Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про тлумачення змісту правочину, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.08.2012 між сторонами було укладено усний договір №01/02, за яким виконавець ФО-П [PERSON] повинен був виготовити із власних пиломатеріалів та на власному обладнанні дерев`яні будівельні конструкції, столярні вироби та пиломатеріали для особистих споживчих потреб [PERSON] . У відповідності до умов вказаного договору сторони досягли згоди про те, що відповідач за визначену усною домовленістю плату зобов`язується виготовити на замовлення позивача брус, лаги, дошку для підлоги, дошку дубову, дошку «вагона» верба, дошку для чорнової підлоги, дошку для підлоги, дошку «вагона» та брус для «сендвіча». Вказав, на виконання умов договору №01/02 ФО-П [PERSON] було виготовлено брус розміром 100?200?6000 (мм) у кількості 5 од., брус розміром 150?200?6000 (мм) у кількості 1 од., дошка (лаги) розміром 50?150?6000 (мм) у кількості 12 од., дошка (лаги) розміром 50?100?6000 (мм) у кількості 4 од., за що [PERSON] за фактом виконаних робіт на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі 250,00 доларів США. Вказана сума була обумовленою договором платою за виконання вказаних зобов`язань. Виконавши замовлення позивача, ФО-П [PERSON] відмовився від надання [PERSON] будь - яких розрахункових документів, що є порушенням його прав. Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в редакції позовної заяви від 30.07.2020, просить суд розтлумачити зміст та істотні умови усного правочину з виробництва і реалізації бруса та дошки від 28.08.2012 за Договором №01/02 від 15.08.2012 як факту того, що був укладений, виконується та є дійсним, стягнути з [PERSON] грошові кошти за позбавлення права власності на майно у розмірі 250 доларів США, неустойку (пеню) у розмірі 22 950 доларів США, відсотки у розмірі 7 650 доларів США, штраф у розмірі 500 доларів США та моральну шкоду у розмірі 218 900,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2016 відкрито провадження та призначено до судового розгляду під головуванням судді [PERSON] . Відповідно до Розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. №162 від 20.12.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справ. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 20.12.2016 визначено головуючого суддю - Шумейко О.І. Згідно Розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. №79 від 10.04.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справ. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 10.04.2017 визначено головуючого суддю - Тітова М.Ю. Розпорядженням в.о. керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №52 від 13.05.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справ. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 13.05.2019 визначено головуючого суддю - Дибу О.В. Відповідно до ухвали суду від 30.07.2020, занесеної до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, вказуючи на те, що перебував із відповідачем у дружніх стосунках, та мав з ним усні домовленості щодо надання оплачуваних послуг. Відповідач ФО - П [PERSON] та представник відповідача - адвокат Козенко В.А. в судовому засіданні стверджували про безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим просили суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, він не укладав з позивачем договору від 15.08.2012 за № 01/02 та не отримував від позивача за цим договором жодних коштів. Вказані обставини, за твердженням відповідача, встановлені численними рішеннями судів, ухваленими у спорах між [PERSON] та ФО-П [PERSON] . Крім того, відповідач пояснив, що вони з позивачем тривалий час перебували у дружніх стосунках, [PERSON] з серпня 2014 року орендував у нього нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Не заперечував того факту, що іноді на прохання [PERSON] здійснював обробку наданої останнім деревини, проте категорично заперечував існування будь-яких підрядних договірних відносин між ФО-П [PERSON] та [PERSON] , а також факт виготовлення ним на замовлення позивача пиломатеріалів із власної сировини. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа -підприємець. За твердженням позивача [PERSON] 15.08.2012 між ним та відповідачем як суб`єктом господарювання, було укладено усний довгостроковий договір №01/02, яким передбачено виконання низки акцептованих відповідачем заявок з виробництва та реалізації пиломатеріалів власного виробництва з власної деревини і на власному обладнанні в погоджений сторонами строк, замовлених і оплачених позивачем для своїх особистих споживчих потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Нормою ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Різновидом договору підряду є побутовий підряд. У відповідності до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати належні та допустимі докази, на підставі яких суд може отримати достовірні відомості про заявлені обставини. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а допустими є докази, отримані одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Допитаний як свідок позивач [PERSON] показав, що перебував із відповідачем у дружніх стосунках та мав з останнім усні домовленості щодо виконання ФО-П [PERSON] із власних пиломатеріалів, на власному обладнанні будівельних дерев`яних матеріалів, зокрема, брусу, лагів, дошки для підлоги, дошки дубової, дошки «вагона» верба, дошки для чорнової підлоги, дошки для підлоги, дошки «вагона» та брусу для «сендвіча». Договір є довгостроковим, відповідач виготовлював окремі вироби на підставі окремих правочинів за заявками позивача, за що отримав грошові кошти. Вказував, на виконання умов договору №01/02 ФО-П [PERSON] було виготовлено брус розміром 100?200?6000 (мм) у кількості 5 од., брус розміром 150?200?6000 (мм) у кількості 1 од., дошка (лаги) розміром 50?150?6000 (мм) у кількості 12 од., дошка (лаги) розміром 50?100?6000 (мм) у кількості 4 од., за що [PERSON] за фактом виконаних робіт на користь відповідача було сплачено грошові кошти у розмірі 250,00 доларів США. Вказана сума була обумовленою договором платою за виконання вказаних зобов`язань. Підтверджуючи факт належного виконання свого замовлення, позивач вказує на те, що ФО-П [PERSON] не надав йому жодного документу на підтвердження існування між ними підрядних відносин, що і слугувало підставою для звернення його до суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що з відповідачем [PERSON] перебував у дружніх стосунках, проводили разом час, спілкувалися сім`ями та допомагали один одному. Вказував на те, що він домовився з [PERSON] про бартерні відносини при яких, [PERSON] буде фізично допомагати [PERSON] у його діяльності, а [PERSON] надасть [PERSON] можливість виготовляти дерев`яні вироби з власної сировини на його потужностях. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між ним та ФО-П [PERSON] договору побутового підряду від 15.08.2012 №01/02, а саме: розписки чи квитанції відповідача про отримання платежу від позивача на виконання указаного замовлення, акти прийому-передачі виконаних робіт за вказаним замовленням, або письмові заявки на виконання робіт, які прийняті до виконання ФО-П [PERSON] . Єдині покази самого позивача, не можуть бути покладені в основу судового рішення щодо наявності укладеного договору побутового підряду від 15.08.2012 №01/02. Долучені до позовної заяви розрахунки - креслення не містять конкретної інформації щодо виду робіт, їх вартості, строків, замовника та виконавця, а отже, не містять відомості, які є предметом доказування у справі, та можуть беззаперечно вказувати на наявність між сторонами укладеного договору підряду. Крім того, допитаний як свідок відповідачФО-П [PERSON] показав суду, що 15.08.2012 він не укладав з позивачем договір № 01/02 та не отримував від позивача за цим договором жодних коштів. Указані обставини, як стверджував ФО-П [PERSON] , встановлені численними рішеннями судів, ухваленими у спорах між сторонами, які виникли з одних і тих самих правовідносин. Також пояснив, що з [PERSON] тривалий час перебував у дружніх стосунках, останній, у серпні 2014 року почав орендувати у нього нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь - яких інших договірних відносин в форматі «клієнт - замовник» між ними не виникало. Відповідач не заперечував того факту, що іноді на прохання [PERSON] здійснював обробку деревини, яку привозив позивач, проте категорично заперечував існування будь-яких інших договірних відносин між ФО-П [PERSON] та [PERSON] , а також виготовлення ФО-П [PERSON] на замовлення позивача пиломатеріалів з сировини відповідача. Суду показав, що пиломатеріали, які належать [PERSON] знаходяться на складі який був переданий йому в оренду. Вказував на те, що не заперечує щоб [PERSON] забрав вказані матеріали, за умови виконання укладеного договору оренди, в частині оплати вартості такої оренди. В матеріалах справи міститься протокол допиту свідка ( [PERSON] ) від 27.08.2015, складеного слідчим СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській обл. Попєрєвим Л.Д. в межах проведення досудового розслідування №12015110150000169 від 07.02.2015. З вказаного протоколу убачається, що [PERSON] у травні 2012 року дозволив [PERSON] займатися будівництвом в приміщенні, яке знаходиться на території його підприємства. Через деякий час [PERSON] завіз будівельні матеріали і почав займатися будівництвом. Він зібрав дерев`яний каркас та підлогу. У 2013 році (точного часу не пам`ятає) він поїхав і тривалий час не з`являвся в цей час йому знадобилося приміщення, яке орендував [PERSON] тому він відправив йому лист з проханням звільнити приміщення та забрати будівельні матеріали. Після цього [PERSON] тривалий час не виходив на зв`язок, тому він розібрав каркас і підлогу, а будівельні матеріали склав в іншому приміщенні. Влітку 2014 року (точного часу не пам`ятає) [PERSON] з`явився, але не забрав свої будівельні матеріали. Після чого він почав звинувачувати його в крадіжці його матеріалів. На даний час будівельні матеріали знаходяться на території його підприємства і [PERSON] може забрати їх у будь - який час. Частинами 4 та 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В процесі розгляду справи сторона відповідача посилалася на те, що позивач, починаючи з 2015 року ініціював до нього 39 судових проваджень, які стосувалися одних і тих самих обставин. В матеріалах справи наявне рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.09.2015 (ун. №756/8898/15-ц)за позовом [PERSON] до Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця [PERSON] про порушення прав споживача, проти нечесної підприємницької практики від 09.07.2015 та позовом [PERSON] до Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця [PERSON] про порушення прав споживача, проти нечесної підприємницької практики від 21.07.2015. Зі змісту вказаного рішення убачається, що позивач просив зобов`язати СПД [PERSON] відтворити та надати йому в судовому засіданні належні товаротранспортні та платіжні документи згідно правочину з першої від 28.08.2012 та другої від 26.09.2012 поставок будівельних матеріалі на промбазі в селі Воропаєво Вишгородського району Київської області. Свої вимоги мотивував тим, що в літку 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір на виробництво будівельних пиломатеріалів необхідного асортименту та кількості в термін один - півтора року. Заявка позивача на поставки були виконані та оплачена відповідачу в розмірі по 250 доларів США, готівкою за кожну. Однак відповідні товаротранспортні та розрахункові документи відповідачем надані не були, чим порушив права позивача як споживача та свої договірні зобов`язання. Також позивач заявляв вимоги про порушення прав споживача, проти нечесної підприємницької практики, просив зобов`язати відповідача у судовому засіданні надати повний і відновний пакет документів з правочину від 10-20.06.2014. Свої вимоги мотивував тим, що в літку 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір на виробництво будівельних пиломатеріалів необхідного асортименту та кількості в термін один - півтора року. Однією з заявок було передбачено виготовлення пиломатеріалів, а саме брусу загальна вартість якої становила 1000,00 грн., яка була 10.06.2014 проплачена позивачем готівкою та виконана відповідачем 20.06.2014. Однак, відповідні документи відповідач позивачу не надав. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушує його права як споживача та свідчить про нечесну підприємницьку практику як виробника та продавця. Вказаним вище судовим рішенням встановлено відсутність наявності між сторонами договірних зобов`язань, про які зазначав позивач та порушення прав позивача як споживача послуг. Додані до позовів розрахунки не містили конкретної інформації, щодо виду робіт, їх вартості, замовника та виконавця, отже не містили інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи недоведеність обставин, на які посилався позивач, йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.06.2016 (ун. № 756/9054/15-ц) у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживача, також було відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності обставин, на які посилався позивач під час звернення до суду. Судом встановлено, що на підтвердження укладеного усного договору між сторонами, позивачем надано суду копії записів, які містять назви предметів та цифри. Дані записи суд вважав неналежними та недопустимими доказами на підтвердження укладеної угоди або здійснення фінансових розрахунків. За наслідками розгляду вказаної справи, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо укладення між ним та ФО-П [PERSON] договору, з якого вбачалося б, що сторонами в належній формі було досягнуто згоди усіх істотних його умов, тому у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2017 (ун. №756/5711/16-ц), яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2017 залишено без змін, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживача також було відмовлено. З вказаного судового рішення убачається, що крім іншого, позивач просив визнання судом наявності або відсутності прав відповідача, щодо його цивільної право і дієздатності, господарської компетентності, правового режиму та правової форми майнової основи господарювання за вчиненим правочином на промбазі; встановити факт, що усний правочин з виробництва і реалізації пиломатеріалів власного виробництва відповідача, дошки для підлоги, від 26.09.2012, за усним довгостроковим договором № 01/02 від 15.08.2012, був правомірно та законно укладений, виконувався і діє у часі, є чинним, залишається обтяженим правами та зобов`язаннями сторін, має суттєве юридичне значення та правові наслідки; зобов`язати відповідача до примусового виконання усного правочину та передання за актом відтворені в натурі розрахункові документи за місцем виконання правочину та стягнути з відповідача, на користь позивача, неустойку (пеню) за неналежне виконання та прострочення виконання боргових (товарних) зобов`язань у розмірі 332 430,00 грн. На підтвердження укладеного усного договору між сторонами позивачем було надано суду копії записів, які містять назви предметів та цифри. Дані записи суд визнав неналежними та недопустимими доказами на підтвердження укладеної угоди або здійснення фінансових розрахунків. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2017 (ун. №№756/6183/16-ц) у справі за позовом [PERSON] до ФО - П [PERSON] , залишеним без змін рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій, встановлено, що договір побутового підряду від 15.08.2012 №01/02 між сторонами справи не укладався. Аналогічний факт установлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2017 у справі №756/5711/16-ц та постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 у справі №756/2154/17. Ураховуючи викладене, зважаючи на те, що надані [PERSON] докази є недостатніми для підтвердження факту існування між сторонами правовідносин побутового підряду, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні заявлених позовних вимог. Таким чином, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed