Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що він являється власником житлової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та яка належить позивачу на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.06.2015 року. Разом з ним у даній квартирі зареєстровані члени сім'ї позивача, зокрема [PERSON] його колишня дружина та сини [PERSON], [PERSON] Станом на сьогоднішній день відповідач уже більше п'яти років не проживає в даній квартирі та не приймає ніякої участі в її належному утриманні, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.11.2017 року. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.05.2012 року розірвано. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, та більше того, 20.03.2013 року позивач уклав шлюб з [PERSON] Вважає, що відповідач втратила право користування квартирою, не проживає в даній квартирі більше одного року без поважних причин, а будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її непроживання між ними не існує. На підставі наведенного просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з її відсутністю без поважних причин понад встановлений законом строк. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, суду подала заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2005 року, [PERSON] являється власником квартири № 15, що знаходиться в м. Івано-Франківськ по вул. Шевченка буд. 37, що підтверджується також і копією [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6,7). Відповідно до копії будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8-10). Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-НМ №118564, [PERSON] 20.03.2013 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.11.2017 року, складеного [PERSON] та [PERSON], [PERSON] починаючи з 2012 року за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Шевченка, 37 / 15 не проживає (а.с.11). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подала. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], яка понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 15 в будинку № 37 по вул. Шевченка в м. Івано-Франківськ. На підставі викладеного,

Outcome: approved