоди з боку відповідача в частині користування належним [PERSON] майном. До того ж позивач змушений нести витрати за комунальними платежами замість відповідача. Оскільки відповідач мешкає за іншою адресою та добровільно вирішити спір не вдається можливим, то просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого ним позову. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. На підставі того, що позивач не заперечував проти ухвалені заочного рішення по справі, враховуючи положення ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді. Вислухавши свідків та вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 9 січня 1963 року, посвідченому нотаріально, та зареєстрованого в Маріупольському БТІ 22 листопада 1967 року за № 23330 (а. с. 7-8). За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Суд за матеріалами справи також встановив, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується відомостями з домової книги за вказанюї адресою, а також відповіддю Орджонікідзевського РВ в місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області (а. с. 9-12, 17). Згідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно актів від 12 серпня 2014 року, складених головою КСН «Таганрозький», вбачається, що відповідач, [PERSON], по [ADDRESS] не мешкає зі слів сусідів по домоволодінню, починаючи з 1998 року (а. с. 5, 6). Окрім цього допитані у судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON], вказували, що вони є сусідами по домоволодінню [ADDRESS], де мешкає [PERSON], в якого вони часто бувають у гостях, бо перебувають у дружніх стосунках із родиною позивача. При цьому підтвердили факт того, що [PERSON] є сином [PERSON], однак який з 1998 року не мешкає за вказаною адресою. Таким чином суд встановив, що відповідач не мешкає в спірному житловому приміщенні, залишаючись зареєстрованим в [ADDRESS], тому [PERSON] чинять перешкоди позивачу у володінні належним [PERSON] майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні натомість було підтверджено, що відповідач не мешкає із позивачем в буд. [ADDRESS] понад рік, тому втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі наведеного суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги [PERSON] задовольнити шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування буд. [ADDRESS]. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved